РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.06.2020Справа № 910/518/20

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Лиськова М.О.,

при секретарі судового засідання Свириденко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-технічне підприємство "ТРАНСІНВЕСТ"

вул. Пріорська, буд.21, м. Київ, 04114

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

03680, м. Київ, вул. Тверська (Єжи Гедройця), 5

в особі філії "Центр забезпечення виробництва"

03049, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 11/15

про стягнення 562 822,47 грн.

За участі представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАНСІНВЕСТ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська (Єжи Гедройця), 5) в особі філії "Центр забезпечення виробництва" про стягнення штрафних санкцій у розмірі 562 822,47 грн. за договором поставки №ЦЗВ-01-04618-01 від 01.10.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2020 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 12.02.2020.

05.02.2020 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в котрому проти позову заперечує з підстав неправильного розрахунку штрафних санкцій, а також збиткової роботи підприємства. Також у відзиві відповідач заперечує проти задоволення вимог позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з тим що справа про відшкодування 3% річних та пені не є складною, а є типовою.

Протокольною ухвалою від 12.02.2020 судом оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 11.03.2020.

13.02.2020 до суду позивачем подано відповідь на відзив.

Протокольною ухвалою від 11.03.2020 судом ухвалено про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 08.04.2020.

08.04.2020 представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи.

08.04.2020 судове засідання з розгляду справи не відбулось.

14.04.2020 до суду представником позивача подано заяву про розподіл судових витрат.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами та доповненнями), установлено з 12 березня 2020 року до 24 квітня 2020 року на усій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2020 р. № 291 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" установлено на території України карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року.

Ухвалою суду від 13.05.2020 розгляд справи призначено у судовому засіданні на 10.06.2020.

10.06.2020 представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання, призначене на 10.06.2020 з`явився представник позивача та надав пояснення по суті справи, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

В судове засідання, призначене на 10.06.2020 представник відповідача не з`явився, однак подав клопотання про відкладення розгляду справи. Вказане клопотання судом розглянуто, проте залишено без задоволення, оскільки ухвалою суду від 13.05.2020 явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалася.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи у судовому засіданні 10.06.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

01 жовтня 2018 року між Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково - технічне підприємство «Трансінвест» (надалі - Постачальник, Позивач) та Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» (надалі - Замовник, Відповідач) укладено договір поставки №ЦЗВ-01-04618-01 (надалі - Договір).

Згідно п.1.1. Договору Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність, а Замовник прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується в специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору, на умовах, що викладені у цьому Договорі.

Пунктом 4.1. Договору сторони погодили, що ціна визначається даним Договором і приймається Сторонами: в національній валюті України - гривні, на умовах СРТ (перевезення оплачено до.) пункт призначення відділ матеріальних ресурсів м. Фастів, вул. Шевченко 48.

Відповідно до п.4.3. Договору загальна сума Договору на момент його підписання складає - 21 262 807,35 грн., крім того ПДВ 20% - 4 252 561,47 грн., що разом становить - 25515368,82 гривень.

Розділом 5 Договору сторони погодили, що Постачальник здійснює поставку продукції автомобільним або залізничним транспортом на умовах СРТ (Перевезення сплачено до...) пункт призначення - відділ матеріальних ресурсів м. Фастів філії «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця», Київська обл., м. Фастів, вул. Шевченко 48 (відповідно до вимог «ІНКОТЕРМС» ред. 2010р.). Кожна партія продукції постачається протягом 30-ти календарних днів з дати письмової рознарядки Замовника, якщо інше не вказано у рознарядці.

З матеріалів справи судом встановлено, що на підставі зазначених умов Договору Постачальник здійснив відвантаження наступних партій продукції: за видатковою накладною №259 від 29.12.2018 р. на суму 1 198 215,96 грн., за видатковою накладною №276 від 29.12.2018 р. на суму 1 703 990,76 грн., за видатковою накладною №21 від 04.02.2019р. на суму 75 382,92 грн., за видатковою накладною №90 від 23.04.2019р. на суму 1 808 625,54 грн., за видатковою накладною №91 від 23.04.2019р. на суму 1 818 664,98 грн., за видатковою накладною №94 від 23.04.2019р. на суму 237 135,06 грн., за видатковою накладною №95 від 23.04.2019р. на суму 857 109,60 грн., за видатковою накладною №118 від 04.06.2019р. на суму 1 921 338 грн.

Згідно п. 6.1. Договору оплата за кожну партію поставленої продукції по даному Договору проводяться Замовником протягом 10 - ти (десяти) банківських днів з дати оформлення та реєстрації податкової накладної, у відповідності до вимог чинного законодавства України та у відповідності з рахунком - фактурою на поставлену партію продукції, обумовлену згідно з п.5.2. при наявності документів, зазначених у п. 7.1. цього Договору.

Позивачем здійснено реєстрацію податкових накладних за партіями продукції у наступні дати:

№Номер та дата видаткової накладноїНомер та дата податкової накладноїДата реєстрації податкової накладної
259 від 29.12.2018№41 від 29.12.2018р.09.01.2019р.
276 від 29.10.2018№43 від 29.12.2018р.09.01.2019р.
21 від 04.02.2019№3 від 04.02.2019р.12.02.2019р.
90 від 23.04.2019№19 від 23.04.2019р.07.05.2019р.
91 від 23.04.2019№20 від 23.04.2019р.07.05.2019р.
94 від 23.04.2019№21 від 23.04.2019р.07.05.2019р.
95 від 23.04.2019№22 від 23.04.2019р.07.05.2019р.
118 від 04.06.2019№1 від 04.06.2019р.14.06.2019р.
Таким чином, суд погоджується із твердженням позивача, котре не спростоване відповідачем, що відповідач був зобов`язаний здійснити оплату отриманої продукції в наступні терміни:

№ п/п№ та дата видаткової накладноїГраничний строк оплати
1.259 від 29.12.201823.01.2019
2.276 від 29.10.201823.01.2019
3.21 від 04.02.201926.02.2019
4.90 від 23.04.201922.05.2019
5.91 від 23.04.201922.05.2019
6.94 від 23.04.201922.05.2019
7.95 від 23.04.201922.05.2019
8.118 від 04.06.201902.07.2019
У супереч зазначеному Відповідач здійснив оплату товару у наступні дати: №259 від 29.12.2018 на суму 1 198 215,96 грн. - 30.07.2019, №276 від 29.10.2018 на суму 1 488 794,82 грн. - 03.05.2019 та на суму 215 195,94 грн. - 30.07.2019, № 21 від 04.02.2019 на суму 75 382,92 грн. - 30.07.2019, № 90 від 23.04.2019 на суму 904 312,77 грн. - 08.08.2019р. та на суму 904 312,77 грн. - 28.08.2019р., № 91 від 23.04.2019 на суму 909 332,49 грн. - 08.08.2019р. та на суму 909 332,49 грн. - 28.08.2019р., № 94 від 23.04.2019 на суму 118 567,53 грн. - 08.08.2019р. та на суму 118 567, 53 грн. - 28.08.2019р., № 95 від 23.04.2019 на суму 428 554,80 грн. -08.08.2019р. та на суму 428 554.80 грн. - 28.08.2019р., № 118 від 04.06.2019 на суму 1 921 338,30 грн. - 30.09.2019р.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем порушено строки оплати за товар, отриманий протягом грудня 2018-червня 2019 року.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 10.6 Договору узгоджено, що у разі несвоєчасної оплати за поставлену продукцію, замовник сплачує постачальнику пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд встановив, що він є арифметично вірним, окрім розрахунку за накладною №118 від 04.06.2019, оскільки граничним сроком оплати за вказаною накладною є 01.07.2019, то прострочення наступає з 02.07.2019, отже за перерахунком суду належною сумою пені за накладною №118 від 04.06.2019 є 80354,05 грн. таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 478 982,28 грн., а позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Позивачем заявлено до стягнення із відповідача 3% річних у розмірі 82 919,00 грн. Стосовно вказаних позовних вимог суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд встановив, що він є арифметично вірним, таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у розмірі 82 919,00 грн., а позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню повністю.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 36 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

У відповідності до статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно укладеного договору про надання правової допомоги № 01- від 05.08.2019р. (надалі - Договір), інтереси Позивача представляє Адвокатське бюро «Андрія Зарицького» (надалі - Адвокатське бюро). Додатком № 4 від 05.12.2019р. до договору сторони погодили розмір гонорару та об`єм послуг за виконання доручення Позивача.

Так підпунктом «а» Додатку № 4 від 05.12.2019р. передбачено, що за правову допомогу із з здійснення аналізу документів Клієнта у відносинах із та Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» щодо неналежного виконання зобов`язань за договором поставки № ЦЗВ-01-04618-01 від 01.10.2018р. на предмет перспективи судового розгляду, Позивач сплачує 4 000,00 грн.

Згідно підпункту «b» Додатку № 4 від 05.12.2019р. за правову допомогу що полягає у підготовці та поданні позовної заяви про стягнення грошових коштів з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» на корить Клієнта за договором поставки № ЦЗВ-01-04618-01 від 01.10.2018р. Позивач сплачує 20 000,00 грн.

31.01.2020р. Позивачу виставлено рахунок - фактуру № СФ - 27 на загальну суму 24 000,00 за надані послуги згідно п.п. «а» та «b» Додатку № 4 від 05.12.2019 року. Позивач здійснив оплату зазначеного рахунку - фактури, що підтверджується платіжним дорученням № 16045801 від 31.01.2020 року.

05.02.2020р. сторонами укладено акт про надання правової допомоги (послуг) №027 від 05.02.2020р., що підтверджує надання послуг, сплату коштів та відсутність претензій сторін одна до одної.

Згідно підпункту «с» Додатку № 4 від 05.12.2019р., за підготовку та подання відповіді на відзив у справі за позовом Клієнта до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» щодо неналежного виконання зобов`язань за договором поставки № ЦЗВ-01 -04618-01 від 01.10.2018р. Позивач сплачує З 000,00 грн.

Згідно підпункту «d» Додатку № 4 від 05.12.2019р., за представництво інтересів Клієнта підчас судового засідання в суді першої інстанції незалежно від тривалості та кількості судових засідань під час розгляду позову про стягнення грошових коштів Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» щодо неналежного виконання зобов`язань за договором поставки № ЦЗВ-01- 04618-01 від 01.10.2018р. складає 3 000,00 гривень за кожне судове засідання.

03.03.2020р. Позивачу направлено рахунок - фактуру № СФ 38 на загальну суму 6000,00 за послуги передбачені п.п. «с» та «d» Додатку № 4 від 05.12.2019 року. Зазначений рахунок оплачено 03.03.2020р. в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 16045920.

05.03.2020р. сторони підписали акт про надання правової допомоги № 038 від 05.03.2020р., що підтверджує надання послуг, сплату коштів та відсутність претензій сторін одна до одної.

02.04.2020р. на адресу Позивача направлено рахунок - фактуру № 44 від 02.04.2020р. на загальну суму 6 000,00 грн. за послуги з представництва інтересів Позивача в судових засіданнях. Позивач сплатив зазначену суму за послуги з представництва інтересів під час судового засідання, що відбулось 11.03.2020р. у приміщені Господарського суду міста Києва та здійснено попередньою оплату за представництва інтересів клієнта в судовому засіданні, що призначено на 08.04.2020 року.

02.04.2020р. уповноваженими представниками сторін підписано акт про надання правової допомоги № 44 від 02.04.2020 року.

У відповідності до викладеного Позивачем на користь Адвокатського бюро здійснено оплату наданої правової допомоги за рахунками № СФ - 27 від 3.01.2020р., СФ - 38 від 03.03.2020р. та СФ - 44 від 02.04.2020р. на загальну суму 36 000,00 грн. на підставі укладеного договору про надання правової допомоги № 01- від 05.08.2019р. та додатку № 4 від 05.12.2019р. до нього.

Суд відзначає, що для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно з частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Враховуючи обставини даної справи, предмет та підстави позовних вимог, заперечення відповідача проти розміру витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку, що визначений позивачем розмір витрат на послуги адвоката є завищеним, не відповідає критеріям розумності та співрозмірності, що суперечить принципу розподілу витрат.

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ""Науково-технічне підприємство "ТРАНСІНВЕСТ" задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська (Єжи Гедройця), 5) в особі філії "Центр забезпечення виробництва" (03049, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 11/15) код ЄДРПОУ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-технічне підприємство "ТРАНСІНВЕСТ" (вул. Пріорська, буд.21, м. Київ, 04114; код ЄДРПОУ ) пені в розмірі 478 982,28 грн., 3% в розмірі 82 919,00 грн.., витрати на правову допомогу 25 000,00 грн. та суму судового збору в розмірі 8 428,53 грн.

3. В решті задоволення позовних вимог - відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 17.06.2020

Суддя М.О. Лиськов