ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 року Справа № 915/66/20

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Адаховської В.С.,

при секретарі судового засідання Матвєєвої В.В.,

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Приватного підприємства НВП "Агроенергетичні технології" (56301, Миколаївська область, Врадіївський район, смт. Врадіївка, вул. Нова, 20, ідентифікаційний код 35953377)

до відповідача: Приватного сільськогосподарського підприємства "Козирське" (57526, Миколаївська область, Очаківський р-н, с. Козирка, вул. Очаківська, 35 А, ідентифікаційний код 36119547)

про: стягнення 37 453,59 грн.

В С Т А Н О В И В:

27.01.2020 до Господарського суду Миколаївської області звернулось Приватне підприємство НВП "Агроенергетичні технології" (далі - ПП НВП "Агроенергетичні технології") з позовною заявою № 6/01 від 24.01.2020 (вх. № 964/20) до Приватного сільськогосподарського підприємства "Козирське" (далі - ПСП "Козирське") про стягнення інфляційних втрат в сумі 18 865,65 грн. та 3 % річних в сумі 18 587,94 грн.

Підставою позову позивачем зазначено обставини щодо неналежного виконання відповідачем умов договору поставки № 4/01 від 10.01.2018 року, внаслідок чого позивачем нараховані відповідачу інфляційні втрати на суму боргу та проценти річних. Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. ст. 193, 230 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст. ст. 526, 625, 693 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та умовами договору.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 03.02.2020 позовну заяву ПП НВП "Агроенергетичні технології" залишено без руху.

На виконання вимог ухвали господарського суду від 03.02.2020, від позивача до суду надійшли докази доплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 90,00 грн. (платіжне доручення № 2342 від 06.02.2020).

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 17.02.2020 прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу визнано малозначною, відмовлено в задоволенні клопотання позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін; частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів в частині зобов`язання відповідача надати суду належним чином засвідчену копію податкової декларації з ПДВ, що охоплює період з 01.02.2018 по 30.04.2018 включно з додатком № 5 до декларації, розгляд справи по суті призначено в судовому засіданні на 18.03.2020; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Відповідачем не подавалось до суду заперечень проти розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

06.03.2020 від відповідача надійшов відзив б/н від 06.03.2020 (вх. № 2965/20), в якому заявник не визнає позовні вимоги, оскільки відсотки річних та інфляційні втрати можуть нараховуватись лише за наявності боргу боржника перед кредитором, тоді як відсутність боргу виключає можливість нарахування вказаних санкцій.

У зв`язку з перебуванням судді Адаховської В.С. у відпустці, розгляд справи № 915/66/20, призначений на 18.03.2020, не відбувся.

Ухвалою суду від 03.04.2020 призначено розгляд справи та постановлено, що про дату, час та місце розгляду справи буде повідомлено учасників справи додатково ухвалою суду. Запропоновано учасникам справи подати письмове клопотання про розгляд справи за відсутності представників учасників справи за наявними у ній матеріалами, в зв`язку зі встановленням на усій території України карантину відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року з наступними змінами "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Ухвалою суду від 26.05.2020 призначено дану справу до розгляду на 04.06.2020, доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою.

29.05.2020 від відповідача до суду надійшла заява б/н від 29.05.2020 (вх. № 6465/20) про розгляд справи без участі його представника за наявними матеріалами з відмовою в задоволенні позову.

Судом приймається до уваги, що позивач копію ухвали суду від 26.05.2020 отримав 28.05.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за ідентифікатором 014.

Господарським судом також враховано, що явка представників сторін не визнавалась судом обов`язковою.

Згідно ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК України), якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення про причини неявки.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності представників сторін.

У судовому засіданні 04.06.2020 підписано вступну та резолютивну частини рішення суду без його проголошення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Відповідно до п. 4 Розділу Х "Прикінцеві положення" ГПК України (в редакції Закону України № 540-ІХ від 30.03.2020) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

За вказаних обставин, суд вважає, що справа розглянута судом протягом розумного строку, тривалість якого обумовлювалась запровадженням в Україні карантину через спалах у світі коронавірусу "COVID-19".

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

Позивач, посилаючись на наявність заборгованості за поставлений товар за рішенням Господарського суду Миколаївської області від 02.07.2019 у справі № 915/675/19 та на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, просить стягнути з відповідача 3 % річних в розмірі 18587,94 грн., нарахованих на суму 751 339,80 грн. основного боргу за договором поставки № 4/01 від 10.01.2018 за період з 19.03.2019 по 13.01.2020 (включно), та інфляційні втрати в розмірі 18 865,65 грн., нараховані на суму 751 339,80 грн. основного боргу за вказаним договором за період з 01.03.2019 по 31.12.2019.

Так, рішенням Господарського суду Миколаївської області від 02.07.2019 у справі №915/675/19 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 751339,80 грн. - основної заборгованості, 207 493,29 грн. - пені, 26 640,30 грн. - 3% річних, 73499,90 грн. - інфляційних втрат та 15 884,08 грн. - судового збору. В решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем не здійснено своєчасної та повної оплати за поставку товару згідно договору № 4/01 від 10.01.2018 та додатків до нього.

При цьому, суд першої інстанції, встановивши факт порушення відповідачем строків здійснення оплат за договором № 4/01 від 10.01.2018 та додатків до нього та здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заявленої суми інфляційних втрат, оскільки сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції стягується за весь час прострочення (з врахуванням місяців, у яких індекс інфляції становив нуль або менше одиниці), а не за окремі місяці за вибором кредитора, у яких індекс інфляції становив одиницю або був більше одиниці.

Але, постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2019, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 19.02.2020, рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.07.2019 скасовано та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову. Стягнуто з позивача на користь відповідача 23826,12 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Приймаючи постанову від 16.12.2019 про скасування рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.07.2019 та відмову у задоволенні позовних вимог повністю, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ПП НВП "Агроенергетичні технології" не доведено факту поставки товару за видатковими накладними від 03.04.2018 № 31 та від 12.04.2018 № 43 з огляду на їх неналежне оформлення. Окрім того, в матеріалах справи відсутні складені та підписані сторонами акти приймання-передачі товару.

Отже, наявність заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 751 339,80 грн. за договором № 4/01 від 10.01.2018, на підставі якої позивачем нараховано 3 % річних та інфляційні втрати, спростовується постановами Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2019 та Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 915/675/19

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналізуючи вказану правову норму, суд звертає увагу, що 3 % річних та інфляційні втрати нараховуються лише за наявності боргу боржника перед кредитором. Відсутність боргу виключає можливість нарахування вказаних санкцій.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем не надано належних і допустимих доказів наявності основного боргу в сумі 751 339,80 грн., на яку нараховані 3 % річних та інфляційні втрати.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат в сумі 18 865,65 грн. та 3 % річних в сумі 18 587,94 грн. слід відмовити.

У відповідності до ст. 129 ГПК України, судові витрати у разі відмови в позові підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 11, 13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 232, 236-238, 240, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" та п. 4 Розділу Х "Прикінцеві положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено 09.06.2020 року.

Суддя В.С. Адаховська