ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2020 р.м. ХарківСправа № 910/15804/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

за участю секретаря судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом 1. Фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління "Енергомаш" (61034, м. Харків, вул. Полтавський шлях, 188А, ідентифікаційний код 31645519)
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш" (02002, м. Київ, вул. Луначарського, 4, ідентифікаційний код 24288388), 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Тімсен" (02002, м. Київ, вул. Луначарського, 4, ідентифікаційний код 30965566) Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: 1. ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ); 2. приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Дєгтярьова Ангеліна Володимирівна (61105, м. Харків, вул. Киргизька, 19)
про визнання недійсним договору
за участю представників учасників справи:

1-го позивача адвоката Руденко А.С. згідно ордеру серії КВ №420316 від 28.10.2019;

2-го позивача - адвоката Руденко А.С. згідно ордеру серії КВ №420317 від 28.10.2019;

1-го відповідача - ОСОБА_3 , на підставі статуту;

2-го відповідача - не з`явився;

третьої особи ( ОСОБА_4 І.В.) - не з`явився;

третьої особи (приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Дєгтярьова А.В.) - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа ОСОБА_1 (позивач - 1) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління "Енергомаш" (позивач - 2) звернулись в Господарський суд міста Києва з позовом до 1-го відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш", 2-го відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Тімсен", в якому просять суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень антресолі №351, №352, №353 загальною площею 279,1 кв.м. в літ. "3А-1", що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, укладений 06.01.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тімсен", посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дегтярьовою А.В., реєстровий №22.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.11.2019 позовну заяву Фізичної особи ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління "Енергомаш" разом з доданими до неї матеріалами направлено за підсудністю до господарського суду Харківської області.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила ухвалу господарського суду міста Києва від 18.11.2019 скасувати, справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.12.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу господарського суду міста Києва від 18.11.2019 у справі №910/15804/19 залишено без змін та справу №910/15804/19 передано до господарського суду міста Києва.

30.01.2020 матеріали справи №910/15804/19 надійшли до господарського суду Харківської області.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2020 для розгляду справи № 910/15804/19 визначено суддю Чистякову І.О.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/15804/19. Зазначено, що справу слід розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 25.02.2020 об 11:30.

Цією ж ухвалою суду залучено до участі у справі як 3-ю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Дєгтярьову Ангеліну Володимирівну, а також встановлено 3-ім особам строк для подання пояснення щодо позову - 15 днів з дня вручення цієї ухвали.

24.02.2020 до суду від 3-ї особи ( ОСОБА_2 ) надійшли письмові пояснення щодо позову (вх. №4780), які він просив приєднати до матеріалів справи.

Крім того, у наданих письмових поясненнях 3-я особа просить суд поновити/продовжити строк для подання пояснень щодо позову.

В обґрунтування поданого клопотання 3-я особа посилається на те, що ухвалу господарського суду Харківської області від 04 лютого 2019 року про відкриття провадження у справі він не отримував, а про факт існування спору він дізнався 20 лютого 2020 року з Єдиного державного реєстру судових рішень.

У поданих поясненнях третя особа просила застосувати до позовних вимог у цій справі позовну давність, що у відповідності до пункту 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові, зокрема визнання правочину недійсним має визначатись можливим недотриманням положень Закону станом на день укладення відповідного правочину, у позивача має бути матеріальне право саме на день вчинення правочину і на день подання позову. Спірний договір укладено 06.01.2015, проте ОСОБА_1 у вказаний період не була керівником ТОВ "ІЦ "Енергомаш". Проте, вказана особа є діючим засновником із 100% часткою відносно 1-го відповідача, тобто подала позов проти підприємства, яке повністю їй підконтрольне. Отже, вважаючи дату укладення вказаного договору, строк на подання даної позовної заяви до суду, третя особа просить у задоволенні позову відмовити. Позивачі зазначають про нібито недійсність укладеного 06.01.2015 між відповідачами: продавцем (1-ий відповідач) та покупцем (2-ий відповідач) договору купівлі - продажу нежитлових приміщень. Проте, питання дійсності вказаних правочинів за такими ж підставами вже були предметом судового розгляду господарським судом м. Києва, Київським апеляційним господарським судом та Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду Верховного Суду у межах розгляду справи № 910/7547/17, в результаті розгляду якої у задоволенні позову відмовлено.

Також, третя особа зазначила, що правовим наслідком укладення та виконання договору купівлі - продажу є виникнення у покупця права власності на предмет договору. У даному випадку внаслідок укладання спірного договору між відповідачами до 2-го відповідача від 1-го відповідача перейшло право власності на спірне майно, про що внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що також свідчить про реальне настання відповідних правових наслідків для сторін договорів.

Також, третьою особою зазначено, що позивачі не визначились і не вказали у позовній заяві у чому саме на час, коли відбувались спірні правовідносини (2015 рік), а також на момент звернення до суду (2019 рік), полягає порушення, невизнання або оспорювання належних їх прав.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.02.2020 прийнято до розгляду письмові пояснення ОСОБА_2 щодо позову. Відмовлено 3-ій особі ( ОСОБА_2 ) у задоволенні клопотання про поновлення/продовження строку на подання письмових пояснень щодо позову.

В підготовчому засіданні 25.02.2020 без виходу до нарадчої кімнати судом постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 25.02.2020 про відкладення підготовчого засідання на 23.03.2020 об 11:00.

12.03.2020 до господарського суду Харківської області від представника позивачів надійшла відповідь на пояснення третьої особи за вх.№ 6512, в яких останній просив відмовити в задоволенні вимоги третьої особи щодо застосування позовної давності у даній справі та позов задовольнити. У поданій відповіді представник позивачів виклав такі заперечення проти письмових пояснень третьої особи зокрема вказав, що предметом спору у даній справі є визнання правочину фіктивним, тобто має місце інша підстава визнання правочину недійсним. У справі про яку зазначає третя особа, а саме № 910/7547/17 1-ий відповідач був позивачем і намагався захистити своє право, але суд постановив, що це є зловживанням правами (ст. 13 ЦК України). Саме тому, єдиним способом відновити справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст. 3 ЦК України) є звернення учасників товариства із самостійною позовною заявою. Їх право (учасників - позивачів) на звернення саме до господарського суду підтверджується, зокрема постановою Верховного Суду від 30 січня 2020 у справі № 755/2733/19. Також, представник позивачів зазначив, що третя особа помилково стверджує, що ОСОБА_1 (1-ий позивач) є директором ТОВ ІЦ "ЕНЕРГОМАШ" (1-ий відповідач). Отже, на думку представника позивачів, останні мають право на звернення до господарського суду із позовом про визнання правочину недійсним на підставі п.6 ст. 3, ст. 13, ст. 234 ЦК України. Також, представником позивачів зазначено, що третя особа ОСОБА_2 не є стороною у справі, він не є стороною оспорюваного договору, до нього не заявлено вимогу, бо він не є відповідачем, він є лише третьою особою, яка позбавлена права заявляти про пропуск позовної давності. Також, в позовній заяві викладено і надано копію ухвали господарського суду Харківської області, винесеної до укладання спірного правочину. Ухвала свідчить, що ключовий кредитор - банк, звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості. Для 1-го відповідача існувала реальна загроза майбутнього арешту майна, як на стадії судового розгляду так і на стадії виконавчого провадження. Також, представник позивачів звернув увагу на те, що банк звернувся не з позовом про стягнення на предмет іпотеки, а з позовом про стягнення заборгованості. Також, 2-ий позивач стверджує, що протоколу загальних зборів ТОВ "БМУ" ЕНЕРГОМАШ" від 26.12.2014, про який зазначається у оспорюваному договорі не існувало в природі. Аргументи стосовно відсутності печатки ТОВ "БМУ" ЕНЕРГОМАШ" лише додаткове свідчення того, саме цим й пояснюється те, що вказаний протокол ніхто не оскаржував.

До відповіді на пояснення третьої особи надані докази надсилання вказаної відповіді на адреси учасників справи, а тому судом прийнято відповідь на пояснення третьої особи надана представником позивачів.

Також, 12.03.2020 до господарського суду Харківської області від представника позивачів надійшли заперечення проти застосування позовної давності за вх. № 6494, в яких останній зазначив, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_2 не є стороною у справі, він не є стороною оспорюваного договору, до нього не заявлено вимогу, бо він не є відповідачем, він є лише третьою особою, яка позбавлена права заявляти про пропуск позовної давності, а тому просив у задоволенні заяви третьої особи про пропущення строку позовної давності відмовити.

16.03.2020 до господарського суду Харківської області від 1-го відповідача у справі надійшли заперечення на заяву третьої особи ОСОБА_2 про застосування позовної давності за вх.№6625, в яких він зазначив, що вказана третя особа не має права на звернення до суду із заявою про застосування позовної давності у порядку ст. 267 ЦК України.

16.03.2020 до господарського суду Харківської області від 1-го відповідача у справі надійшла відповідь на письмові пояснення третьої особи за вх.№6624, в яких 1-ий відповідач зазначив, що позовну заяву підтримує; спірний договір купівлі - продажу є фіктивним, про що зазначав Верховний Суд у постанові від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17; третя особа ОСОБА_2 позбавлена права на подання заяви про застосування строку позовної давності; позивачі мають право на звернення до господарського суду із позовом про визнання правочину недійсним на підставі п.6 ст.3, ст. 13, ст. 234 ЦК України; підтримав позицію позивача щодо не існування протоколу загальних зборів ТОВ "БМУ" ЕНЕРГОМАШ" від 26.12.2014 про який зазначається у спірному договорі.

До відповіді на пояснення третьої особи надані докази надсилання вказаної відповіді на адреси учасників справи, а тому судом прийнята відповідь на пояснення третьої особи надана 1-им відповідачем.

16.03.2020 до господарського суду Харківської області від 1-го відповідача у справі ТОВ "Інженерний центр "Енергомаш" надійшла заява про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті за вх.№6632, в якій 1-ий відповідач повідомив суд проте, що вважає що у даній справі є всі підстави для винесення ухвали про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті. Отже, 1-ий відповідач просить винести ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Також, 1-ий відповідач вважає, що позовні вимоги у даній справі є похідними від спору у справі № 910/7547/17, а тому користуючись своїм правом відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України, ТОВ Інженерний центр ЕНЕРГОМАШ повністю визнає заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 та ТОВ Будівельно-монтажне управління Енергомаш і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову.

Також, 17.03.2020 до господарського суду Харківської області від 1-го відповідача у справі надійшла заява про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті за вх.№6893, в якій 1-ий відповідач зазначає про відсутність можливості бути присутнім підготовчому засіданні призначеному судом на 23.03.2020 о 11:00, у зв`язку із введенням на території України з 18.03.2020 по 03.04.2020 карантину.

Отже, у вказаній заяві 1-ий відповідач просить проведення підготовчого засідання у справі № 910/15804/19 здійснити за відсутності представника 1-го відповідача; винести ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті; знов зазначив, що вважає, що позовні вимоги у даній справі є похідними від спору у справі № 910/7547/17, а тому користуючись своїм правом відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України, ТОВ Інженерний центр ЕНЕРГОМАШ повністю визнає заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 та ТОВ Будівельно-монтажне управління Енергомаш і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову; заперечення на заяву третьої особи ОСОБА_2 підтримав та просив суд відмовити у задоволенні заяви про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності.

17.03.2020 до господарського суду Харківської області від представника першого та другого позивачів надійшла заява за вх.№673, в якій представник позивачів просить здійснити розгляд справи у підготовчому засіданні 23.03.2020 за його відсутності, закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті, про дату та час наступного судового засідання просить повідомити.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.03.2020 закрито підготовче провадження у справі № 910/15804/19. Призначено справу № 910/15804/19 до розгляду по суті на "06" квітня 2020 р. о 12:30.

23.03.2020 до господарського суду Харківської області надійшло клопотання представника першого та другого позивачів про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх. №807), в якому він просить суд забезпечити можливість участі в судовому засіданні, яке призначене судом на 06.04.2020 в режимі відеоконференції та доручити Голосіївському районному суду м. Києва забезпечити проведення вказаного судового засідання у справі №910/15804/19 в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.03.2020 у задоволенні клопотання представника першого та другого позивачів: Фізичної особи ОСОБА_1 та ТОВ "Будівельно-монтажне управління "Енергомаш" (вх. №807 від 23.03.2020) про його участь у судовому засіданні призначеному судом на 06.04.2020 в режимі відеоконференції - відмовлено. Доведено до відома учасників справи, що їх участь у судовому засіданні не є обов`язковою.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06 квітня 2020 року задоволено клопотання 1-го відповідача про відкладення розгляду справи по суті та відкладено судове засідання з розгляду справи по суті на 19 травня 2020 р. об 11:00 год.

13.04.2020 до господарського суду Харківської області надійшло клопотання представника першого та другого позивачів про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх. №9021), в якому він просить суд забезпечити можливість участі в судовому засіданні, яке призначене судом на 19.05.2020 в режимі відеоконференції та доручити Голосіївському районному суду м. Києва забезпечити проведення вказаного судового засідання у справі №910/15804/19 в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15 квітня 2020 року вирішено судове засідання у справі №910/15804/19, призначене на 19.05.2020 року о 11 год. 00 хв., провести в режимі відеоконференції. Доручено Голосіївському районному суду міста Києва (03127, м. Київ, вул. Полковника Потєхіна, 14-а) забезпечити проведення судового засідання у даній справі, призначене на 19.05.2020 о 11 год. 00 хв., в режимі відеоконференції. Особи, які братимуть участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - представник першого та другого позивачів, а саме: Фізичної особи ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління "Енергомаш".

У судовому засіданні на стадії розгляду справи по суті 19.05.2020 без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 19 травня 2020 року про відкладення судового засідання з розгляду справи по суті на 02 червня 2020 р. о 14:20 год.

На електронну адресу господарського суду Харківської області 20.05.2020 надійшло клопотання представника першого та другого позивачів про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх. №1644), в якому він просить суд забезпечити можливість участі в судовому засіданні, яке призначене судом на 02.06.2020 в режимі відеоконференції та доручити Голосіївському районному суду м. Києва забезпечити проведення вказаного судового засідання у справі №910/15804/19 в режимі відеоконференції.

Також, аналогічне за змістом клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції надійшло до господарського суду 22.05.2020 за вх.№11584, яке надіслано представником 1-го та 2-го позивачів поштовим відправленням.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.05.2020 у задоволенні клопотання представника першого та другого позивачів: Фізичної особи ОСОБА_1 та ТОВ "Будівельно-монтажне управління "Енергомаш" (вх. №1644 від 20.05.2020) про його участь у судовому засіданні призначеному судом на 02.06.2020 в режимі відеоконференції відмовлено.

22.05.2020 на адресу господарського суду Харківської області надійшло клопотання представника першого та другого позивачів: Фізичної особи ОСОБА_1 та ТОВ "Будівельно-монтажне управління "Енергомаш" (вх. №11585) про розгляд справи за відсутності представника 1-го та 2-го позивачів у випадку технічної можливості участі вказаного представника у режимі відеоконференції в порядку, передбаченому ст. 197 ГПК України.

Присутній в судовому засіданні представник першого та другого позивачів позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити.

Присутній представник 1-го відповідача у судовому засідання проти позову не заперечував.

Представник 2-го відповідача у судове засідання не з`явився. Ухвали господарського суду Харківської області: про відкриття провадження у справі від 04.02.2020; про повідомлення від 25.02.2020 та про прийняття до розгляду письмових пояснень ОСОБА_2 щодо позову та відмову 3ій особі ( ОСОБА_2 ) у задоволенні клопотання про поновлення/продовження строку на подання письмових пояснень щодо позову від 25.02.2020; про закриття підготовчого провадження та призначення справи №910/15804/19 до розгляду по суті на 06.04.2020 о 12:30 від 23.03.2020; про відкладення розгляду справи з розгляду справи по суті від 06.04.2020; про повідомлення від 19.05.2020, що були надіслані 2-му відповідачу за його місцезнаходженням: 02002, м. Київ, вул. Луначарського, 4, повернуті до суду відділенням пошти з відміткою "адресат відсутній".

Представник третьої особи (Дудник І.В.) у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке повернуто на адресу суду поштовим відділенням про вручення ухвали про повідомлення від 19.05.2020 третій особі 25.05.2020.

Представник третьої особи (приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Дєгтярьова А.В.) у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке повернуто на адресу суду поштовим відділенням про вручення ухвали про повідомлення від 19.05.2020 третій особі 26.05.2020.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин, враховуючи те, що учасники справи повідомлені про дату та час судового засідання на стадії розгляду справи по суті належним чином, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутністю представників 2-го відповідача та 3-х осіб.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Товариству з обмеженою відповідальністю Інженерний центр «Енергомаш» на праві власності належали нежитлові приміщень антресолі №351, №352, №353 загальною площею 279,1 кв.м. в літ. "3А-1", що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна 21876309, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 05.10.2016, індексний номер інформаційної довідки 69773223 (арк. справи №44-59 у томі №1).

06.01.2015 між ТОВ Інженерний центр «Енергомаш» (продавець) та ТОВ «Тімсен» (покупець) укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дегтярьовою А.В. за реєстровим №22, відповідно до якого продавець передає у власність покупця нежитлове приміщення антресолі №351, №352, №353 загальною площею 279,1 кв.м. в літ. "3А-1", що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , на умовах цього договору, а покупець набуває у власність та зобов`язується сплатити оговорену грошову суму.

Пунктом 2.1 договору визначено, що продаж нежитлового приміщення, визначеного п. 1.1 розділу 1 цього договору, вчиняється за ціною 52311,65 (п`ятдесят дві тисячі триста одинадцять) грн 65 коп, у тому числі ПДВ 20%, які покупець зобов`язується сплатити на розрахунковий рахунок продавця за згодою сторін до 06.06.2015.

Згідно з п. 4.1 договору передача вказаного приміщення продавцем у користування покупця та прийняття покупцем відбувається шляхом підписання акту прийому-передачі нежитлового приміщення, що підписується уповноваженими на це представниками сторін упродовж 3 днів після підписання цього договору.

Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення з боку ТОВ Інженерний центр «Енергомаш» підписаний директором Руднєвим Володимиром Борисовичем, який був директором 1-го відповідача у період з 05.11.2013 по 19.06.2016.

Водночас, на час підписання договору єдиним учасником 1-го відповідача було ТОВ «БМУ «Енергомаш», директором якого також був ОСОБА_5 .

Крім того, станом на 06.01.2015 єдиним учасником 2-го позивача було ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Енергомаш-Проект» у статутному капіталі якого частка ОСОБА_5 складала 50%, а єдиним учасником 2-го відповідача ОСОБА_6 , який був директором ТОВ «НВП «Енергомаш-Проект».

З 20.07.2016 виконуючим обов`язки директора ТОВ «БМУ «Енергомаш» на невизначений термін, а також одноособовим учасником ТОВ «ІЦ «Енергомаш», є ОСОБА_1 (1-ий позивач) .

Отже, позивачі звернулися до суду з цим позовом, мотивуючи тим, що при укладенні оспорюваного договору було порушено право ТОВ «БМУ «Енергомаш» на участь в управлінні 1-го відповідача, внаслідок чого зменшилась вартість корпоративних прав, що свідчить про фактичне завдання збитків позивачам. Також позивачі зазначають, що договір купівлі-продажу нежитлового приміщення не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, що є підставою для визнання його недійсним.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Як на підставу недійсності договору позивачі вказують на те, що він є фіктивним, тобто не спрямованим на настання реальних наслідків, що обумовлені ним, і таким, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 203, ч. 1,3 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до змісту статті 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 Цивільного кодексу України.

Також, 31 липня 2019 року Верховний Суд у складі суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду за результатами розгляду касаційної скарги у справі № 712/15231/17 провадження № 61-42614св18 досліджував питання фраудаторних правочинів (правочини, що вчинено боржником на шкоду кредиторам).

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Аналогічні правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі №306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) підтримала висновки викладені у вищевказаних постановах.

За змістом ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Судом встановлено, що станом на час укладення оспорюваного договору ТОВ ІЦ «Енергомаш» було власником нежитлового приміщення антресолі №351, №352, №353 загальною площею 279,1 кв.м. в літ. "3А-1", що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

На підставі оспорюваного договору вказане майно було відчужене на користь ТОВ «Тімсен», про що було внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позивачі стверджують, що на момент укладення спірного договору ТОВ ІЦ «Енергомаш» перебувало у скрутному фінансовому становищі, оскільки у 2014 році останнім отримано позов від ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» про стягнення грошових коштів в сумі 42 450 362,92 грн. та 7 729 458,42 дол. США, за яким у січні 2015 було порушено провадження Господарським судом Харківської області у справі № 922/254/15, що і зумовило укладення оспорюваного правочину з метою уникнення звернення стягнення на майно. При цьому, відчуження спірного нерухомого майна відбулося на користь пов`язаних юридичних осіб.

З матеріалів справи вбачається, що на момент укладення спірного договору єдиним учасником ТОВ ІЦ «Енергомаш» було ТОВ «БМУ «Енергомаш», єдиним учасником якого, в свою чергу, було ТОВ «НВП «Енергомаш-Проект».

Як вбачається із витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 06.01.2015 керівником 1-го відповідача, який підписав оспорюваний договір, був ОСОБА_5 , зокрема був керівником з 05.11.2013 (арк. справи №137-140 у томі №1), який одночасно був керівником ТОВ «БМУ "Енергомаш», зокрема був керівником з 18.04.2014 (арк. справи №141-144 у томі №1) та учасником ТОВ «НВП "Енергомаш-Проект"» з часткою в статутному капіталі у розмірі 50% (арк. справи №134-136 у томі №1).

При цьому, керівником ТОВ «НВП "Енергомаш-Проект"» (учасником якого був директор 1-го відповідача) станом на момент укладення спірного договору був ОСОБА_6 , який в свою чергу був єдиним учасником 2-го відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що згодом ОСОБА_5 став 100% власником ТОВ «Тімсен», про що свідчить зокрема Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 23.02.2016, арк. справи № 148-151 у томі №1.

Також з матеріалів справи вбачається, що 11.01.2016 Господарським судом Харківської області прийнято рішення у справі № 922/254/15, яким позов банку до ТОВ ІЦ «Енергомаш», заставодавців і іпотекодавців задоволено повністю, стягнуто солідарно 4 185 927,38 грн та 7 433 746,77 дол. США заборгованості. Судовий акт набрав законної сили.

Суд зазначає, що 1-ий відповідач в особі колишнього керівника, відчужуючи на користь 2-го відповідача за оспорюваним договором нерухоме майно, був обізнаний про наявність судового спору про стягнення з нього (як боржника за кредитним договором) заборгованості на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», а отже, міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на таке нерухоме майно.

При цьому, відчуження такого нерухомого майна відбулося на користь пов`язаної юридичної особи - ТОВ «Тімсен», єдиним учасником якого виступав ОСОБА_6 , який також одночасно був керівником ТОВ "НВП "Енергомаш-Проект"», учасником якого в свою чергу був керівник 1-го відповідача.

Отже, з наведеного вбачається, що фігурування зазначених вище осіб у складі органів управління та керівництва наведених вище юридичних осіб є свідченням пов`язаності сторін договору купівлі-продажу.

Крім того, судом встановлено, що у колишнього директора ТОВ ІЦ «Енергомаш» були відсутні повноваження, делеговані від ТОВ «БМУ «Енергомаш» на укладення договорів купівлі-продажу об`єктів, що належали 1-му відповідачу. Загальні збори ТОВ ІЦ "Енергомаш" не проводились, жодні рішення, в тому числі й про відчуження нерухомого майна, не приймались.

З матеріалів справи також вбачається, що 23.02.2016 між 2-им відповідачем (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким продавець продав, а покупець придбав нежитлові приміщення антресолі №351, №352, №353 загальною площею 279,1 кв.м. в літ. "3А-1", що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 (арк. справи № 261 т.2).

Отже, за загальним правилом (частина перша статті 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Тобто, обов`язок щодо оплати за придбане майно законодавцем повністю покладається на покупця. Таким чином, договір купівлі-продажу є оплатним та встановлює взаємні обов`язки сторін.

При цьому, наслідки невиконання договірних зобов`язань встановлені статтями 611, 651, 692 ЦК України.

У матеріалах справи відсутні докази здійснення ТОВ «Тімсен» оплати за придбане нерухоме майно за договором на користь ТОВ ІЦ «Енергомаш», крім того протягом 2015-2017 років ТОВ ІЦ «Енергомаш» не вчиняло жодних дій на стягнення вартості відчуженої нерухомості, про що зазначають позивачі та не заперечується сторонами у справі. Вказане у сукупності свідчить про свідомий намір сторін щодо невиконання зобов`язань по такому договору, а також про їх намір приховати справжню мету учасників правочину, зокрема щодо уникнення звернення стягнення на нерухоме майно, і що свідчить про те, що оспорюваний правочин не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків.

Крім того, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази оплати третьою особою ОСОБА_2 на користь 2-го відповідача за об`єкт, який був придбаний згідно договору купівлі-продажу від 23.02.2016.

Отже, наведені обставини в сукупності свідчать про умисел обох сторін оспорюваного правочину (і 1-го відповідача як продавця, в особі колишнього керівника, і 2-го відповідача, як покупця) приховати справжні наміри учасників правочину, який полягав в уникненні звернення стягнення на майно в процесі виконання судового рішення про стягнення заборгованості та виведення нерухомості з власності 1-го відповідача.

Судом враховано, що аналогічних висновків дійшов Господарський суд міста Києва у рішенні від 27.06.2017 у справі № 910/4088/17, яке залишено без змін постановою Верховного Суду від 27.02.2018, а також у рішенні від 04.09.2017 у справі № 910/9291/17, яке залишено без змін постановою Верховного Суду від 02.05.2018.

Водночас, судом при вирішенні цього спору прийнято до уваги постанову Верховного Суду від 10.01.2019 у справі №910/17529/17 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 06.01.2015, за позовом ТОВ ІЦ «Енергомаш», який є стороною цього правочину та за твердженням якого, останній було вчинено з ТОВ «Тімсен» з метою уникнення звернення стягнення на майно. Так, у вищевказаній постанові суд касаційної інстанції дійшов висновку, що даний позов не підлягає задоволенню як такий, що спрямований на одержання судового захисту права, яким особа зловжила.

Цей висновок також підтверджується позицією Верховного Суду, викладеній в постанові від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17.

Отже, однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із ч. 2 та 3 статті 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, у чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Отже, відповідно до положень чинного законодавства України, визнання правочину недійсним ставиться в залежність від його відповідності вимогам чинного законодавства та актам органів державної влади.

З огляду на те, що укладений між першим та другим відповідачами договір за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ними правових наслідків, відповідно наявне порушення частин першої та п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 Цивільного кодексу України.

Щодо заяви третьої особи ОСОБА_2 про застосування позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормами статті 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частина 3 статті 267 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Тлумачення ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України, положення якої сформульовано із застосуванням слова "лише" (аналог "тільки", "виключно"), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення випливає безумовний висновок, відповідно до якого позовна давність застосовується тільки на підставі заяви, зробленої стороною у справі.

Заява про сплив позовної давності, зроблена будь-якою іншою особою (в тому числі й учасником судового процесу, включаючи прокурора, який не є стороною у справі), крім сторони у спорі, не є підставою для застосування судом позовної давності.

Зокрема, ч. 5 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, користуються процесуальними правами сторони (за певними винятками); при цьому права сторони, визначені у ст. 46 Господарського процесуального кодексу України та іншими нормами цього Кодексу, є саме процесуальними, в той час як згаданий припис ст. 267 Цивільного кодексу України є нормою права матеріального і не може розумітися як можливість застосування господарським судом позовної давності за заявами зазначених третіх осіб.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V Цивільного кодексу України "Строки та терміни. Позовна давність" у їх сукупності з нормами ГПК України, суд дійшов висновку, що без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони, в той час як треті особи без самостійних вимог на предмет спору правом подачі вище вказаної заяви не наділені (п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", постанова Верховного Суду України від 24.06.2015 у справі № 6-738цс15, постанова Верховного Суду України від 18.03.2015 у справі № 6-25цс15).

Отже, з наведеного вбачається, що нормами чинного законодавства не передбачено право третьої особи на звернення до суду із заявою про застосування строку позовної давності у порядку ст. 267 ЦК України.

Крім того, оцінюючи доводи учасників справи під час розгляду справи, суд як джерелом права керується також практикою Європейського суду з прав людини.

Так у справі v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Отже, враховуючи, що на час укладення оспорюваного договору ТОВ «БМУ «Енергомаш» було учасником ТОВ ІЦ «Енергомаш», а станом на теперішній час ОСОБА_7 є єдиним учасником 1-го відповідача, при цьому Верховний Суд у постанові від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17 та постанові від 10.01.2019 у справі №910/17529/17 зазначив, що звернення ТОВ ІЦ «Енергомаш» з позовом про визнання недійсним договору є зловживання правом, оскільки товариство є стороною в оспорюваному договорі, є очевидним, що єдиним способом захистити порушені права позивачів є їх звернення до суду з цим позовом.

Крім того, суд відзначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та ТОВ «БМУ «Енергомаш» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення антресолі №351, №352, №353 загальною площею 279,1 кв.м. в літ. "3А-1", що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, укладений 06.01.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тімсен", посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дегтярьовою А.В., реєстровий №22, відповідно до цього позов є обґрунтованим, підтвердженим матеріалами справи та таким, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 129 ГПК України, відповідно до якої судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідачів. У зв`язку з чим, витрати зі сплати судового збору в сумі 1921,00 грн покладаються на відповідачів в рівних частинах, та з кожного з відповідачів підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 960,50 грн, зокрема стягненню підлягає сума судового збору по 480,25 грн на користь кожного з позивачів.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статей 203, 215, 234, 692 Цивільного кодексу України, та cтаттями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень антресолі №351 (триста п`ятдесят один), №352 (триста п`ятдесят два), №353 (триста п`ятдесят три) загальною площею 279,1 кв.м. в літ. "3А-1", що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 ( АДРЕСА_4 ), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, укладений 06.01.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш" (02002, м. Київ, вул. Луначарського, 4, ідентифікаційний код 24288388) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тімсен" (02002, м. Київ, вул. Луначарського, 4, ідентифікаційний код 30965566), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дегтярьовою А.В., реєстровий №22.

Судові витрати у справі у вигляді судового збору у розмірі 1921,00 грн. покласти на відповідачів у справі, зокрема стягненню з кожного з відповідачів підлягає сума у загальному розмірі 960,50 грн, тобто по 480,25 грн на користь кожного з позивачів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш" (02002, м. Київ, вул. Луначарського, 4, ідентифікаційний код 24288388) на користь Фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 480,25 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш" (02002, м. Київ, вул. Луначарського, 4, ідентифікаційний код 24288388) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління "Енергомаш" (61034, м. Харків, вул. Полтавський шлях, 188А, ідентифікаційний код 31645519) судовий збір у розмірі 480,25 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тімсен" (02002, м. Київ, вул. Луначарського, 4, ідентифікаційний код 30965566) на користь Фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 480,25 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тімсен" (02002, м. Київ, вул. Луначарського, 4, ідентифікаційний код 30965566) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління "Енергомаш" (61034, м. Харків, вул. Полтавський шлях, 188А, ідентифікаційний код 31645519) судовий збір у розмірі 480,25 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

1-ий Позивач: Фізична особа ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

2-ий Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління "Енергомаш" (61034, м. Харків, вул. Полтавський шлях, 188А, ідентифікаційний код 31645519).

1-ий Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш" (02002, м. Київ, вул. Луначарського, 4, ідентифікаційний код 24288388).

2-ий Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Тімсен" (02002, м. Київ, вул. Луначарського, 4, ідентифікаційний код 30965566).

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: 1. ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ); 2. приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Дєгтярьова Ангеліна Володимирівна (61105, м. Харків, вул. Киргизька, 19).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.4 розділу X "Прикінцеві положення", п.п.17.5 п.17 розділу XІ "Перехідних положень" Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "12" червня 2020 р.

Суддя І.О. Чистякова