ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2020 р. Справа№ 910/16604/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Куксова В.В.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Криворучко В.Ж. за ордером від 03.06.2020;

від відповідача: Феденко Л.А. за ордером від 12.05.2020;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кріо Інтер Трейдінг"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2020 (повний текст складено 27.01.2020)

у справі №910/16604/19 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВИС-ВОСТОК"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кріо Інтер Трейдінг"

про стягнення 782 185,61 грн,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АВИС-ВОСТОК" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кріо Інтер Трейдінг" (далі - відповідач), у якому просило суд стягнути з відповідача 782185,61 грн, у тому числі: 642 000,96 грн боргу з оплати за виконані роботи, 113 484,49 грн пені, 11 292,16 грн 3% річних та 15 408,00 грн інфляційних втрат коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами був укладений договір №58/1018 від 08.10.2018, на виконання якого відповідач виконав роботи по реконструкції басейну градирні №2 на ПАТ "ММК ім. Ілііча", відповідач роботи прийняв, однак оплату здійснив не у повному обсязі.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що за умовами договору оплата здійснюється на підставі рахунку на оплату, який позивачем не виставлявся; позивачем не дотримано порядок досудового врегулювання спору; позивачем не враховані 192600,29 грн сплаченої суми попередньої оплати; позивачем було прострочено строк виконання робіт.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21 січня 2020 року позов задоволено частково.

З Товариства з обмеженою відповідальністю "Кріо Інтер Трейдінг" стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авис-Восток" 449 400,67 грн основного боргу, 79 439,26 грн пені, 7 904,53 грн 3% річних, 10830,34 грн інфляційних втрат та 8 213,63 грн витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Кріо Інтер Трейдінг" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення пені, індексу інфляції, 3% річних та прийняти нове рішенням, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, індексу інфляції, 3% річних.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки позивач не направляв відповідачу рахунок на оплату, який є обов`язковою підставою для здійснення платежу, що є простроченням кредитора, тому відповідачем не порушені строки виконання зобов`язань і відсутні підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат; позивачем не дотримано порядку досудового врегулювання спору; позивачем суттєво порушені строк здачі робіт; суд повинен був зменшити розмір неустойки з врахуванням інтересів боржника.

Позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що за умовами договору відповідач повинен був оплатити виконані роботи протягом 20 календарних днів від дати підписання актів виконаних робіт; рахунок неодноразово надсилався на адреси відповідача, однак відправлення були повернуті поштою; відповідачу були платіжні реквізити позивача і він мав можливість своєчасно здійснити оплату; досудове врегулювання спору є правом, а не обов`язком сторін; розмір неустойки відповідає умовам договору і відсутні підстави для її зменшення; застосування пені не виключає нарахування 3% річних; інфляційні втрати та 3% річних не можуть бути зменшені, оскільки не є штрафними санкціями.

18.05.2020 від відповідача надійшли додаткові пояснення, у яких він вказав, що незважаючи на подання апеляційної скарги судом першої інстанції був виданий наказ, у зв`язку із чим приватним виконавцем було примусово списано з його рахунку 97316,35 грн, крім того, відповідачем було добровільно сплачено позивачу 100000 грн основного боргу після отримання рахунку у лютому 2020 року; також посилається на введення карантину у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби, як на форс-мажорну обставину, та вказує на необхідність зменшення штрафних санкцій.

09.06.2020 від позивача надійшла відповідь на додаткові пояснення, у яких він вказує, що термін оплати минув 11.02.2019 і про настання форс-мажорних обставин відповідач не повідомляв; відповідач не оскаржує суму основного боргу, однак в повному обсязі її не сплатив; відповідачем не надано доказів скрутного матеріального становища; рахунок на оплату втретє був направлений відповідачу 18.02.2020 за його зверненням від 07.02.2020.

10.06.2020 від відповідача надійшли додаткові пояснення, у яких він вказав на сплату відповідачу залишку основного боргу та повідомив, що станом на 05.06.2020 ним погашено у повному обсязі основний боргу у розмірі 449400,67 грн.

Представники сторін, за їх клопотанням, на підставі ухвали суду, 11.06.2020 брали участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою сервісу відеозв`язку "EasyCon". Ухвалою суду сторін було попереджено, що згідно ст.197 ГПК України вони несуть ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо.

Розглянувши справу в режимі відеоконференції за участю представників сторін, які взяли участь у судовому засіданні поза межами суду, за допомогою власних технічних засобів, використовуючи сервіс відеозв`язку "EasyCon", дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 08 жовтня 2018 року між позивачем, як субпідрядником, та відповідачем, як замовником, було укладено Договір №58/1018 (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору замовник доручає, а субпідрядник зобов`язується виконати в порядку і на умовах цього договору роботи по реконструкції басейну градирні №2 оборотного циклу кисневого цеху охолодження оборотної води НС-11, на об`єкті Кисневий цех ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча", вул. Левченко, 1, м.Маріуполь.

Пунктом 3.5 Договору передбачено, що оплата замовником виконаних робіт субпідряднику проводиться поетапно на підставі наданого субпідрядником рахунку, в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку замовника на поточний рахунок субпідрядника в наступному порядку: 1) передоплата 30% від загальної вартості робіт здійснюється протягом 5-ти робочих днів з моменту мобілізації субпідрядника на будівельний майданчик; 2) остаточна оплата 70% від вартості виконаних робіт здійснюється з відстрочкою платежу 20 (двадцять) календарних днів від дати підписання замовником актів виконаних робіт КБ-2в, підтверджених довідками КБ-3 на підставі наданих субпідрядником рахунків.

Позивачем виконано обумовлені Договором роботи на загальну суму 672689,76 грн, що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт №1 від 22.01.2019, Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат від 22.01.2019, актом наданих послуг екскаватора №15 від 20.10.2018 р.; видатковою накладною на витратні матеріали №15 від 20.11.2018р.; актом наданих послуг екскаватора №48 від 21.12.2018 р.; актом наданих послуг екскаватора №1 від 22.01.2019 р.

Відповідачем факт виконання робіт визнається.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснив часткову оплату за вказані роботи, а саме: 09.10.2018 - 192 600,29 грн (попередня оплата); 20.11.2018 - 7648,80 грн.; 27.12.2018 - 17280,80 грн.; 07.02.2018 - 5760,00 грн.

Таким чином, як вірно встановив суд першої інстанції, неоплаченими залишилися виконані позивачем роботи на суму 449 400,67 грн згідно акту приймання виконаних будівельних робіт №1 від 22.01.2019р.

У зв`язку із викладеними обставинами, позивач звернувся до суду із даним позовом та просив суд стягнути з відповідача 642 000,96 грн боргу з оплати за виконані роботи, 113 484,49 грн пені, 11 292,16 грн 3% річних та 15408,00 грн інфляційних втрат коштів.

Відповідач не заперечував щодо наявності заборгованості в сумі 449400,67 грн, однак вважав, що строк оплати не настав, оскільки він не отримував рахунок на оплату, передбачений пунктом 3.5 Договору, а також вказував на порушення позивачем строків виконання робіт на 74 дні.

За наслідками розгляду спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем помилково не була врахована сума сплаченої відповідачем попередньої оплати, у зв`язку із чим задовольнив позові вимоги частково, стягнувши з відповідача 449 400,67 грн основного боргу, 79 439,26 грн пені, 7904,53 грн 3% річних, 10830,34 грн інфляційних втрат.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Права та обов`язки між сторонами у даній справі виникли на підставі договору №58/1018 від 08 жовтня 2018, який за своєю правовою природою є господарським договором будівельного субпідряду.

Договір укладений належним чином, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, був чинним і обов`язковим для сторін.

Так, згідно з положеннями ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник - прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ч.1 ст. 838 ЦК України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Статтею 853 ЦК України встановлено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Матеріалами справи, зокрема актом приймання виконаних будівельних робіт №1 від 22.01.2019 форми КБ-2в та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат від 22.01.2019 форми КБ-3, які підписані представниками обох сторін, підтверджується факт виконання позивачем обумовлених договором робіт та їх прийняття відповідачем.

Статтею 854 ЦК України визначено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Умовами пункту 3.5 договору встановлено, що оплата замовником виконаних робіт субпідряднику проводиться поетапно на підставі наданого субпідрядником рахунку, в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку замовника на поточний рахунок субпідрядника в наступному порядку:

1) передоплата 30% від загальної вартості робіт здійснюється протягом 5-ти робочих днів з моменту мобілізації субпідрядника на будівельний майданчик;

2) остаточна оплата 70% від вартості виконаних робіт здійснюється з відстрочкою платежу 20 (двадцять) календарних днів від дати підписання замовником актів виконаних робіт КБ-2в, підтверджених довідками КБ-3 на підставі наданих субпідрядником рахунків.

Отже, умовами договору встановлено строк остаточного розрахунку - 20 календарних днів від дати підписання замовником актів виконаних робіт КБ-2в, підтверджених довідками КБ-3 на підставі наданих субпідрядником рахунків.

У той же час, за своєю правовою природою рахунок на оплату не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер, а відповідач знав платіжні реквізити позивача, оскільки здійснював часткові платежі.

Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити вартість виконаних робіт.

Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18.

Акт виконаних робіт, підтверджений довідкою, підписаний сторонами 22.01.2019, а тому є вірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач повинен був оплатити роботи у строк до 11.02.2019, однак не оплатив їх у повному обсязі і станом на дату подання позову заборгованість становила 449 400,67 грн, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо посилань відповідача на порушення строків виконання робіт, що завдало відповідачу збитків, то вказані доводи обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки це не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати виконаних позивачем робіт, які прийняті відповідачем без зауважень згідно підписаних сторонами актів.

При цьому, пунктом 7.3.3 договору визначені правові наслідки порушення строків виконання робіт - сплата неустойки та відшкодування збитків, а не звільнення від оплати виконаних робіт.

Відповідно до статті 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п.7.2. Договору у разі порушення терміну оплати виконаних робіт, замовник сплачує субпідряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який нараховується пеня від суми заборгованості.

Позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 113 484,49 грн за період з 01.03.2019 по 31.08.2019, виходячи із суми заборгованості у розмірі 642 000,96 грн.

Проте, враховуючи встановлений судом розмір фактичної заборгованості - 449 400,67 грн, суд першої інстанції здійснив власний перерахунок розміру пені та дійшов вірного висновку, що сума пені становить 79 439,26 грн, а тому вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, у розумінні ст. 551 ЦК України та ст.233 ГК України, є правом суду, а за відсутності у законі переліку виняткових обставин (обставин, які мають істотне значення), господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Однак, при цьому дії суду по зменшенню пені повинні також узгоджуватись із загальними принципами господарського судочинства, зокрема принципом диспозитивності, яким передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Дослідивши правові позиції Верховного Суду, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, як на підставу для зменшення розміру неустойки, апеляційним господарським судом встановлено, що у наведених відповідачем справах розмір неустойки судами зменшувався за відповідним клопотанням сторони та за наявності виняткових обставин, які були підтверджені відповідними доказами.

У даній же справі відповідач не подавав суду першої інстанції клопотання про зменшення неустойки, а також не довів документально наявності виняткових обставин, які б були підставою для зменшення неустойки, а тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для зменшення неустойки.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем були нараховані 3% річних в розмірі 11 292,16 грн за період з 01.03.2019 по 30.09.2019, інфляційні втрати в розмірі 15 408,00 грн. за період з лютого 2019 по вересень 2019 від суми заборгованості виходячи із суми заборгованості у розмірі 642 000,96 грн.

Проте, враховуючи встановлений судом розмір фактичної заборгованості, суд першої інстанції здійснивши власний перерахунок розміру 3% річних та інфляційних втрат коштів, дійшов вірного висновку, що вірна сума 3% річних становить 7904,53 грн, а інфляційних втрат - 10830,34 грн, тому вимоги у цій частині також підлягають частковому задоволенню.

Щодо посилань відповідача на відсутність досудового врегулювання спору, то згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 №15-рп/2002 (справа №1-2/2002 про досудове врегулювання спорів) право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Щодо посилань відповідача на те, що на даний час сума основного боргу сплачена, то положеннями ГПК України не передбачено можливості скасування або зміни рішення у зв`язку із зміною стану розрахунків між сторонами (наприклад, зменшення або збільшення заборгованості), якщо така зміна сталася після прийняття рішення місцевого господарського суду.

При цьому, відповідно до ст.328 ГПК України відповідач не позбавлений права звернутись до суду із заявою щодо визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині сплачених ним сум.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції перевірив всі доводи сторін, повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив всі надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кріо Інтер Трейдінг" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 21 січня 2020 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16.06.2020.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

В.В. Куксов