ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2020м. ДніпроСправа № 904/1296/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОфісМенеджер", м.Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЬЮ.ЕФ.ЕМ. СЕРВІС", смт.Слобожанське

про стягнення заборгованості за договором поставки в сумі 123 434,55 грн.

Суддя Красота О.І.

без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОфісМенеджер" звернулося до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кью.ЕФ.Ем.Сервіс" і просить суд стягнути заборгованість по оплаті за договором постачання у розмірі 78 068,07 грн., на підставі п.8.1. договору пеню у розмірі 45 366,48 грн. та судовий збір, а також 5000,00 грн. - витрат на правничу допомогу.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Відповідачем зобов`язань за Договором постачання №11070 від 17.04.2019р. в частині оплати поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2020р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

12.06.2020 Відповідач подав відзив на позов, в якому просить суд залишити позовну заяву без руху до усунення недоліків позовної заяви, а саме: згідно п.8 ч.3 ст.162 Господарського суду зазначити щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідач також вказує на те, що в позовній заяві Позивач зазначає, що йому було надано правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн., на підтвердження чого додано договір про надання правової допомоги, свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю, копія ордеру, копія платіжного доручення оплати правничих послуг. Але в наданому Позивачем ордері відсутня інформація щодо посвідчення адвоката, а саме: номер, дата та орган, яким видано.

Наявність вільної графи (не зазначення даних посвідчення) в доданому до позовної заяви ордері, свідчить про відсутність обов`язкових реквізитів, а тому є порушенням Положення, що, на думку Відповідача, є підставою для неприйняття судом відповідних доказів надання правової допомоги.

Крім того, Відповідачем не було отримано рахунків, які є підставою для оплати наданих Позивачем послуг, про це також свідчить те, що до позовної заяви не долучено копії відправлених рахунків, а також доказів їх відправлення (опис, накладна, квитанція). Що свідчить про відсутність у Відповідача підстав для оплати наданих послуг.

Для встановлення факту прострочення Відповідачем свого зобов`язання щодо оплати наданих Позивачем послуг, необхідно з`ясувати дату отримання рахунків Відповідачем. А враховуючи, що Позивач не надає доказів, які дають змогу встановити дату отримання рахунків Відповідачем, то відповідно права Позивача на отримання оплати за ними - станом на момент звернення до суду порушені не були.

Відповідач не погоджується із розрахунком пені Позивача за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до п. 8.1. Договору постачання № 11070 від 17.04.2019 року на загальну суму 45 366,48 грн., оскільки розрахунки пені не є точними, містять описки та розбіжності. Позивачем не враховано, що період нарахування пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання складає 6 місяців, а позовна давність 1 рік, що виключає можливість дійти до правильного висновку, щодо суми заборгованості та пені, також розмір пені є надмірно великим порівняно із збитками. Згідно зустрічного розрахунку пені Відповідача, розмір пені становить 27 484,41 грн.

Відповідно до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

17.04.2019р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОфісМенеджер" (далі-Позивач, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КЬЮ.ЕФ.ЕМ. СЕРВІС" (далі-Відповідач, Покупець) укладено Договір №11070 (а.с.14-15).

Відповідно до пункту 1.1 Договору, предметом договору є постачання товарів для офісу (надалі товар) у кількості та асортименті, на умовах, зазначених у видаткових накладних, що є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно п. 1.2 Договору, видаткові накладні є документом, що замінюють специфікацію та протокол узгодження цін і є невід`ємною частиною Договору.

В п. 2.1 Договору ціна товару визначається видатковою накладною.

Пунктом 4.1. Договору визначено, що Покупець здійснює оплату Постачальнику за отриманий товар у національній валюті шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Відповідно до п. 4.2. Договору, Товар оплачується на підставі рахунка, що виставляється у триденний строк.

Оплата товару здійснюється на протязі 45 календарних днів в сумі, що зазначена у видатковій накладній (п.4.3 Договору).

Згідно п. 5.2 Договору, датою постачання вважається дата відвантаження, зазначена у видатковій накладній.

Даний договір набирає сили з моменту його підписання та діє по 31.12.2019 року (п. 11.1 Договору).

На виконання умов Договору, Позивачем здійснено поставку товару Відповідачу відповідно до видаткових накладних за період з 23.04.2019р. до 09.08.2019р. на загальну суму 496 602,67 грн. (а.с.78-300 т.1, 2-280 т.2, 2-89 т.3). З яких простроченням 45 денного терміну було проведено оплату за товар на суму 283 444,14 грн.

13.09.2019р. Позивач на адресу Відповідача направив претензію №13/09-01 про сплату заборгованості (а.с.22 т.1).

Відповідач частково розрахувався за отриманий товар 04.07.2019р. та 09.07.2019р. у загальній сумі 55 704,75 грн., за товар отриманий Відповідачем 10.07.2019р. у загальній сумі 56 955,01 грн. за товар отриманий 11.07.2019р. у сумі 40 297,49 грн., 20.01.2020р. за товар отриманий 22.07.2019р., 30.07.2019р. та частково за товар отриманий 31.07.2019р.

31.01.2019р. сторони уклали Акт звірки взаєморозрахунків за період квітень 2019р. січень 2020р. згідно якого заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 88 491,38 грн. (а.с.28-40 т.1).

Як вказує Позивач, Відповідачем 21.02.2020р. здійснено оплату в розмірі 10 423,31 грн.

Станом на 03.03.2020 заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 78 068,07 грн.

Відповідачем суму заборгованості у розмірі 78 068,07 грн. не оплачено, що і є причиною виникнення спору.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 4.3. Договору поставки, строк оплати поставленого товару є таким, що настав.

Станом на час розгляду справи доказів сплати заборгованості у повному обсязі від представників сторін не надійшло.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позовна вимога Позивача щодо стягнення з Відповідача заборгованості у розмірі 78 068,07 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 8.1 Договору у випадку несвоєчасної оплати за отриманий товар покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, від простроченої суми за кожен день прострочення, починаючи з першого дня.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням Відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати поставленого товару, Позивачем останньому нараховано пеню у розмірі 45 366,48 грн.

Позивачем до суду наданий розрахунок пені (а.с.12 т.1) на суму 45 366,48 грн., який включає дату поставки товару, дату закінчення розрахунку, дату фактичної оплати товару, кількість днів прострочення оплати, подвійну облікову ставку НБУ, суму заборгованості та суму пені.

З вказаного розрахунку пені Позивачем не вказано дату початку розрахунку, що відповідно виключає можливість перевірки судом вказаного розрахунку на предмет його дійсності чи наявності помилок.

Для перевірки розрахунку, крім того, що вказано Позивачем вище, повинен бути чітко відображений період розрахунку (з, до) на певну суму заборгованості. Вказання лише кількості днів прострочення без початку періоду нарахування не надає змоги суду проведення перевірки розрахунку в повному обсязі та по кожній позиції окремо.

Відповідач в своєму відзиві на позов вказує на те, що Позивачем при розрахунку суми пені не враховано те, що період нарахування пені складає 6 місяців, а позовна давність 1 рік, тому останній просить суд відмовити Позивачу в частині стягнення пені в розмірі 45 366,48 грн.

Крім того, Відповідач з відзивом направив на адресу суду контррозрахунок пені за Договором поставки №11070 від 17.04.2019р. відповідно до якого сума пені повинна бути в розмірі 27 484,41 грн.

Суд перевіривши контррозрахунок Відповідача стосовно нарахування пені, констатує, що останній зроблено невірно, так як Відповідачем дати початку нарахування згідно з умовами Договору (п.4) визначені з помилкою та дати закінчення періоду не можуть співпадати з датами оплати за товар.

Тому сума пені розрахована Відповідачем у розмірі 27 484,41 грн. повинна бути меншою при правильному розрахунку періодів.

Приймаючи до уваги те, що Позивачем розрахунок пені зроблено невірно з підстав вказаних вище, наявний контррозрахунок Відповідача у відзиві на позов, суд вважає за можливе задовольнити вимоги Позивача в частині стягнення пені саме в редакції вказаної Відповідачем в контррозрахунку в сумі 27 484,41 грн.

Суд також вважає безпідставними твердження Відповідача про відсутність доказів вручення йому відповідних рахунків на оплату товару, оскільки рахунок на оплату є документом, який містить платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 Цивільного кодексу України, відповідно, наявність або відсутність виставленого рахунку не звільняє Відповідача від обов`язку сплати відповідних платежів.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат в розмірі 5 000,00 грн. на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Додатками до позову є:

- копія Договору (п.14)

- копія свідоцтва (п.15)

- копія ордеру (п.16)

- копія платіжного доручення оплати правничих послуг (п.17)

Згідно розділу 3 Договору про надання первинної допомоги у господарській справі №4 від 19.09.2019р. (а.с.59 т.1), а саме п.3.1. визначено, що за правову допомогу Клієнт сплачує Адвокату винагороду у розмірі визначеному Додатком №1 до цього Договору.

Вказаний додаток №1 (згідно додатків до позову) Позивачем до суду не надано, не надано розрахунку виконаних робіт та Акт приймання-передачі вказаних послуг.

Крім того, ордер на надання правничої допомоги Позивачу Серії АЕ №1004882 від 19.09.2019р. (а.с.63 т.1) не підписаний адвокатом, що є порушенням ч.4 ст.60 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст.126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.4 ст.60 Господарського процесуального кодексу України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

В матеріалах справи наявна копія ордеру на надання правничої (правової) допомоги (а.с.63 т.1), в якому зазначено: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №3866 від 14.09.2018р. видане Радою адвокатів Дніпропетровської області на підставі рішення №99 від 11.09.2018р.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог Позивача в частині стягнення з Відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

З огляду на викладене, позовні вимоги Позивача підлягають задоволенню частково зі стягненням з Відповідача 78 068,07 грн. заборгованості, та на підставі п.8.1. Договору пеню у розмірі 27 484,41 грн.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.193, 216, 217, 230, 265 Господарського Кодексу України, ст. ст. 509, 525-526, 530, 549, 610 - 612, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 60, 123, 126, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КЬЮ.ЕФ.ЕМ. СЕРВІС", (52001, смт.Слобожанське, вул.В.Сухомлинського, б.48а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОфісМенеджер", (49006, м.Дніпро, вул.Горького, буд.6, прим.6-2, ) 78 068,07 грн., на підставі п.8.1. договору пеню у розмірі 27 484,41 грн. та судовий збір у розмірі 2 693,59 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області в межах строку передбаченого п. 4 Розділу Х «Прикінцевих положень» Господарського процесуального кодексу України з дня його оголошення.

Суддя О.І. Красота

Повне рішення складено

18.06.2020р.