УХВАЛА

м. Київ

16.06.2020Справа № 41/559
За скаргою Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" на бездіяльність заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Квашенка С.С.

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроресурс"

до Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер"

про стягнення 756 233, 01 грн.

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М.

за участю секретаря судового засідання

Тарасюк І.М.

Представники сторін:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: не з`явився

Від ДВС: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроресурс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" про стягнення 719 403,00 грн. боргу за отриманий товар, 30 855,49 грн. пені та 5 974,52 грн. трьох відсотків річних.

Ухвалою від 08.12.2011 року було порушено провадження у справі.

Рішенням від 13.02.2012 Господарського суду міста Києва позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроресурс" 719 403,00 (сімсот дев`ятнадцять тисяч чотириста три) грн. 00 коп. - основного боргу, 30 855,49 (тридцять тисяч вісімсот п`ятдесят п`ять) грн. 49 коп. -пені, 5 972,03 (п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят дві) грн. 03 коп. - 3% річних, 15 124,61 (п`ятнадцять тисяч сто двадцять чотири) грн. 61 коп. -судового збору.

02.03.2012 на виконання вказаного рішення суду було видано наказ.

04.05.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла скарга Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" на бездіяльність заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Квашенка С.С.

В обґрунтування поданої скарги заявник посилався на те, що останнім не було отримано копії постанови від 26.11.2019р. про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №32680794.

Ухвалою від 05.05.2020р. розгляд скарги було призначено на 27.05.2020р.

27.05.2020р. у зв`язку з неявкою учасників судового процесу та ненаданням відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) копій матеріалів виконавчого провадження № 32680794 на виконання вимог суду, розгляд скарги було відкладено на 16.06.2020р. Вказаною ухвалою повторно зобов`язано відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надати суду копії матеріалів виконавчого провадження № 32680794.

Представники сторін та державний виконавець у судове засідання 16.06.2020 не з`явились, проте, про дату, час та місце розгляду скарги були повідомлені належним чином. До того ж, судом враховано, що скаржником було подано заяву про розгляд заяви без участі представника Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер".

З огляду на те, що згідно ч.4 ст.342 Господарського процесуального кодексу України неявка боржника та державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд дійшов висновку, що не зважаючи на неявку сторін та державного виконавця, скарга Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" може бути розглянута судом у судовому засіданні 16.06.2020р.

Розглянувши скаргу Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер", суд дійшов висновку, що остання підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

За приписами ст.18, ст.326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року N18-рп/2012; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N11-рп/2012.

Згідно з мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009р. Конституційного Суду України виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Виходячи з того, що згідно зі ст.1 Конституції України Україна є правовою державою, обов`язковість виконання судових рішень є обов`язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

За приписами ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17.05.2005р. по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до змісту рішення від 20 липня 2004р. Європейського суду з прав людини «Шмалько проти України» право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

За приписами ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України, судове рішення у справі №41-559, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та має бути виконане, в тому числі у порядку примусового виконання згідно Закону України «Про виконавче провадження».

Як вбачається з доданих до скарги документів, на примусовому виконанні заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Квашенка Сергія Сергійовича перебував наказ Господарського суду міста Києва по справі №41/559.

23.01.2020р. Науково-виробниче товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" звернулось до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з запитом №1/23-01-20 від 22.01.2020р. щодо стану виконання заяви боржника про повернення виконавчого документа, а саме наказу Господарського суду міста Києва по справі №41/559.

Листом №3/35 від 02.03.2020р. державним виконавцем повідомлено, що постановою від 26.11.2019р. повернуто виконавчий документ - наказ Господарського суду міста Києва по справі №41/559 стягувачу.

Судом вище вказувалось, що обґрунтовуючи подану скаргу заявник посилався на те, що останнім не було отримано копії постанови від 26.11.2019р. про повернення виконавчого документа - наказу Господарського суду міста Києва по справі №41-559, стягувачу у виконавчому провадженні №32680794.

Наразі, суд зазначає, що за приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 2 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено обов`язок виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

В свою чергу, обов`язки виконавця закріплено у ч.2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», до яких віднесено, у тому числі таке: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом (ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження»).

За приписами ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Проте, всупереч численних вимог суду, державним виконавцем матеріалів виконавчого провадження суду не представлено, доказів виконання свого обов`язку з направлення на адресу боржника постанови про повернення виконавчого документу стягувачу у відповідності до ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» не надано.

Отже, виходячи з приписів ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», суд дійшов висновку щодо наявності підстав вважати протиправною бездіяльність заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Квашенка Сергія Сергійовича, яка полягає у невчиненні дій щодо надсилання постанови від 26.11.2019р. про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №32680794 на адресу Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер", що вказує на обґрунтованість вимог скаржника в частині зобов`язання державного виконавця усунути відповідне порушення шляхом направлення постанови.

З урахуванням наведеного вище, скарга Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України

У Х В А Л И В:

1. Скаргу Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" на бездіяльність державного виконавця задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Квашенка Сергія Сергійовича, яка полягає у невчиненні дій щодо надсилання постанови від 26.11.2019р. про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №32680794 на адресу Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер".

3. Зобов`язати заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Квашенка Сергія Сергійовича надіслати на адресу Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" постанову від 26.11.2019р. про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №32680794.

4. Згідно ч. 2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складання. З урахуванням п.4 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), вказаний строк продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст складено та підписано 18.06.2020р.

Суддя О.М. Спичак