ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
10.06.2020р. Справа №905/1063/20
за заявою №01-09/768 від 01.06.2020р. Комунального підприємства «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради, м.Авдіївка
до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Стрілець», м.Авдіївка
про видачу судового наказу про стягнення заборгованості в сумі 4240,90 грн.
Суддя Левшина Г.В.
Комунальне підприємство «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради, м.Авдіївка, заявник, звернувся до господарського суду Донецької області із заявою №01-09/768 від 01.06.2020р. про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з боржника, Товариства з обмеженою відповідальністю «Стрілець», м.Авдіївка, заборгованості в сумі 4240,90 грн.
В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неналежне виконання боржником своїх зобов`язань за договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 15.10.2017р., а також за договором №101 про надання послуг з вивезення побутових відходів від 08.04.2013р. та додатковою угодою до нього від 08.04.2013р., договором №101 про надання послуг з вивезення побутових відходів від 26.07.2019р.
Дослідивши вищевказану заяву та додані до неї документи, судом встановлено наступне:
Згідно з ч.1 ст.147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.
Відповідно до ст.148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених вимог по суті.
Суд вважає за необхідне зазначити, що судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи (видаткові накладні, акти, листування, рух коштів, виписки банку), що вказують на правильність і безспірність здійснених розрахунків.
Таким чином, безспірні вимоги мають бути підтверджені відповідними доказами.
Наявність спору про право, вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви.
Із поданої заявником до суду заяви про видачу судового наказу вбачається, що вимоги Комунального підприємства «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради, м.Авдіївка ґрунтуються на укладених між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стрілець», м.Авдіївка, договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 15.10.2017р., договору №101 про надання послуг з вивезення побутових відходів від 08.04.2013р., договору №101 про надання послуг з вивезення побутових відходів від 26.07.2019р. Оскільки, боржник неналежним чином виконав умови вищевказаних договорів, заявник скористався правом звернення до суду із заявою про видачу судового наказу.
В підтвердження виникнення у боржника грошових зобов`язань з оплати наданих послуг за вказаними договорами, останній представив акти звірки взаємних розрахунків дебіторської та кредиторської заборговнаості за період з 01.01.2018р.-31.12.2018р., сформовані та підписані заявником 27.04.2020р., без доказів надсилання його на адресу боржника, акти звірки боржником не підписані.
Суд звертає увагу заявника на те, що акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом. Акт відображає стан заборгованості та, в окремих випадках, - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємства та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг, оскільки не є первинним бухгалтерським документом. Отже, останній не може сам по собі бути належним доказом існування заборгованості. В умовах, коли заборгованість підтверджена іншими доказами (платіжними дорученням, актами приймання-передачі, тощо), інформація за якими кореспондується із інформацією, викладеною в акті приймання-передачі товару, платіжних документах, залишити поза увагою підтверджену відповідачем в акті заборгованість не можливо, у зв`язку з чим акт, у даному випадку, представляє собою переконливий доказ підтвердження обставин, які відображені в інших доказах, таких як виписки з поточних рахунків, якими підтверджено перерахування коштів на виконання умов договору, видаткових накладних тощо. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.
Аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року по справі №910/1389/18.
Відповідно до ст.150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу, зокрема, додаються: копія договору, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості та інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Враховуючи викладені вище визначення підписаного однією стороною акту звірки взаємних розрахунків, за висновками суду, наявність заборгованості відповідача перед позивачем не підтверджено відповідними первісними документами.
Крім того, дослідивши матеріали заяви №01-09/768 від 01.06.2020р., судом встановлено, що заявиком порушено правила об`єднання вимог, оскільки заявлені суми заборгованостей виникли з різних підстав та не з тотожних правовідносин, оскільки представлені договори за своє природою є договорами надання послуг, проте, їх предмет та всі істотні імови різняться.
Одночасно, аналіз наведених приписів свідчить, що можливість об`єднання в одній заяві про видачу судового наказу вимог за двома або більше договорами розділом II «Наказне провадження» ГПК України взагалі не передбачена, оскільки таке об`єднання презюмує спірність правових відносин, що не відповідає приписам процесуального закону та меті наказного провадження.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.
За таких обставин, заява №01-09/768 від 01.06.2020 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості в сумі 4240,90 грн. підлягає залишенню без задоволення.
Керуючись ст.ст.76, 77, 147, 148, 150, 152, 153, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд,
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні заяви №01-09/768 від 01.06.2020р. Комунального підприємства «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради, м.Авдіївка про видачу судового наказу про стягнення з боржника, Товариства з обмеженою відповідальністю «Стрілець», м.Авдіївка, заборгованості в сумі 4240,90 грн.
Ухвала підписана 10.06.2020р.

Згідно із ст.235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) внесено зміни до розділу 11 «Прикінцеві положення Господарського процесуального кодексу України та продовжено строк, в тому числі, на апеляційне оскарження, на строк дії карантину.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина