ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2020 р. Справа № 922/1059/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Джерелій В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства "Управління відомчої воєнізованої охорони, м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВ Нафтогазовидобувна компанія", смт. Есхар, Чугуївський р.-н, Харківська обл.
про стягнення 368231,57 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Управління відомчої воєнізованої охорони", м. Київ (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВ Нафтогазовидобувна компанія", смт. Есхар, Чугуївський р.-н, Харківська обл. (далі за текстом - відповідач) 368231,57 грн., з яких:

350022,78 грн. основного боргу;

18208,79 грн. пені.

Позов обґрунтовано з посиланням на порушення відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасного та повного проведення розрахунків за надані позивачем послуги з охорони відповідно до умов укладеного між сторонами договору про надання послуг № 133 від 08.10.2012.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.04.2020 по справі № 922/1059/20 зазначену позовну заяву залишено без руху в зв`язку з виявленими недоліками позовної заяви; визначено спосіб усунення недоліків позовної заяви та надано позивачу строк для їх усунення; попереджено останнього про наслідки не усунення виявлених недоліків.

Позивач звернувся до господарського суду Харківської області з заявою (вх. № 9380 від 21.04.2020) про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.04.2020 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, та призначено розгляд справи по суті на 18.05.2020.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 18.05.2020 розгляд справи відкладено на 02.06.2020.

Відповідач надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву (вх. № 11812 від 26.05.2020), в якому просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 100% та позовні вимоги залишити без задоволення.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на те, що акт надання послуг № 599 від 31.12.2019 на суму 350022,78 грн., заборгованість за яким є предметом спору, повністю оплачений, що підтверджується актом звірки.

Також відповідач зазначає, що на момент подання позову підприємство відповідача перебуває у збитковому фінансовому стані, а існуюча заборгованість сплачена з незначним прострочення, а тому, на думку відповідача, наявні підстави для зменшення судом розміру пені на 100%.

Позивач не скористався своїм правом на подання відповіді на відзив у порядку та строк, встановлені ухвалою господарського суду Харківської області від 22.04.2020.

На судове засідання 02.06.2020 сторони своїх уповноважених представників не направили, хоча належним чи ном повідомлені про час та місце розгляду справи.

Позивач звернувся до суду з клопотанням (вх. № 10790 від 13.05.2020), в якому просить суд розглядати справу без участі свого представника.

Відповідач про причини неприбуття представника суд не повідомив.

Оскільки неявка у судове засідання представників сторін не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності останніх, за наявними в матеріалах справи документами, як це передбачено ст. 202 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Як свідчать матеріали справи, 08.10.2012 між позивачем, як виконавцем, та відповідачем, як замовником, укладено договір про надання послуг № 133 (а. с. 11-14; далі за текстом - договір), за умовами якого виконавець зобов`язується за завданням замовника, в рамках акту міжвідомчої комісії від 02.10.2012 та установлені цим договором строки, надати послуги з охорони особливо важливого об`єкту електроенергетики «Есхар ТЕЦ-2» (Філія «Теплоелектроцентраль» ТОВ «ДВ нафтогазовидобувана компанія»), а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначені послуги (п. 1.1 договору).

За умовами п. п. 2.2-2.3 договору ціна останнього є тверда і становить: 254117,54 грн. (двісті п`ятдесят чотири тисячі сто сімнадцять грн. 54 коп.) у тому числі ПДВ 42352,92 грн. (сорок дев`ять тисяч триста п`ятдесят дві грн. 92 коп.). Порядок проведення розрахунків за надані послуги проводиться в національній валюті України шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на поточний рахунок виконавця, у відповідності до умов п. 2.4 цього договору.

Пунктом 2.4. договору передбачено, що розрахунок замовника з виконавцем за надані послуги проводиться протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати підписання сторонами акту приймання-передачі послуг.

Відповідно до п.п. 3.1.-3.2. договору строки на надання послуг, передбачених п. 1.1 договору, становлять три роки з дати початку надання послуг, що встановлюється з 09.10.2012. Сторони можуть змінити строки надання послуг за цим договором, про що складається відповідна додаткова угода до цього договору, яка є його невід`ємною частиною.

Згідно з п. 6.2 договору за несвоєчасне проведення розрахунків замовник сплачує пеню у розмірі 0,1% за кожен день прострочення від суми боргу, але не більше облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня. Відсотки/річні на суму простроченого платежу не нараховуються. Прострочені платежі сплачуються виконавцю без врахування індексу інфляції.

Матеріали справи також свідчать про те, що відповідними додатковими угодами до договору строк дії договору про надання послуг № 133 від 08.10.2012 продовжувався зі зміною вартості послуг

Зокрема, додатковою угодою від 29.12.2018 до договору сторони домовилися продовжити до 31.12.2019 строк дії договору про надання послуг № 133 від 08.10.2012 зі зміною вартості послуг охорони до 350022,78 грн. на місяць.

До зазначеної додаткової угоди сторонами складено кошторис вартості послуг за договором на 2019 рік.

Як свідчать матеріали справи, позивачем на виконання умов договору надано відповідачу охоронні послуги з 01.12.2019 по 31.12.2019 на загальну суму 350022,78 грн., що підтверджується підписаним представниками обох сторін та скріпленими печатками підприємств актом надання послуг № 599 від 31.12.2019 (а. с. 27).

Однак, відповідач надані охоронні послуги за вказаним актом не сплатив.

Як свідчать матеріали справи, позивач з метою досудового врегулювання спору надсилав на адресу відповідача лист № 01-45/02-422 від 12.02.2020 (а. с. 28-30), претензію № 1 від 11.03.2020 (а. с. 31-34) та претензію № 2 від 23.03.2020 (а. с. 35-40) в якій в т.ч. вимагав сплатити існуючу заборгованість за актом надання послуг № 599 від 31.12.2019 в сумі 350022,78 грн.

Проте, зазначені вимоги позивача були залишені відповідачем без задоволення.

Обставини щодо стягнення зазначеної заборгованості в сумі 350022,78 грн. стали підставами для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Крім того, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання своїх зобов`язань, позивачем на підставі умов договору та відповідних вимог чинного законодавства також нараховано до стягнення з відповідача 18208,79 грн. пені за період з 11.01.2020 по 03.04.2020.

Разом з тим, відповідач у відзиві на позов стверджує, що заборгованість за актом надання послуг № 599 від 31.12.2019 повністю ним оплачена, зо підтверджується актом звірки взаєморозрахунків (а. с. 91).

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України встановлено, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України, зокрема передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт надання позивачем на користь відповідача послуг з охорони у період з 01.12.2019 по 31.12.2019 на суму 350022,78 грн. підтверджуються актом № 599 від 31.12.2019.

Строк оплати відповідачем послуг з охорони визначено умовами договору (п. 2.4) та є таким, що настав.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача 350022,78 грн. заборгованості за договором про надання послуг № 133 від 08.10.2012.

При цьому, суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що заборгованість за зазначеним актом є оплаченою, оскільки відповідних належних та допустимих доказів оплати відповідачем суду не надано.

Посилання відповідача на акт звірки взаємних розрахунків станом на 22.05.2020 (а. с. 91), як на доказ відсутності заборгованості позивача перед позивачем, суд вважає безпідставним, оскільки, по-перше зазначений акт підписаний виключно представником відповідача (та скріплений печаткою відповідача), тоді як на ньому відсутній підпис представника позивача, тобто зазначений акт є неузгодженим; по-друге, з вказаного акту взагалі не вбачається факт оплати відповідачем на користь позивача заборгованості за актом № 599 від 31.12.2019; по-третє, сам по собі акт не є ні платіжним документом який підтверджує факт безпосереднього перерахування відповідачем на користь позивача грошових коштів, ні первинним документом в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому не може вважатися належним та допустимим доказом існування обставин сплати борг на які посилається відповідач.

До того ж, долучені відповідачем до відзиву листи відповідача на адресу позивача № Дв/12-577 від 20.12.2019 (а. с. 92), № Дв/03-135 від 31.03.2020 (а. с. 95) навпаки підтверджують наявність заборгованості.

Щодо вимоги про стягнення пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Разом з тим, пунктом 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 6.2 договору передбачено відповідальність відповідача за несвоєчасне проведення розрахунків, а саме: замовник сплачує пеню у розмірі 0,1% за кожен день прострочення від суми боргу, але не більше облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня. Відсотки/річні на суму простроченого платежу не нараховуються. Прострочені платежі сплачуються виконавцю без врахування індексу інфляції.

Як вже зазначено вище, відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань щодо своєчасної та повної щомісячної оплати наданих позивачем послуг з охорони.

Зазначене надає право позивачу на нарахування пені в порядку, визначеному п. 6.2 договору.

Згідно з позовною заявою, позивачем здійснено нарахування пені за період прострочення з 11.01.2020 по 03.04.2020.

Перевіривши відповідний розрахунок пені, суд приходить до висновку про його правомірність та арифметичну вірність. Зазначене зумовлює прийняття судом рішення про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 18208,79 грн. пені за вказаний вище період прострочення.

При цьому суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 100% з огляду на те, що, відповідачем не доведено наявності обставин, з якими закон (ч. 1 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України) пов`язує можливість зменшення розміру штрафних санкцій.

З урахуванням вимог ч. 1 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

В даному випадку суд враховує, що існуючий за договором борг відповідач тривалий час не сплачує, чим останній порушує права та інтереси позивача. Доказів вжиття відповідачем відповідних заходів з цього приводу матеріали справи також не містять. Також матеріали справи не містять і доказів фактичної неможливості сплати відповідачем заборгованості за договором.

Крім того, розмір нарахованої позивачем до стягнення з відповідача пені є співрозмірним з допущеним відповідачем порушенням, не є надмірно великим, що в майбутньому стимулюватиме відповідача належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання.

З урахуванням вимог ст. 123, 126, 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 5523,47 грн.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВ Нафтогазовидобувна компанія" (адреса: 63524, Харківська обл., Чугуївський р.-н, смт. Есхар, вул. 152 Стрілецької дивізії, буд. 16; ) на користь Державного підприємства «Управління відомчої воєнізованої охорони» (адреса: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 85; ; на р/р IBAN: НОМЕР_1 в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві, МФО 380805):

350022,78 грн. основного боргу;

18208,79 грн. пені;

5523,47 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "09" червня 2020 р.

Суддя О.І. Байбак