ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"04" червня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/159/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Тарасенко Ю.Г.,

представників:

позивача: адвоката Комісар О.В. - ордер,

відповідача: не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 916/159/20

за позовом: Приватного підприємства "ОСОБА_4" (с. Оленівка, Балтський район, Одеська обл, 66143)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Балтський хлібороб" (с. Євдотія, Балтський район, Одеська обл, 66142)

про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації, стягнення шкоди,

ВСТАНОВИВ:

1. Суть спору.

21.01.2020р. за вх.№163/20 до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява приватного підприємства "ОСОБА_4"( надалі - ПП "ОСОБА_4") до товариства з обмеженою відповідальністю "БАЛТСЬКИЙ ХЛІБОРОБ" (надалі - ТОВ "БАЛТСЬКИЙ ХЛІБОРОБ") в якій просив суд визнати недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію ПП "ОСОБА_4" інформацію, поширену керівником ТОВ "БАЛТСЬКИЙ ХЛІБОРОБ" ОСОБА_1 та зобов`язати ТОВ "БАЛТСЬКИЙ ХЛІБОРОБ" спростувати недостовірну інформацію відносно ПП "ОСОБА_4" у спосіб найбільш подібний до способу її поширення, шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення на найближчому зібранні Балтської об`єднаної територіальної громади.

2. Короткий зміст аргументів учасників справи

2.1. Аргументи Позивача.

Позивач в обґрунтування заявленого позову зазначив наступне.

В червні 2019 відбулася зустріч голови Балтської міської ради Одеської області Мазура С.С. із селянами сіл Кармалюківки, Оленівки та Євтодії. На зазначеному зібранні один з конкурентів Позивача - ОСОБА_1 (керівник ТОВ "БАЛТСЬКИЙ ХЛІБОРОБ" на момент поширення неправдивих відомостей, що завдають шкоду діловій репутації) назвав Позивача: "шахраєм, ОПГ", звинуватив його в: "незаконних зв`язках з реєстраторами, сільськими головами; підробці підписів людей, підприємств; наданні доручень на людей, які знаходяться в розшуку по два-три роки; переоформленні земель на 49 років; шантажі".

Як вказує Позивач, в своєму виступі ОСОБА_1 застосував вислів: "завтра надо не спати спокійно, бо хтось прийде, ОСОБА_3 та переоформе мою хату чи машину".

Крім того, Позивач зазначив, що в якості підтвердження стверджень Позивача, 12.06.2019 на сайті " YouTube " (ІНФОРМАЦІЯ_1 ), було розміщено відео з назвою "ІНФОРМАЦІЯ_4" (надалі - Відео). Відео містить фрагменти вищезазначеної зустрічі. Згадані Позивачем слова ОСОБА_1 чітко чутно на фрагментах відео, зробленого адвокатом Позивача, яке надано до матеріалів позовної заяви.

Отже, Позивач вказує, що в даній ситуації можна стверджувати про наявність юридичного складу правопорушення, що є підставою для задоволення вимог Позивача, оскільки, а саме: 1) поширена Відповідачем недостовірна інформація відносно Позивача знаходилась/знаходиться у вільному доступі, а отже доведена до невизначеного кола осіб (більше однієї особи); 2) в поширеній недостовірній інформації чітко вказаний Позивач (ПП "ОСОБА_4", його керівник - ОСОБА_2. та підписант - ОСОБА_3.); 3) поширена інформація відносно Позивача не відповідає дійсності, є недостовірною та не підтверджена жодним рішенням правоохоронних органів, суб`єктів владних повноважень та/або судами України; 4) поширена недостовірна інформація завдала та продовжує завдавати шкоду діловій репутації Позивача.

Окрім передчасних відмов в усній формі від орендодавців щодо продовження договорів оренди земельних ділянок, строк яких закінчується в найближчі роки, на адресу ПП "ОСОБА_4" також надійшли листи з вимогою розірвати чинні договори оренди та повернути земельні ділянки власникам.

Позивач зазначає, що поширена Відповідачем недостовірна інформація містить посилання на "підроблені довіреності", "дані Відповідача", які дозволяють йому стверджувати, що в діях ПП "ОСОБА_4" є ознаки шантажу орендодавців, підкупу державних реєстраторів та інших осіб у Балтській міській раді Одеської області.

З огляду на викладене, Позивач стверджує, що поширена Відповідачем недостовірна інформація не є оціночним судженнями, а відповідає ознакам фактичного твердження, оскільки ґрунтується на даних, наявних у нього на момент оприлюднення такої інформації, які Відповідач мав можливість перевірити на предмет їх дійсності. Викладені в поширеній інформації факти протиправності дій Позивача не підтверджені жодним рішенням єдиного органу, що здійснює правосуддя. Таким чином, дії Відповідача порушують законодавство України, дискредитують Позивача, через що Позивачу було завдано непоправну шкоду його діловій репутації. Така шкода полягає у втраті довіри до Позивача з боку власників земельних ділянок (паїв), через розміщену неправдиву і недостовірну інформацію, та намагання таких орендодавців передчасно (до закінчення строку їх дії) розірвати договори оренди з ПП "ОСОБА_4", що завдає значної шкоди Позивачу, оскільки його основним видом діяльності є вирощування сільськогосподарської продукції.

З посиланням на сталу судову практику, Позивач вважає, що оскільки ОСОБА_1 як керівник ТОВ "БАЛТСЬКИЙ ХЛІБОРОБ" від імені та в інтересах товариства поширив недостовірну інформацію на зібранні Балтської громади (жителів сіл Оленівки, Кармалюківки та Євтодії), така недостовірна інформація має бути спростована керівником або іншою особою, що представляє Відповідача у такий же спосіб її поширення.

2.2. Аргументи Відповідача.

02.03.2020 Відповідач надав Господарському суду відзив на позовну заяву (вх. № 5534/20), відповідно до якого ТОВ "БАЛТСЬКИЙ ХЛІБОРОБ" вважає позов безпідставним, необґрунтованим, а також таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

По-перше, твердження ПП "ОСОБА_4" про те, що ОСОБА_1 на момент "поширення відомостей" (11.06.2019 р.) ніби то був керівником ТОВ "БАЛТСЬКИЙ ХЛІБОРОБ", є таким, що не відповідає дійсності, а Позивач всупереч вимогам, визначеним ст. 80 ГПК України, не надав жодного доказу цьому.

В той же час, Відповідач вказує, що починаючи з лютого 2017, керівником ТОВ "БАЛТСЬКИЙ ХЛІБОРОБ" є ОСОБА_5 , що підтверджується Наказом №91 від 01.02.2017 р. та інформацією про керівника Відповідача, яка знаходиться у відкритому доступі (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch) та може бути перевірена будь-якою особою у будь-який час.

Крім того, Відповідач зазначає, що починаючи з 01.02.2017 і по теперішній час, ОСОБА_5 є єдиним керівником ТОВ «БАЛТСЬКИЙ ХЛІБОРОБ», будь які зміни керівника - не відбувались, що підтверджується, зокрема, Довідкою № 24/01/1 д від 24.01.2020.

По-друге, Відповідач із посиланням на Постанову Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", вказує, що Позивачем було невірно визначено склад відповідачів, до яких повинні бути скеровані відповідні позовні вимоги.

Так, на думку Відповідача, ТОВ "БАЛТСЬКИЙ ХЛІБОРОБ" є неналежним відповідачем оскільки будь-яка особа, зокрема, ОСОБА_1 , може бути одночасно учасником декількох юридичних осіб, і участь у них - вочевидь не робить таку юридичну особу належним відповідачем.

По-третє, з посиланням на Закон України "Про авторське право та суміжні права", Відповідач вважає, що відповідачем у цій справі повинен бути власник веб-сайту, а також особа, яка поширила на YouTube відео під назвою "Земельний скандал Балтська ОТГ 11 06 2019", тобто, ОСОБА_6

Отже Відповідач вважає, що всі вище перелічені факти в своєму системному поєднанні дають безумовні підстави дійти очевидного висновку про те, що позов ПП "ОСОБА_4" має бути залишений без задоволення.

Стосовно твердження ПП "ОСОБА_4" про поширення Відповідачем ніби то "недостовірної інформації" останній зазначив наступне.

Відповідно до ч, 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У зв`язку із внесенням з 27.03.2014 змін до окремих положень ЦК України, зокрема, до ст. 277 ЦК України, принцип презумпції добропорядності було виключено (ч. 3 ст. 277 ЦКУ - виключено на підставі Закону № 1170-VII від 27.03.2014), а тому тягар доказування того, що інформація є недостовірною, повинно відбуватись у загальному порядку, тобто покладається на Позивача.

Відповідач вказує, що ані позовна заява, ані усі додатки до неї, взагалі не містять жодного належного, достовірного та допустимого доказу того, що висловлювання гр. ОСОБА_7 , які наявні на відео під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_4", яке 12.06.2019 було розміщено на інтернет каналі YouTube за посиланням: https://www.youtobe.com/watcb?v=s9z43yuVXho, є такими, що не відповідають дійсності або містять недостовірну інформацію,

Відповідач також звертає увагу на те, що всупереч вимогам, встановленим Главою 5 ГПК України, не спромігся надати відповідні допустимі та належні докази разом із позовом, не зазначив про неможливість їх подання разом із позовом, а також не заявляв будь якого клопотання про витребування будь яких доказів.

Відповідач вказує, що твердження Позивача про те, що "викладені в поширеній інформації факти протиправності дій Позивача не підтверджені рішенням єдиного органу, що здійснює правосуддя - суду", є відверто маніпулятивними. На переконання Відповідача, Позивач навіть не намагається спростувати інформацію, яку вважає недостовірною, а лише зазначає, що "факти не підтверджені рішенням"- тобто, фактично визнає, що усі твердження ОСОБА_1 , є достовірними, проте, поки що "не підтверджені рішенням".

В той же час Відповідач вказує на наявність судових рішень у справах, які вже були розглянуті та вирішені по суті, за участю як ТОВ "БАЛТСЬКИЙ ХЛІБОРОБ", так і ПП "ОСОБА_4", зокрема, і щодо висловлювань гр. ОСОБА_1 .

В якості підтвердження своїх висловлювань відповідач посилається на рішення Балтського районного суду Одеської області від 20.05.2019 у справі № 493/212/18, рішення Балтського районного суду Одеської області від 11.04.2019 у справі № 493/215/18, рішення Балтського районного суду Одеської області від 18.04.2019 у справі № 493/216/18, які прийняті на користь Відповідача.

Стосовно доданої до позову копії заяви ОСОБА_9 від 05.10.2019 р. Відповідач вказує, що з тексту цієї заяви можливо лише зробити припущення про те, що ОСОБА_9 ймовірно може бути орендодавцем земельної ділянки, яку ймовірно орендує Позивач. В той же час, до копії вказаної заяви ОСОБА_9 не додано самого договору оренди, що унеможливлює встановлення дійсних правовідносин між ОСОБА_9 та Позивачем.

Таким чином, наявність або відсутність між ОСОБА_9 та Позивачем договору оренди, на думку відповідача, жодним чином не може бути належним, достовірним та допустимим доказом будь яких стверджень та припущень Позивача.

Стосовно честі, гідності та ділової репутації Позивача, Відповідач із посиланням на Постанову Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" та на норми ст.74 ГПК України вказує на те, що Позивач заявляє позовну вимогу про визнання інформації недостовірною не надаючи, при цьому, на переконання Відповідача, взагалі жодного доказу того, що вказана інформація є недостовірною.

Позивачем взагалі не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів: поширення інформації з боку саме ТОВ "БАЛТСЬКИЙ ХЛІБОРОБ"; доказів того, що поширена інформація, є недостовірною; доказів наявності у Позивача ділової репутації.

Отже, на думку Відповідача, з наведеного вбачається, що ПП "ОСОБА_4" не було надано жодного доказу того, що інформація була поширена саме Відповідачем, не було доведено, що внаслідок розповсюдження інформації було порушено особисті немайнові права Позивача, крім того Позивачем не було надано жодного доказу (а відтак - не було доведено у встановленому законом порядку) того, що вказана інформація є недостовірною,

Підсумовуючи свою правову позицію, Відповідач зазначив, що:

1. Позивачем було невірно визначено склад належних відповідачів;

2. Позовні вимоги Позивача взагалі заявлено до неналежного відповідача;

3. Фізична особа ОСОБА_1 , висловлювання якої є предметом позову, не є і не був керівником Відповідача на момент здійснення ним будь-яких висловлювань, вказаних ПП "ОСОБА_4" у позовній заяві;

4. До позовної заяви Позивачем не надано жодного належного, достовірного та допустимого доказу та без будь-яких поважних причин не зазначено про неможливість їх подання до суду;

5. У позовній заяві та у додатках до неї відсутні будь-які належні, достовірні та допустимі докази твердження ПП "ОСОБА_4" про те, що поширена фізичною особою ОСОБА_1 інформація, є недостовірною;

6. Позивачем не надано жодного належного, достовірного та допустимого доказу наявності у нього ділової репутації, як такої, взагалі, а також доказів того, що її було принижено.

Таким чином, Відповідач вказує, що відсутній склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову.

3. Процесуальні питання вирішені судом

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2020 позовна заява вх.№ 163/20 була передана на розгляд судді Цісельському О.В.

24.01.2020 ухвалою Господарського суду позовна заява ПП "ОСОБА_4" вх.№ 163/20 від 21.01.2020 у зв`язку із недоплатою судового збору у розмірі 2283 грн була залишена без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання ПП "ОСОБА_4" ухвали суду та зобов`язано ПП "ОСОБА_4" у разі подання заяви про усунення недоліків надати суду докази надсилання цієї заяви відповідачу.

04.02.2020 на електронну адресу Господарського суду від Позивача надійшла заява про усунення недоліків (вї. № 2858/20) до якої додані докази усунення недоліків та направлення цієї заяви Відповідачу.

06.02.2020 ухвалою Господарського суду позовну заяву вх.№ 163/20 від 21.01.2020 прийнято до розгляду судом, відкрито провадження у справі №916/159/20, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання суду призначено на 03.03.2020.

02.03.2020 від Відповідача на адресу суду надійшов відзив на позов (вх. № 5534/20) в якому Відповідач висловив свою правову позицію щодо незгоди із позовом та надав письмові докази в обґрунтування, які судом були долучені до матеріалів справи.

19.03.2020 ухвалою Господарського суду строк підготовчого засідання за ініціативою суду був продовжений на тридцять днів.

27.03.2020 на електронну адресу Господарського суду від Позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 7938/20) яка долучена судом до матеріалів справи.

09.04.2020 на електронну адресу Господарського суду від представника Позивача надійшло клопотання (вх. № 9051/20) про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням у м. Одесі заходів щодо попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавирусом COVID-19.

Розглянувши клопотання Позивача та з урахуванням того, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" введено з 12.03.2020 до 03.04.2020 на усій території України карантин, заборонено відвідування закладів освіти її здобувачами; проведення всіх масових заходів, у яких бере участь понад 200 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Спортивні заходи дозволяється проводити без участі глядачів (уболівальників).

Розпорядженням Одеського міського голови від 15.03.2020 №218 "Про тимчасове зупинення роботи об`єктів загального користування, розташованих у м. Одесі, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19" з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19 з 16.03.2020 з 00:00 на території міста Одеси тимчасово зупинена робота об`єктів загального користування незалежно від форми власності та підпорядкування з присутністю більше 10 осіб, розташованих у м. Одесі, до особливого розпорядження міського голови та скасування обмежувальних заходів, а саме: кінотеатрів, театрів, музеїв, галерей, бібліотек та інших культурних і розважальних закладів; дитячих розважальних центрів та клубів, майданчиків, у тому числі спортивних; фітнес-клубів, тренажерних залів, басейнів, спортивних майданчиків та стадіонів; зоопарків, водних парків, парків атракціонів; усіх магазинів, крім продуктових та аптек; торговельно-розважальних центрів; будівельних ринків та інших (крім продуктових); ресторанів, закладів громадського харчування, серед іншого у готелях, барів, клубів, кафе, дискотек, пабів; інших закладів та установ (на розсуд та під особисту відповідальність керівника).

Рішенням зборів суддів Господарського суду Одеської області від 16.03.2020 у зв`язку з оголошеним на державному рівні карантином та необхідністю запобігання поширенню коронавірусу COVID-19, з метою недопущення створення загрози життю та здоров`ю працівників апарату суду, суддів, учасників судових справ та відвідувачів суду - рекомендовано перенести призначені до 03.04.2020 судові засідання на строк після оголошеного у державі карантину (після 03.04.2020).

За таких обставин, враховуючи неявку представників сторін в підготовче засідання та у зв`язку з оголошеним на державному рівні карантином та необхідністю запобігання поширенню коронавірусу COVID-19, з метою недопущення створення загрози життю та здоров`ю працівників апарату Господарського суду Одеської області, суддів, учасників судових справ та відвідувачів суду, Суд ухвалою від 09.04.2020 відклав підготовче засідання на 05.05.2020 об 11:20 год, та повідомив сторони про час та місце наступного підготовчого засідання.

05.05.2020 у підготовчому засіданні Судом була проголошена протокольна ухвала про закриття підготовчого засідання у справі та призначення справи до розгляду по суті в судових засіданнях на 06.05.2020 та 26.05.2020.

Того ж дня ухвалою Господарського суду, постановленою в порядку ст.120 ГПК України, Відповідач був повідомлений про час та місце розгляду справи по суті.

05.05.2020 на електронну адресу Господарського суду надійшло клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи (вх. №11256/20) призначеного на 06.05.2020.

06.05.2020 в судовому засіданні розглянувши клопотання Позивача про відкладення судового засідання Суд не знаходить підстав для задоволення даного клопотання з урахуванням такого.

Ухвалою Господарського суду від 05.05.2020 справу було призначено до розгляду по суті на 06.05.2020 та на 26.05.2020, про що представнику Позивача було відомо. Отже підстави для перенесення судового засідання, визначені Позивачем у клопотанні від 05.05.2020 вх. № 11256/20 на переконання суду є необґрунтованими.

25.05.2020 на електронну адресу Господарського суду від представника Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 13072/20) яке обґрунтоване неможливістю участі адвоката Позивача в судовому засіданні так, як він має приймати участь у судовому засіданні, призначеному Балтським районним судом Одеської області у справі №493/1619/19 також на 26.05.2020 об 11:40, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Постановами КМУ № 211 від 11.03.2020 та №392 від 20.05.2020, а також рішенням зборів суддів Господарського суду Одеської області щодо дій суду від час карантину введеного у державі, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19", а також у зв`язку із відсутністю технічної можливості у Відповідача приймати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами суду, в порядку ст. 197 ГПК України.

У зв`язку із неявкою в судове засідання 26.05.2020 представника Позивача та Відповідача та враховуючи наявність клопотань учасників справи про відкладення судового засідання з розгляду справи по суті, суд з урахуванням обставин справи своєю ухвалою від 26.05.2020 відклав розгляд справи по суті на 04.06.2020.

03.06.2020 на електронну адресу Господарського суду від представника Відповідача знову надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 14280/20) яке також обґрунтоване неможливістю участі представника Відповідача в судовому засіданні у зв`язку із запровадженням Постановами КМУ № 211 від 11.03.2020 та №392 від 20.05.2020 , а також рішенням зборів суддів Господарського суду Одеської області щодо дій суду під час карантину введеного у державі, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19", а також у зв`язку із відсутністю технічної можливості у Відповідача приймати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами суду, в порядку ст. 197 ГПК України.

Розглянувши повторне клопотання Відповідача про відкладення судового засідання поза межі строків карантину, запровадженого у державі суд не знаходить підстав для задоволення даного клопотання з урахуванням такого.

Відповідно до приписів ГПК України участь представників учасників справи у засіданні суду не є обов`язковою згідно із законом, не визнавалася вона такою й судом.

Окрім того, судочинство в Україні здійснюється і в умовах карантину, тим більше, що Постановою Кабінету міністрів України від 04.05.2020 року № 343 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» скасовано з 11.05.2020 низку обмежень, введених в Україні через епідемію коронавірусу.

Адвокатом Відповідача у клопотанні про відкладення розгляду справи (вх. № 14280/20 від 03.06.2020) не наведено жодного належного та допустимого обґрунтування неможливості його участі в судовому засіданні, враховуючи те, що з наданої до матеріалів справи копії ордеру серії ОД № 452405 від 20.12.2019 адвокатська діяльність адвокатом Відповідача здійснюється за адресою: м. Одеса, вул. Базарна, 49, к.28. (якщо він вважав таку участь необхідною).

Матеріали справи містять обсяг відомостей достатній для розгляду справи по суті й за відсутності представника ТОВ "Балтський хлібороб".

А отже, з урахуванням приписів ст. 202 ГПК України, з метою недопущенням затягування судового процесу, що може привести до порушення вимог ст. 195 ГПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд вважає, що повторне клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи від 03.06.2020 вх. № 14280/20 задоволенню не підлягає..

Крім цього, суд зазначає, що ухвалою суду від 26.05.2020, явка представників сторін не визнавалась обов`язковою.

В судовому засіданні 04.06.2020р. представник Позивача - ПП "ОСОБА_4" позов підтримав у повному обсязі, просив суд його задовольнити.

Відповідач - ТОВ "БАЛТСЬКИЙ ХЛІБОРОБ", про час та місце розгляду справи по суті був повідомлений належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані відправлення про вручення поштового відправлення та клопотання його представника про відкладення розгляду справи (вх. № 14280/20 від 03.06.2020), як вбачається з відзиву на позов проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, просив суд відмовити в їх задоволенні, проте, його представник в судове засідання не з`явився про поважність підстав неявки суд не повідомив.

Відповідно до ст.ст.209, 210 ГПК України судом були з`ясовані всі обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, а також безпосередньо досліджені всі належні та допустимі докази, наявні в матеріалах справи.

Також в судовому засіданні, 04.06.2020 Господарським судом був закінчений розгляд справи по суті та відповідно до ч.1 ст.240 ГПК України, після виходу з нарадчої кімнаті проголошена вступна та резолютивна частини рішення.

4. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

ІНФОРМАЦІЯ_3 на сайті YouTube, за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 було розміщено відеоматеріал під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_4"(надалі - Відео). Автором цього відеоматеріалу визначена

ОСОБА_6. У зазначеному відеоматеріалі зафіксована зустріч мешканців та сільгоспвиробників Балтської об`єднаної територіальної громади з Балтським міським головою та депутатами Балтської міської ради.

На зазначеному зібранні виступив один із присутніх сільгоспвиробників, як зазначено у відеоматеріалі, ОСОБА_1 керівник с/п "Балтський хлібороб".

У своїй промові цей громадянин зазначив на людей, які знаходяться у розшуку по два-три роки., зокрема, що підприємство "Балтський хлібороб» є його підприємством з 2015 року. Його підприємство справна працювало в районі та сплачувало грошові кошти до Балтської ради, проте зараз в районі появились шахраї, група осіб, ОПГ, які зв`язані з реєстраторами та сільськими головами, підробляють підписи людей, підробляють підписи підприємства, дають доручення на людей, які знаходяться у розшуку по два-три роки, переоформляють землю на 49 років. Також зазначив, що в його підприємстві з 2018 року по підставним документам переоформлено 92 договори до яких додається додаткова угода від його підприємства зі сканованим підписом директора його підприємства, додаткова угода на розірвання договору на ім`я гр. ОСОБА_8 , який знаходиться в розшуку з 2017 року. Також виступаючим було проголошено те, що разом з цими документами по сілу їздить ОСОБА_3 та пан ОСОБА_2 , які не можуть спинитися…но є люди які нададуть правову оцінку, що написана заява, відкрите кримінальне провадження та (відомості) внесені в ЄРДР.

Окрім цього, виступаючий звинуватив ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в тому, що вони обманюють людей шахрайськими діями, шантажують людей.

Окрім того у своєї промові, виступаючий зазначив, що по його інформації переоформлено вже понад 500 га землі то ж завтра не треба спати спокійно, бо хтось прийде, ОСОБА_3 , переоформить чи хату чи машину… та запропонував Балтському міському голові відповісти на запитання.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 22.01.2020 засновником ПП "ОСОБА_4" та кінцевим бенефіціаром є ОСОБА_10 , а керівником - ОСОБА_2 . Остання зміна підписантів підприємства відбулась 06.03.2018р.

Згідно з інформацією, наявною у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 22.01.2020 засновниками ТОВ "Балтський хлібороб" та кінцевими бенефіціарами є ОСОБА_1 та ТОВ "ЮГ АГРО ГРУПП", а керівником (підписантом) - ОСОБА_5 Іванович. Остання зміна підписантів підприємства відбулась 06.03.2018р.

01.02.2017р. на підставі наказу № 91 відбулась зміна керівника у ТОВ "Балтський хлібороб", замість ОСОБА_11. на посаду генерального директора був призначений ОСОБА_5 .

Відомості про зміну керівника юридичної особи ТОВ "Балтський хлібороб" внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 07.02.2017.

Звертаючись до суду з цим позовом, Позивач стверджує, що висловлювання керівника ТОВ "Балтський хлібороб" містять у собі всі ознаки юридичного факту складу правопорушення, а саме: 1) поширена Відповідачем інформація відносно Позивача знаходилась/знаходиться у вільному доступі, а отже доведена до невизначеного кола осіб (більше однієї особи); 2) в поширеній недостовірній інформації чітко вказаний Позивач (ПП "ОСОБА_4", його керівник - ОСОБА_2. та засновник ОСОБА_3.); 3) поширена інформація відносно Позивача не відповідає дійсності, є недостовірною та не підтверджена жодним рішенням правоохоронних органів, суб`єктів владних повноважень та/або судами України; 4) поширена недостовірна інформація завдала та продовжує завдавати шкоду ділової репутації Позивача, та вказує, що дії Відповідача порушують законодавство України, дискредитують Позивача, через що було завдано непоправиму шкоду ділової репутації Позивача, що й зумовило звернення ПП "ОСОБА_4" до Господарського суду для захисту своїх порушених прав з відповідною позовною заявою.

5. Норми права застосовані Господарським судом при прийнятті рішення.

Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (частина четверта статті 32 Конституції України).

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", яка вказує на те, що суди повинні застосовувати під час розгляду справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і частинами другою та третьою статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За нормами ч. 1 ст. 91 Цивільного кодексу України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" вбачається, що відповідно до статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 Постанови ВСУ № 1 чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Згідно зі ст. 201 Цивільного кодексу України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України, інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно приписам ст.201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

2. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 275 Цивільного кодексу України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення. Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням. (ст. 276 Цивільного кодексу України)

Згідно ч. 1, 4 - 7 ст. 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування.

Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом.

Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв`язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію.

Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

За ст. 280 Цивільного кодексу України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи.

За змістом частини першої статті 302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про інформацію", інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді;

Статтею 4 Закону України "Про інформацію" встановлено, що суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень, а об`єктом інформаційних відносин є інформація.

Як визначено статтею 5 Закону України "Про інформацію", кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частиною 1 статті 7 України "Про інформацію" визначено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Згідно з частиною 2 наведеної статті визначено, що ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

За положеннями статті 29 Закону України "Про інформацію" суспільство має право на отримання суспільно необхідної інформації і предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Разом з тим, відповідно до ч. 1,2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

За приписами ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Як зазначено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1), беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

В ч. 5 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року № 1 роз`яснено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Крім того, в пункті 15 постанови ВСУ № 1 роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: 1)поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; 2) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; 3) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; 4) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частини 1 та 2 ст. 5 ГПК України визначають, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до норм, викладених у ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Стаття 14 ГПК України встановлює, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до норм ч.1-4 ст. 48 ГПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених в частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Частина перша статті 74 ГПУ Кураїни встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 76 ГПК України визначає, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з нормами ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання

5. Оцінка аргументів учасників справи та мотиви й висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Як встановлено судом в процесі розгляду справи, поширення інформації, яку Позивач вважає недостовірною та такою що дискредитує його, завдає шкоду його діловій репутації було розголошено фізичною особою, яку Позивач визначає як керівника ТОВ "Балтський хлібороб" - ОСОБА_1 під час зустрічі Балтського міського голови та депутатів Балтської міської ради із мешканцями та сільгоспвиробниками Балтської об`єднаної територіальної громади.

Окрім цього зазначену інформацію було розміщено на сайті YouTube , за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 у відеоматеріалі під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_4", автором якого визначена ОСОБА_6 .

Позивач в якості підтвердження своєї правової позиції, яка покладена в обґрунтування позовних вимог зазначив, що недостовірна інформація поширюється керівником Відповідача.

В процесі розгляду справи, судом встановлено, та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що особа, яку Позивач вважає керівником Відповідача, а саме ОСОБА_1 , не є керівником ТОВ "Балтський хлібороб".

Зазначена особа не знаходиться з відповідачем у трудових відносинах, а публічне ствердження цієї фізичної особи про те, що ТОВ "Балтський хлібороб" є його підприємством, не є належним та допустимим доказом знаходження ОСОБА_1 у трудових або службових відносинах з Відповідачем у розумінні приписів ГПК України щодо належності та достатності доказів.

Натомість, судом встановлено, що посадовою особою Відповідача, а саме його Генеральним директором з 01.02.2017 є ОСОБА_5 . Позивач у встановленому законом порядку цих доказів не спростував.

З огляду на зазначене суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Під час здійснення правосуддя у господарських справах суд, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Правильне визначення складу сторін у справі є запорукою ухвалення законного і справедливого судового рішення.

При цьому пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному у ст. 48 ГПК України.

Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.

При пред`явленні позову до не всіх відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому.

При цьому лише за клопотанням позивача у випадку неможливості розгляду справи без участі співвідповідача чи співвідповідачів у зв`язку з характером спірних правовідносин (наприклад під час розгляду справ про захист гідності, честі та ділової репутації за участю засобів масової інформації) суд залучає його чи їх до участі у справі.

Таким чином неналежна сторона у господарському процесі - це особа, стосовно якої судом встановлено, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, і у зв`язку з цим проведено її заміну або ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову.

У разі поширення інформації посадовою чи службовою особою для визначення належного відповідача судам необхідно з`ясовувати, від імені кого ця особа виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи і не при виконанні посадових (службових) обов`язків, то належним відповідачем є саме вона.

Саме таку правову позицію висловлено у Постанові Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 761/29315/16-ц.

Окрім того, судом встановлено, що інформацію, яку Позивач вважає недостовірною, було також поширено через мережу Інтернет на сайті YouTube, ( ІНФОРМАЦІЯ_2) у відеоматеріалі під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_4", автором якого вказана ОСОБА_6 .

Отже, на думку суду, належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет повинен бути автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Проте, Позивач, відповідне клопотання про залучення автора відеоматеріалу ОСОБА_6 та власиника веб-сайту (YouTube) в якості співвідповідачів по справі суду не надав.

Суд у даному випадку позбавлений права самостійно залучати до участі у розгляді справи належних співвідповідачів, а повинен розглядати справу виходячи із суб`єктного складу сторін, визначеного Позивачем.

З урахуванням викладеного Суд вважає, що обґрунтування позову певними правовими нормами та належними доказами, як і посилання на фактичні обставини справи та визначення предмету спору та Відповідача до якого заявлені позовні вимоги, є саме правом Позивача, від фактичної реалізації якого у прямому причинно-наслідковому зв`язку знаходиться і реалізація процесуальних прав Позивача та відповідних прав Відповідача на захист проти позову.

При цьому сам принцип правової визначеності, який означає не тільки якість та чіткість закону і сталість судової практики, гарантує учаснику справи можливість прогнозувати дії суду, виходячи з закріплених у ГПК України положень, оцінюючи правильність обраного способу захисту позивачем, правильного визначення норм права, яким позов обґрунтовується, предмета та підстав позову, і, відповідно, обирати певну тактику та стратегію захисту від заявлених позовних вимог.

Інші доводи та аргументи Позивача не вплинули на висновки суду при розгляді справи як такі, що спростовуються наявними в мтаеріалах справи доказами.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Господарський суд також враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Підсумовуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку, що Позивачем у належний та допустимий спосіб не наведено суду доказів того що саме Відповідачем (його посадовими або службовими особами) порушені права ПП "ОСОБА_4", а тому позовні вимоги є необґрунтованими, не підтвердженими матеріалами справи та належними доказами, у зв`язку із чим задоволенню не підлягають.

Керуючись приписами ст.129 ГПК України Суд вважає, що судові витрати по справі слід покласти на Позивача.

Керуючись ст. 2, 13, 14, 76, 86, 129, 233, 237-240 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1.У позові - відмовити повністю.

2. Судові витрати по справі покласти на приватне підприємство "ОСОБА_4" (с. Оленівка, Балтський район, Одеська обл, 66143, код 39248813).

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

Повний текст рішення складено 12 червня 2020 р.

Суддя О.В. Цісельський