ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.06.2020 Справа № 905/633/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Бокової Ю.В., при секретарі судового засідання Лисих О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом приватного підприємства Арсенал-2010 (51937, Дніпропетровська область, місто Камянське, вулиця 40 років Перемоги, будинок 11-49; )

до відповідача: державного підприємства Селидіввугілля (85401, Донецька область, місто Селидове, вулиця К. Маркса, будинок 41; )

про стягнення 756 449,10 грн., з яких: 619 999,99 грн. основний борг, 92506,11 грн. інфляційні втрати, 43943, 00 грн. - 3% річних,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

С У Т Ь С П О Р У

Приватне підприємство Арсенал-2010 звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до державного підприємства Селидіввугілля про стягнення 756 449,10 грн., з яких: 619 999,99 грн. основний борг, 92506,11 грн. інфляційні втрати, 43943, 00 грн. - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором поставки №Т1/23-2017 від 07.04.2017, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 619 999,99 грн., що стало підставою для нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат.

Представник позивача під час розгляду даної справи наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі та просив розглянути справу без його участі.

Представник відповідача в жодне судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Оскільки відповідач своїм правом на подання відзиву по справі не скористався, в інший спосіб своєї позиції не довів, суд на підставі ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України вирішує справу за наявними матеріалами.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як зазначено в ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд вважає за можливе розглянути спір за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а відсутність належним чином повідомлених представників сторін істотним чином не впливає на таку кваліфікацію і не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору, доводи учасників судового процесу суд, -

В С Т А Н О В И В

07.04.2017 між державним підприємством Селидіввугілля (далі - покупець) та приватним підприємством Арсенал-2010 (далі - постачальник) було укладено договір поставки № Т1/23-2017 за результатами проведення процедури закупівлі насосів ДК 016/2010-28.13.2 Помпи повітряні чи вакуумні; компресори повітряні чи інші газові ЄЗС ДК 021:2015-42120000-6 Насоси та компресори (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар, зазначений у специфікації, а покупець прийняти і оплатити такий товар.

Найменування (номенклатура, асортимент) товару: насос ВН250/32 бод. (п. 1.2. договору).

Згідно п. 3.1. договору ціна договору становить 620 000,00 грн. (шістсот двадцять тисяч грн. 00 коп.) з ПДВ, у тому числі податок на додану вартість 103 333,33 (сто три тисячі триста тридцять три грн. 33 коп.).

Відповідно до п. 4.1. договору розрахунки за узгоджену партію товару здійснюються в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 90 календарних днів з моменту постачання товару.

Постачання узгодженої партії товару здійснюється в міру необхідності, згідно з заявкою покупця. Строк (термін) поставки товару протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання постачальником замовлення (п. 5.1. договору).

Згідно п. 5.4. договору датою поставки товару покупцю вважається дата, яка вказана на товаросупроводжувальних документах, наданих покупцю постачальником. Ризик втрати чи пошкодження товару, а також обов`язок несення витрат, пов`язаних з товаром, несе постачальник.

Відповідно до п. 6.1.1. договору покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно п. 6.3.6. постачальник зобов`язаний одночасно з товаром надати покупцю наступні документи: акт приймання-передачі товару, товарно-транспортну накладну, накладну, документи, що підтверджують вимоги до якості (сертифікат якості, технічні паспорта і т.п.), податкову накладну.

У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та договором (п. 7.1. договору).

Відповідно до п. 10.1. договору даний договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2017, а в частині виконання зобов`язань сторонами до повного та належного їх виконання.

Вищезазначений договір підписано представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками.

На виконання умов договору поставки № Т1/23-2017 від 07.04.2017 постачальником поставлено відповідачу наступний товар:

- насос ВН250/32 у кількості 2 шт. вартістю 206 666,67 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 2-30.06.2017 від 30.06.2017;

- насос ВН250/32 у кількості 1 шт. вартістю 103 333,33 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 1-25.09.2017 від 25.09.2017;

- насос ВН250/32 у кількості 1 шт. вартістю 103 333,33 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 3-25.09.2017 від 25.09.2017;

- насос ВН250/32 у кількості 1 шт. вартістю 103 333,33 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 2-25.09.2017 від 25.09.2017;

- насос ВН250/32 у кількості 1 шт. вартістю 103 333,33 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 1-30.06.2017 від 30.06.2017.

Вказаний товар був прийнятий відповідачем, що підтверджується підписом останнього на вищезазначених видаткових накладних без зауважень та заперечень.

Також на підтвердження поставки товару позивачем надано акти приймання-передачі майна № 9 від 03.07.2017, № 10 від 25.09.2017, № 12 від 27.10.2017, № 11 від 27.09.2017 та № 8 від 03.07.2017.

Факт отримання від позивача товару з боку відповідача за вищевказаним договором не спростований.

Разом із тим, відповідачем у встановлений договором строк не було здійснено оплату за поставлений товар.

Рішенням господарського суду Донецької області від 15.07.2019 по справі №905/510/19 зобов`язано державне підприємство Селидіввугілля визнати приватне підприємство Арсенал - 2010 кредитором державного підприємства Селидіввугілля на загальну суму 705 262,27 грн., з яких 620 000,00 грн. основний борг, інфляційні втрати 63799,95 грн., 3% річних 21 462,32 грн. та включити кредиторські вимоги приватного підприємства Арсенал - 2010 до передавального акту.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

17.03.2020 позивачем було направлено відповідачу вимогу про погашення заборгованості за договором № Т1/23-2017 від 07.04.2017 вих. № 16-03/2020 від 16.03.2020 у розмірі 620 000,00 грн., інфляційних втрат в сумі 92 506,11 грн. та 3% річних.

Оскільки вищезазначена вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення, позивач звернувся із даним позовом до суду для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Оцінюючи правомірність заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні відповідача до виконання грошових зобов`язань.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України та ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір поставки № Т1/23-2017 за результатами проведення процедури закупівлі насосів ДК 016/2010-28.13.2 Помпи повітряні чи вакуумні; компресори повітряні чи інші газові ЄЗС ДК 021:2015-42120000-6 Насоси та компресори від 07.04.2017 є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов`язань, визначених його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України відносно обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

За змістом п. 4.1. договору розрахунки за узгоджену партію товару здійснюються в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 90 календарних днів з моменту постачання товару.

Сплату заборгованості боржником не здійснено, доказів перерахування коштів на користь позивача суду не надано, документів, а також матеріалів, які б спростовували твердження позивача, суду також не надано.

Таким чином, відповідач свої зобов`язання за договором поставки № Т1/23-2017 від 07.04.2019 щодо оплати поставленої продукції в обумовлені договором строки не виконав, а отже прострочив виконання зобов`язання у розумінні ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України. Відповідачем даний факт не заперечується.

Приймаючи до уваги вищевикладене суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 619 999,99 грн.

За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та на вимогу кредитора має сплатити суму боргу.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України за період з 04.10.2017 по 31.03.2020 нараховано 3 % річних в сумі 43 943,00 грн. та інфляційні втрати в сумі 92 506,11 грн. за період з листопада 2017 по березень 2020.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов`язання та її приписи підлягають застосуванню у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов`язання виникають нові додаткові зобов`язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру. Відповідно такі додаткові зобов`язання є заходами відповідальності за порушення основного зобов`язання, у тому числі, коли має місце прострочення виконання основного зобов`язання.

3% річних за своїми ознаками є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою є самостійним способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. До вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 названого Кодексу).

Тобто, всі вищевказані приписи застосовуються у разі наявності прострочення грошового зобов`язання боржника перед кредитором за невиконання (неналежне виконання) умов відповідного договору.

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" розрахунок 3% річних за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є арифметично та методологічно вірним, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення 3 % річних в сумі 43 943,00 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також позивачем нараховано інфляційні втрати в сумі 92 506,11 грн. за період з листопада 2017 по березень 2020 року.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України від 24.01.2018 по справі № 910/24266/16, відповідно до якої вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" розрахунок інфляційних втрат за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є методологічно та арифметично вірним, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат в сумі 92 506,11 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судовий збір відповідно ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України стягується з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги приватного підприємства Арсенал-2010 до державного підприємства Селидіввугілля про стягнення 756 449,10 грн., з яких: 619 999,99 грн. основний борг, 92506,11 грн. інфляційні втрати, 43943, 00 грн. - 3% річних задовольнити.

Стягнути з державного підприємства Селидіввугілля (85401, Донецька область, місто Селидове, вулиця К. Маркса, будинок 41; ) на користь приватного підприємства Арсенал-2010 (51937, Дніпропетровська область, місто Камянське, вулиця 40 років Перемоги, будинок 11-49; ) основний борг в сумі 619 999,99 грн., інфляційні втрати в сумі 92506,11 грн., 3% річних в сумі 43943, 00 грн., судовий збір в сумі 11 346,74 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 09.06.2020 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 17.06.2020.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ю.В. Бокова