ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" червня 2020 р. Cправа № 902/128/20

за позовом:Фізичної особи - підприємця Ткаченко Леоніда Павловича ( АДРЕСА_1 )

до:Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Вінницький агрегатний завод" (вул. Батозька, 16 -Б, м. Вінниця)

про стягнення 43 019,20 грн

Суддя Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання Резніченко Ю.В.

Представники сторін не з`явились

В С Т А Н О В И В :

13.02.2020 р. до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Фізичної особи - підприємця Ткаченко Леоніда Павловича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Вінницький агрегатний завод" про стягнення 40 899,07 грн.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позовної заяви передано на розгляд судді Яремчуку Ю.О.

Ухвалою суду від 14.02.2020 р. позовну заяву Фізичної особи - підприємця Ткаченко Леоніда Павловича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Вінницький агрегатний завод" про стягнення 40 899,07 грн - залишено без руху.

02.03.2020 р. від позивача надійшла заява про усунення недоліків до позовної заяви, яка подана в строк та прийнята судом.

Ухвалою суду від 06.03.2020 р. відкрито провадження у справі № 902/128/20. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 02.04.2020 р.

Ухвалою суду від 02.04.2020 р. підготовче засідання у справі відкладено на 04.05.2020 р. Повідомлено учасників справи про підготовче засідання у справі.

Ухвалою суду від 04.05.2020 р. повідомлено учасників справи про розгляд справи по суті, що відбудеться 02.06.2020 р.

На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник позивача, який позов підтримав.

Представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений, про що свідчить поштове повідомлення, яке наявне в матеріалах справи.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Суд нагадує, що це роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, ч.2 ст.178 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Суд зауважує, що від представника позивача надійшла заява б/н від 04.05.2020 про збільшення розміру позовних вимог, в якій останній зазначає, що станом на 04.05.2020 р. кількість днів прострочення виконання грошового зобов`язання збільшилася та складає 155 днів, що є наслідком перерахунку розміру пені, яку слід стягнути з відповідача.

З врахуванням викладеного відповідач просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 39 003,50 грн, 4 015,70 грн пені та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 000,00 грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

З врахуванням викладеного суд приймає дану заяву до розгляду та долучає до матеріалів справи.

В судовому засіданні представником позивача підтримано позов повністю з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу з нарадчої кімнати представник позивача не з`явився.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

В якості заявлених позовних вимог позивач зазначає наступне:

06.11.2019 р. між Фізичною особою-підприємцем Ткаченком Леонідом Павловичем (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД» Вінницький агрегатний завод» в особі директора Заброцького А.П. (відповідач) було укладено договір № 06/11/2019 про надання послуг автомобільним транспортом (організацію автомобільних перевезень вантажів), відповідно до якого позивач зобов`язався надати послугу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні до умов заявки відповідача, а відповідач зобов`язався сплатити погоджену сторонами провізну плату.

Між сторонами було погоджено, що Замовник зобов`язується оформити письмову Заяву на перевезення вантажу із зазначенням: найменування Відправника, адреси Завантаження, дати та часу подачі транспортного засобу, найменування Одержувача вантажу, адреси розвантаження, назви та характеристики вантажу, його об`єм (розмір, вагу, кількість вантажних місць), розмір проїзної плати та інші умови перевезення. Своєчасно та в повному обсязі сплачувати Експедитору погоджену провізну плату, відповідно до умов договору (п.п. 2.1.1., 2.1.2. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору ціна на послуги та порядок розрахунків за цим договором узгоджується сторонами в Заявках на перевезення і зазначаються у рахунках-фактурах Експедитора.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що він вступає в силу з моменту підписання та діє до 31.12.2019 р.

Позивачем стверджується, що на виконання умов договору останнім було виконано послугу (зобов`язання) автомобільним транспортом згідно заявки відповідача № 06112019 р. від 06.11.2019 р., про що було погоджено та складено Акт № 72 здачі-прийняття робіт (надання послуг), відповідно до якого позивачем надані послуги згідно рахунку-фактури № 72 від 11.11.2019 року та згідно з договором № 06/11/2019 від 06.11.2019 р. Загальна вартість робіт (послуг) склала 98 007,00 грн. Відповідачем було сплачено 59 003,50 грн. що підтверджується роздруківками банківських операцій. Сторони претензій одна до одної не мають.

20.11.2019 р. було оформлено Свідоцтво про підтвердження доставки товарів під митним контролем.

Відповідач згідно розділу 3 п.п. 3.1,3.2 договору та Акту здачі-прийняття робіт повного розрахунку не здійснив.

17.01.2020 р. позивачем було виставлено Претензію, яка залишена відповідачем без задоволення, що і стало причиною звернення позивача з позовом до суду.

Оцінивши докази, долучені до матеріалів справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

Із змісту ст. 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов`язки виникають зокрема, з договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 626, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі ст.ст. 193, 202 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За своєю правовою природою договір між сторонами є договором про надання послуг та відповідає ст. 901 ЦК України.

Згідно ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до положень ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Також згідно ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Відповідачем не надано суду доказів існування між сторонами спорів з приводу якості та повноти наданої послуги перевезення, неотримання необхідних документів чи пред`явлення вантажоодержувачем претензій щодо одержаного товару.

В матеріалах справи міститься підписаний сторонами та скріплений печатками договір-заявка, позивач надав послуги передбачені договором перевезення та договором-заявкою, а відповідач прийняв надані послуги на підтвердження чого сторони підписали акти приймання-передачі та реєстри ТТН до актів скріпивши свої підписи на них печатками, відповідач частково оплатив надані послуги, тому у суду немає підстав вважати, що відповідач не має необхідних документів, які підтверджують надані позивачем послуги на суму 59 003,50 грн.

Вказані докази свідчать про те, що у відповідача є в наявності всі необхідні первинні документи для проведення повного розрахунку за надані позивачем послуги перевезення.

Зобов`язання повинні виконуватися належним чином та у відповідності до умов договору (ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України).

Оскільки доказів проведення розрахунку за основним боргом відповідач суду не надав, то до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить залишку боргу в розмірі 39 003,50 грн за послуги перевезення вантажу.

Крім суми основного боргу позивачем заявлено до стягнення 4 015,70 грн пені.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Відповідно до 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, позивач на підставі п.4.6 договору просить стягнути з відповідача пеню, що згідно розрахунку позивача (з врахуванням заяви про збільшення розмірі позовних вимог) становить 4 015,70 грн за період з 20.11.2019 р. по 04.05.2020 р.

Відтак ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено строк та порядок нарахування штрафних санкцій, а строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється Цивільним кодексом України.

Відповідно до п. 3.1. договору ціни на послуги та порядок розрахунків за цим договором узгоджується сторонами в Заявках на перевезення і зазначаються у рахунках-фактурах Експедитора.

У відповідності до Заявки № 06112019 від 06.11.2019 р. вартість та умови оплати між сторонами було погоджено в наступному порядку: 4000 у.о. (по курсу НБУ, на день завантаження), 50 % предоплати, 50 % по факту загрузки (а.с. 11).

Матеріалами справи стверджується, що Акт № 72 здачі - приймання робіт (надання послуг) підписано обопільно між сторонами та скріплені печатками сторін 21.11.2019 р., тобто відповідач зобов`язаний був оплати вартість товару до 21.11.2019 р. включно, що зроблено не було. (а.с. 14).

Суд зауважує, що статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.

Пункт 4.6 договору передбачає сплату пені за затримку оплати за перевезення вантажу у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожну добу такої затримки.

З врахуванням викладеного суд дійшов висновку, що перебіг строку нарахування штрафних санкцій починається з 22.11.2019 р., тому період початку нарахувань штрафних санкцій зазначених позивачем з 20.11.2019 р. є невірним.

Тому судом було здійснено перерахунок заявленої до стягнення пені за допомогою системи "ЛІГА ЗАКОН", за період з 22.11.2019 по 04.05.2020 р. за наслідком чого сума пені вийшла більша ніж заявлена позивачем, а саме 4 176,79 грн, внаслідок чого позов в частині стягнення пені заявлених позивачем в розмірі 4 015,17 грн підлягає задоволенню.

За змістом ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 ГПК України.

З огляду на все викладене вище, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.129 ГПК України.

02.06.2020 р. в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду яку долучено до матеріалів справи.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення 2000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу

Суд, розглядаючи питання щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Вінницький агрегатний завод" на користь Фізичної особи - підприємця Ткаченко Леоніда Павловича витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн, як зазначено у прохальній частині позовної заяви, суд враховує наступне.

Відповідно до підпункту 1 частини 3 статті 123 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4, 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно із ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі № 826/1216/16).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах: №911/3533/17 від 27.11.2018, №910/10483/18 від 29.05.2019, №916/1340/18 від 25.06.2019.

За змістом прохальної частини позовної заяви та із заяви про збільшення позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача "сплачені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн". При цьому позивачем клопотанням від 04.05.2020 р. долучено до матеріалів справи квитанцію до прибуткового касового ордеру в розмірі 2000,00 грн.

Водночас до матеріалів справи позивачем не додано ані договору про надання правничої допомоги, з якого можливо було б встановити фіксований розмір гонорару адвоката, ані доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Доказів сплати позивачем послуг адвоката у встановлений ч.8 ст. 129 ГПК України строк матеріали справи не містять. При цьому заяви представника позивача про намір подати такі докази після ухвалення рішення також до суду не надійшло.

З огляду викладене, беручи до уваги відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу та відсутність договору про надання правової допомоги, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог представника позивача про відшкодування таких витрат за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 2, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 247, 248, 252, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Вінницький агрегатний завод" (вул. Батозька, 16 -Б, м. Вінниця, ) на користь Фізичної особи - підприємця Ткаченко Леоніда Павловича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) 39 003,50 грн суму основного боргу, 4 015,70 грн пені, 2 102,00 грн витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 10 червня 2020 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу ( АДРЕСА_1 )

3 - відповідачу (вул. Батозька, 16 -Б, м. Вінниця)