ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2020 р. Справа№ 910/13669/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поляк О.І.

суддів: Дідиченко М.А.

Кропивної Л.В.

за участі серетаря - Стародуб М.Ф.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Херсонтеплогенерація" на рішення Господарського суду міста Києва (суддя Нечай О.В.) від 19.02.2020 (повний текст складено 25.02.2020) у справі №910/13669/19

за позовом Приватного підприємства "Херсонтеплогенерація"

до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про визнання недійсним договору,-

за участю представників згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року Приватне підприємство «Херсонтеплогенерація» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - відповідач) про визнання недійсним Договору № 2659/1617-БО-33 постачання природного газу від 28.12.2016, а також Додаткової угоди №1 від 23.01.2017 та Додаткової угоди №2 від 22.02.2017.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.02.2020 у справі №910/13669/19 у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивоване положеннями статей 203, 215, Цивільного кодексу України та висновками суду про відсутність підстав для визнання спірного договору недійсним, з огляду на встановлені судом обставини підписання спірного договору та додаткових угод до нього від імені відповідача його повноважними представниками, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями довіреностей.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне підприємство «Херсонтеплогенерація» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2020 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог за апеляційною скаргою позивач вказує на неправильне застосування судом першої інстанції норм статей 203, 207 215 Цивільного кодексу України. Апелянтом зауважено, що у позові він посилався на частину другу статті 207 Цивільного кодексу України, наголошуючи що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відомості щодо наявності у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повноважень з підпису будь-яких договорів від імені товариства. При цьому, під час укладання спірних договорів позивачу будь-яких довіреностей чи положень не надавалось, у чому позивач убачає наявність підстав для твердження про підпис спірних договорів від імені відповідача особами, що не мали для цього відповідних повноважень, відтак, для визнання таких правочинів недійсними.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Смірнова Л.Г., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2020 клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2020 у справі №910/13669/19 залишено без розгляду. Відмовлено у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору. Апеляційну скаргу залишено без руху. Апелянту визначено спосіб усунення недоліків шляхом надання до суду, у встановлені ним строки, доказів сплати заявником судового збору у розмірі 2 881,50 грн.

27.04.2020 до суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги (разом з доказом сплати судового збору), надіслана апелянтом засобом поштового зв`язку 24.04.2020.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2020, у зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_3 , яка входить до складу колегії суддів і не є суддею - доповідачем, сформовано новий склад колегії суддів: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Дідиченко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2020 прийнято апеляційну скаргу Приватного підприємства «Херсонтеплогенерація» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2020 у справі №910/13669/19 до провадження у новому складі суддів: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Дідиченко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2020 відкрито апеляційне провадження та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та інші процесуальні документи (включаючи відповідь на відзив).

До Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив відповідача, у якому АТ НАК «Нафтогаз України» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2020 справу призначено до розгляду на 04.06.2020 у зв`язку із закінченням проведення підготовчих дій.

04.06.2020 до апелянтом подано клопотання про відкладення розгляду скарги, у зв`язку з запровадженням карантину на території України та припиненням міжрегіонального сполучення.

В судовому засіданні 04.06.2020 колегія суддів заслухала пояснення представника відповідача, який заперечив проти задоволення скарги. У задоволенні клопотання апелянта колегія суддів відмовила з огляду на те, що Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 продовжено строк карантину до 22.06.2020, водночас, пом`якшено його правила, зокрема з 22 травня в усіх областях запроваджується адаптивний карантин, відповідно до якого:

дозволяється рух міського (крім метрополітену, який почне працювати з 25.05.2020), приміського та внутрішньообласного транспорту;

з 01.06.2020 дозволено перевезення пасажирів залізничним транспортом в усіх видах внутрішнього сполучення (приміському, міському, регіональному та дальньому) між регіонами та міжобласні пасажирські перевезення автомобільним транспортом між регіонами.

А відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 № 343 дозволена діяльність адвокатів.

Таким чином, апелянт не був позбавлений можливості з`явитися в судове засідання. Водночас, явка його представника обов`язковою не визнавалась, а його позиція по суті спору викладена безпосередньо в апеляційні скарзі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

28.12.2016 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - відповідач, постачальник) та Приватним підприємством «Херсонтеплогенерація» (далі - позивач, споживач) було укладено Договір постачання природного газу № 2659/1617-БО-33 (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього Договору.

23.01.2017 між сторонами Договору було укладено Додаткову угоду № 1 до нього.

22.02.2017 між сторонами Договору було укладено Додаткову угоду № 2 до нього.

Спір у справі виник у зв`язку з оспоренням позивачем договору постачання природного газу № 2659/1617-БО-33 від 28.12.2016, а також укладені у подальшому Додаткову угоду №1 від 23.01.2017 та Додаткову угоду №2 від 22.02.2017, оскільки, як наведено у позовній заяві, від імені позивача договори підписано неуповноваженими особами.

Згідно з частиною першою та другою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно з приписами статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Враховуючи підстави визнання оспорюваних договорів недійсними, на які посилався позивач, предметом дослідження у цій справі є наявність чи відсутність повноважень у осіб, що підписали цей договір від імені Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на його підписання.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 Цивільного кодексу України). При цьому, особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 Цивільного кодексу України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 Цивільного кодексу України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Управління товариством також здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (стаття 97 Цивільного кодексу України). За системним аналізом норм Цивільного кодексу України (статті 99, 145, 147), Господарського кодексу України (стаття 89), Закону України «Про господарські товариства» (статті 58, 59, 62, 63) виконавчий орган товариства вирішує всі питання, пов`язані з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що є компетенцією загальних зборів учасників товариства або іншого його органу. Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав.

Частиною третьою статті 92 Цивільного кодексу України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

правління товариством здійснюють його органи, якими є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (стаття 97 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 143 Цивільного кодексу України, установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю є його статут, який повинен містити відомості, зокрема, про склад і компетенцію органів управління товариством та про порядок ухвалення ними рішень.

Як підтверджується матеріалами справи, виконавчим органом АТ «НАК Нафтогаз України» є правління. Головою правління та особою, уповноваженою представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, та яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори з 26.03.2014 є ОСОБА_4 , що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Матеріали справи не містять жодних доказів щодо наявності у ОСОБА_4 будь-яких обмежень у здійсненні ним керівництва АТ «НАК «Нафтогаз України».

Як унормовано частиною другою статті 207 Цивільного кодексу України, правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За частиною третьою статті 244 Цивільного кодексу України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до частини першої статті 245 Цивільного кодексу України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, Договір № 2659/1617-БО-33 постачання природного газу від 28.12.2016 було підписано з боку відповідача ОСОБА_1 , а Додаткові угоди № 1 та № 2 до Договору - ОСОБА_2 .

У матеріалах справи наявна довіреність № 14-96 від 13.06.2016, якою відповідач, в особі голови правління ОСОБА_4 , який діяв на підставі Статуту Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», уповноважив начальника департаменту реалізації газу ОСОБА_1 представляти інтереси відповідача, зокрема, підписувати договори купівлі-продажу природного газу між відповідачем та суб`єктами господарювання (згідно з переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.15 № 758), що здійснюють діяльність з постачання природного газу для забезпечення потреб у газі населення, бюджетних установ і організацій, релігійних організацій, теплопостачальних та промислових підприємств та інших суб`єктів господарювання, додаткові угоди до них та акти приймання-передачі природного газу.

Оскільки ця довіреність була чинна до 31.12.2016, то місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність на час підписання Договору від 28.12.2016 у ОСОБА_1 відповідних повноважень на його підписання.

Матеріали справи також містять довіреність № 14-196 від 28.12.2016, якою відповідач, в особі голови правління ОСОБА_4 , який діяв на підставі Статуту Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», уповноважив заступника начальника департаменту - керівника групи договірної роботи та реалізації природного газу Департаменту реалізації газу ОСОБА_2 підписувати договори постачання природного газу між відповідачем та операторами ГРМ для забезпечення власних потреб, виробничо-технологічних витрат та нормованих витрат, додаткові угоди до них та акти приймання-передачі природного газу.

Оскільки ця довіреність булла чинна до 31.12.2017 року включно, то обґрунтованим є висновок місцевого господарського суду щодо наявності у ОСОБА_2 повноважень на підписання Додаткових угод № 1 від 23.01.2017 та № 2 від 22.02.2017.

За встановлених апеляційним судом обставин, а саме наявності у ОСОБА_1 необхідного для підписання Договору постачання природного газу № 2659/1617-БО-33 від 28.12.2016 необхідного обсяг повноважень, як і наявності у ОСОБА_2 повноважень щодо підпису Додаткової угоди № 1 від 23.01.2017 та Додаткової угоди № 2 від 22.02.2017, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про відсутність підстав для визнання цього договору та додаткових угод до нього недійсними як таких, що укладені за відсутності у підписантів належного обсягу повноважень.

Доводи позивача про відсутність у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей щодо наявності у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повноважень з підпису будь-яких договорів від імені товариства, як і ненадання позивачу під час укладання спірних договорів будь-яких довіреностей чи положень на підтвердження наявності повноважень у підписантів колегією суддів відхиляються як такі, що не спростовують встановлену під час судового розгляду справи обставину наявності у згаданих осіб права підпису спірних договорів від імені відповідача.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому Північний апеляційний господарський суд вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, отже, підстави для його скасування відсутні, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Херсонтеплогенерація» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2020 у справі №910/13669/19 - без змін.

2. Справу №910/13669/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 09.06.2020.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді М.А. Дідиченко

Л.В. Кропивна