ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2020 місто Дніпро Справа № 908/33/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Широбокової Л.П., Подобєда І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Исток-Плюс" на рішення Господарського суду Запорізької області від 13.03.2020 (повний текст оформлений 18.03.2020, суддя Дроздова С.С.) у справі №908/33/20

за позовом: Запорізької міської ради, м. Запоріжжя

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Исток-Плюс", м. Запоріжжя

про стягнення 68 096,53 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Запорізька міська рада звернулася до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Исток-Плюс" на свою користь 68096,53 грн. збитків.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 13.03.2020(з урахуванням ухвали про виправлення описки від 07.04.2020) у справі №908/33/20 позов задоволено: з Товариства з обмеженою відповідальністю "Исток-Плюс" стягнуто на користь Запорізької міської ради збитки у сумі 68 096,53 грн., судовий збір у сумі 1 921,00 грн.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що відповідач не звернувся до Запорізької міської ради та не уклав договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя, що свідчить про його бездіяльність у вчиненні передбачених законодавством обов`язкових дій щодо такого звернення та укладення договору, внаслідок чого Запорізька міська рада позбавлена права отримати відповідну суму коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту, яка охоплюється визначенням упущеної вигоди; при цьому наслідки у виді упущеної вигоди перебувають у безпосередньому причинному зв`язку із наведеною неправомірною бездіяльністю відповідача.

Місцевий господарський суд дійшов до висновку, що територіальна громада міста Запоріжжя могла реально отримати до місцевого бюджету кошти в розмірі 68 096,53 грн. за умови дотримання відповідачем приписів містобудівного законодавства України: статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядку, затвердженого рішенням № 56, тобто наявний причинно-наслідковий зв`язок між неукладенням відповідачем договору пайової участі, неприйняттям ним участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя та збитками, понесеними територіальною громадою міста Запоріжжя в розмірі 68 096,53 грн.

Місцевим господарський судом відхилені посилання відповідача на Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" в редакції від 20.09.2019 з посиланням на те, що обов`язок прийняти пайову участь у створені та розвитку інфраструктури міста Запоріжжя виник у відповідача з дати реєстрації наміру забудови, а саме: об`єкту "Нове будівництво аптечного складу по вулиці Макаренка, 4 у м. Запоріжжя" - 18.04.2014; строк виконання зобов`язання щодо прийняття пайової участі відповідачем почав перебіг з дати реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт - 18.04.2014, строк виконання зобов`язань сплив до реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації - 01.02.2017.

Місцевим господарським судом також відхилені послання на те, що відповідач здійснював будівництво аптечного складу, який є закладом охорони здоров`я, тому, за доводами відповідача, не залучається до сплати пайового внеску у розвиток інфраструктури населеного пункту. Так, в Декларації про готовність до експлуатації від 01.02.2017 № ЗП73 об`єкт будівництва "Будівництво аптечного складу по вул. Макаренка, 4 у м. Запоріжжя" код за Державним класифікатором будівель та споруд ДК БС 018-2000 1252.5 - склади спеціальні товарні. Крім того, аптека є закладом охорони здоров`я, проте не відноситься до закладів медичного або оздоровчого призначення.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Исток-Плюс" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 13.03.2020 у справі №908/33/20; прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий господарський суд дійшов до помилкового висновку про обов`язок відповідача укласти договір про пайову участь з 18.04.2014, оскільки підстава для такого укладення - рішення міської ради №56 оприлюднене 12.07.2016, тобто обов`язок виник раніше, ніж його підстава. Апелянт вважає, що місцевим господарським судом помилково відхилені посилання відповідача на відсутність обов`язку укласти договір на пайову участь, оскільки апелянтом збудовано аптеку, тобто будівлю медичного і оздоровчого призначення, будівництво яких звільнено від сплати пайового внеску. Апелянт зазначає, що в переліку закладів охорони здоров`я зазначений аптечний склад разом із такими закладами, як лікарняні заклади, санітарно-епідеміологічні заклади, аптеки та інші, тому у нього відсутній обов`язок зі сплати пайового внеску.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.04.2020 (у складі колегії суддів: головуючого судді (доповідача) Орєшкіної Е.В., суддів Широбокової Л.П., Подобєда І.М.) відкрито апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Исток-Плюс" на рішення Господарського суду Запорізької області від 13.03.2020 у справі №908/33/20, розгляд скарги призначений у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, в порядку письмового провадження.

01.06.2020 від Запорізької міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач проти апеляційної скарги заперечує та просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін. Позивач зазначає, що зобов`язання взяти участь у створенні та розвитку інфраструктури міста Запоріжжя виникло у відповідача з 18.04.2014 (дати реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт на об`єкті) на підставі чинної на той час статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 24.12.2012 №77; порушення вказаного зобов`язання виникло з 01.02.2017 (дати реєстрації декларації про готовність об`єкта будівництва до експлуатації), тобто після внесення Запорізькою міською радою змін до рішення №77 від 24.12.2012, яким затверджений Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя (рішення №56 від 30.06.2016). Також позивач не погоджується із доводами апелянта, що побудований об`єкт є закладом медичного або оздоровчого призначення.

Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (частина 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України)

Враховуючи, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апелянтом не наведено конкретних обставин справи, які перешкоджали б розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд здійснює перегляд оскаржуваного рішення суду першої інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 01.02.2017 за № ЗП73 Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації - "Нове будівництво аптечного складу по вулиці Макаренка, 4 у м. Запоріжжя", код об`єкта будівництва - 1252.5, за Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 - склади спеціальні товарні, замовник будівельних робіт - Товариство з обмеженою відповідальністю "Исток-Плюс".

Відповідно до частин 2, 3, 5 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції, що діяла на дату реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації) замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. У разі, якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором (частина 9 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Згідно із частиною 1 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Рішенням Запорізької міської ради від 30.06.2016 року №56 (надалі - рішення №56) були внесені зміни до рішення Запорізької міської ради від 10.09.2014 №40 "Про внесення змін до Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 24.12.2012 № 77", шляхом викладення його в новій редакції (далі - Порядок).

12.07.2016 рішення № 56 було оприлюднене в офіційному виданні Запорізької міської ради - газеті "Запорозька Січ" № 124 (6082).

В пунктах 3.1, 3.2 Порядку закріплено обов`язок замовника взяти участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя шляхом перерахування коштів замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до бюджету розвитку м. Запоріжжя.

Запорізька міська рада посилається на невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Исток-Плюс" обов`язку як замовника будівництва взяти участь у створенні та розвитку інфраструктури населеного пункту, у зв`язку з чим завдані збитки територіальній громаді міста Запоріжжя у сумі 68 096,53 грн.

Предметом спору є стягнення збитків, завданих територіальній громаді міста Запоріжжя у зв`язку із невиконанням замовником будівництва обов`язку щодо сплати коштів пайової участі на створення та розвиток інфраструктури міста Запоріжжя.

Частиною 3 статті 178 Господарського кодексу України передбачено, що укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Зі змісту статті 40 Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" випливає, що у наведених у цьому законі випадках перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язком, а не правом забудовника. Тому укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, є обов`язковим на підставі закону.

Строк, визначений Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" для укладення договору пайової участі - протягом 15 днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, встановлено саме для добровільного виконання стороною такого обов`язку, і закінчення цього строку не припиняє цього обов`язку замовника та не звільняє замовника від обов`язку укласти договір. Адже невиконання особою положень законодавства не повинно призводити до настання бажаного для неї внаслідок такого невиконання результату у вигляді звільнення від платежу та надавати майнові переваги порівняно із законослухняною особою.

Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до частини 1 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"

Стаття 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначає, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

В силу приписів статті 144 Конституції України рішення органів місцевого самоврядування, прийняті в межах повноважень, визначених законом, є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Отже, норми чинного законодавства покладають на Товариство з обмеженою відповідальністю "Исток-Плюс", як замовника будівництва, обов`язок звернутися до органу місцевого самоврядування та взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду, що обов`язок замовника будівництва прийняти участь у створенні та розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язковими в силу закону.

Обов`язок взяти участь у створенні та розвитку інфраструктури міста Запоріжжя у Товариства з обмеженою відповідальністю "Исток-Плюс" виник з дати реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт - 18.04.2014.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Исток-Плюс" не виконало встановлені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" зобов`язання і не взяв участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя. Кошти пайової участі на створення та розвиток інфраструктури міста Запоріжжя відповідачем до місцевого бюджету не перераховані.

Матеріалами справи та сторонами підтверджується, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Исток-Плюс" з відповідною заявою до Запорізької міської ради не зверталося та відповідний договір пайової участі не укладало.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій (частина 5 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", в редакції від 22.09.2016).

В пункті 3 рішення №56 визначено, що до 31.12.2020 розмір пайової участі у розвитку інфраструктури міста Запоріжжя для житлових будинків становить 1% загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта.

Таким чином, збитки у вигляді упущеної вигоди, завдані територіальній громаді міста Запоріжжя дорівнюють величині пайової участі, яка мала бути сплачена відповідачем відповідно до вимог містобудівного законодавства України, розрахована згідно з Порядком, а саме: 1 % кошторисної вартості будівництва об`єкта.

В пункті 20 декларації про готовність об`єкта до експлуатації (в редакції, чинній станом на 21.10.2015) замовник зобов`язаний зазначити кошторисну вартість будівництва об`єкту.

Згідно із пунктом 20 Декларації від 01.02.2017 за №ЗП73 про готовність об`єкту будівництва: "Нове будівництво аптечного складу по вулиці Макаренка, 4 у м. Запоріжжя" до експлуатації, кошторисна вартість будівництва об`єкту, зазначена замовником (Товариством з обмеженою відповідальністю "Исток-Плюс"), складає 6 809 653,00 грн.

Розрахунок величини пайової участі, яка дорівнює розміру збитків, завданих в наслідок неприйняття пайової участі, здійснюється на підставі даних про кошторисну вартість будівництва об`єкту, зазначену замовником, та складає 68 096,53 грн.

Відповідно до частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно зі статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Враховуючи відсутність договірних відносин між сторонами у справі та характер позовних вимог, які ґрунтуються на завданні відповідачами позивачу шкоди внаслідок неукладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста та несплати внеску пайової участі до спірних правовідносин, підлягають застосуванню норми, які регулюють правовідносини із завдання позадоговірної шкоди.

Загальні правила відшкодування, завданої особі недоговірної шкоди, встановлені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової або господарсько-правової відповідальності, для застосування якої необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи); шкідливого результату такої поведінки - збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає. При цьому, на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Отже, враховуючи те, що сторони у цій справі не перебувають між собою в договірних відносинах, а позовні вимоги стосуються стягнення позадоговірної шкоди, місцевим господарським судом правильно застосували до спірних правовідносин положення статті 1166 Цивільного кодексу України.

Протиправною є поведінка (дія або бездіяльність) особи, що порушує правову норму, умови договору, угоди тощо та тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи. Протиправність поведінки боржника або кредитора у позадоговірних правовідносинах полягає у порушенні правової норми.

Як зазначалось вище та встановлено судом, на момент здійснення робіт з будівництва діяли норми Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", які зобов`язували замовника будівництва сплатити пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту до введення об`єкта будівництва в експлуатацію, у зв`язку з чим відповідач, як замовник будівництва, повинен був укласти з органом місцевого самоврядування відповідні договори про пайову участь у розвитку інфраструктури міста і сплатити пайові внески.

Оскільки, Товариство з обмеженою відповідальністю "Исток-Плюс" не звернулося до Запорізької міської ради та не уклав договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя, то це свідчить про його бездіяльність у вчиненні передбачених законодавством обов`язкових дій щодо такого звернення та укладення договору.

Таким чином, неправомірна бездіяльність Товариства з обмеженою відповідальністю "Исток-Плюс" щодо його обов`язку взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, який кореспондується зі зверненням відповідача до міської ради із заявою про укладення такого договору, є протиправною формою поведінки, внаслідок якої Запорізька міська рада позбавлена права отримати відповідну суму коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту, яка охоплюється визначенням упущеної вигоди. При цьому наслідки у виді упущеної вигоди перебувають у безпосередньому причинному зв`язку із наведеною неправомірною бездіяльністю відповідача.

Отже, відповідно до статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядку територіальна громада міста Запоріжжя могла реально одержати до місцевого бюджету кошти пайової участі.

Невнесення відповідачем коштів пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя є збитками, тобто об`єктивним зменшенням майнових благ територіальної громади міста Запоріжжя. Територіальній громаді міста Запоріжжя протиправними діями відповідача завдано збитків в розмірі 68 096,53 грн.

Наслідки у виді упущеної вигоди перебувають у безпосередньому причинному зв`язку із наведеною неправомірною бездіяльністю відповідача.

Територіальна громада міста Запоріжжя могла реально отримати до місцевого бюджету кошти в розмірі 68ь096,53 грн. за умови дотримання відповідачем приписів містобудівного законодавства України: статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядку, затвердженого Рішенням № 56.

Таким чином, наявний причинно-наслідковий зв`язок між неукладенням відповідачем договору пайової участі, неприйняттям ним участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя та збитками, понесеними територіальною громадою міста Запоріжжя в розмірі 68 096,53 грн.

Місцевим господарським судом, з яким погоджується апеляційний господарський суд, відхилені посилання відповідача на те, що дія Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" не поширюється на спірні правовідносини сторін, оскільки відповідач здійснював будівництво аптечного складу, який є закладом охорони здоров`я, тому не залучається до сплати пайового внеску у розвиток інфраструктури населеного пункту в розумінні імперативних норм Закону і як наслідок, відсутній обов`язок відповідача укладати договір про пайову участь та сплачувати пайовий внесок.

Так, відповідно до Декларації про готовність до експлуатації від 01.02.2017 №ЗП73 об`єкт будівництва "Будівництво аптечного складу по вул. Макаренка, 4 у м. Запоріжжя" код за Державним класифікатором будівель та споруд ДК БС 018-2000 1252.5 - склади спеціальні товарні.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції від 26.11.2016) до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення.

Пунктом 16 пояснень до Переліку закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України № 385 від 28.10.2002 року "Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров`я", аптека - заклад охорони здоров`я, основним завданням якого є забезпечення населення, закладів охорони здоров`я, підприємств, установ і організацій лікарськими засобами і виробами медичного призначення.

Вказаним Переліком аптека віднесена до групи 3 "Фармацевтичні (аптечні) заклади" та відокремлена, зокрема, від групи 1 "Лікувально-профілактичні заклади", до яких включені лікарняні заклади, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади переливання крові, швидкої та екстреної медичної допомоги, санаторно-курортні заклади.

Закладом медичного призначення є спеціалізований лікувально - профілактичний заклад, у якому особам з тим чи іншим захворюванням надається повний спектр медичних послуг: діагностика, лікування, реабілітація після перенесених захворювань.

До закладів оздоровчого призначення відносяться санаторії, будинки відпочинку, пансіонати (як для дорослих, так і змішані для дорослих та дітей), дитячі оздоровчі центри (як сезонні, так і постійно діючі) та комплекси цих закладів, туристичні бази, туристичні притулки, бази відпочинку та ін., незалежно від форм власності та відомчої належності. Аптека є закладом охорони здоров`я, проте не відноситься до закладів медичного або оздоровчого призначення.

Аптеки та аптечні бази, в свою чергу, наказом №385 віднесено до закладів фармацевтичних.

Також, аптека - заклад охорони здоров`я, основним завданням якого є забезпечення населення, закладів охорони здоров`я, підприємств, установ і організацій лікарськими засобами і виробами медичного призначення.

Тобто, функціональним призначенням аптек є торгівля лікарськими засобами і виробами медичного призначення. Аптека не є закладом медичного (лікувального) та оздоровчого призначення.

Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації (Держстандарту України) №507 від 17.08.2000 затверджений Державний класифікатор будівель і споруд ДК 018-2000, згідно якого до Будівлі лікарень та оздоровчих закладів (клас 1264) відносяться: заклади з надання медичної допомоги хворим та травмованим пацієнтам; санаторії, профілакторії, спеціалізовані лікарні, психіатричні диспансери, пологові будинки, материнські та дитячі реабілітаційні центри; лікарні навчальних закладів, шпиталі виправних закладів, в`язниць та збройних сил; будівлі, що використовуються для термального та соляного лікування, функціональної реабілітації, пунктів переливання крові, пунктів донорського грудного молока та т. ін.

Віднесення до вказаного класу будівель (приміщень) аптеки Державний класифікатор будівель і споруд ДК 018-2000 не передбачає.

Апелянт не погоджується із таким висновком місцевого господарського суду, посилаючись на те, що ним збудовано аптеку, тобто будівлю медичного і оздоровчого призначення, будівництво яких звільнено від сплати пайового внеску. Апелянт зазначає, що в переліку закладів охорони здоров`я зазначений аптечний склад разом із такими закладами, як лікарняні заклади, санітарно-епідеміологічні заклади, аптеки та інші, тому у нього відсутній обов`язок зі сплати пайового внеску.

Апеляційний господарський суд відхиляє вказані доводи апелянта, оскільки, як правильно зазначено місцевим господарським судом, в Декларації про готовність до експлуатації від 01.02.2017 №ЗП73 об`єкт будівництва "Будівництво аптечного складу по вул. Макаренка, 4 у м. Запоріжжя" зареєстровано за кодом Державного класифікатору будівель та споруд ДК БС 018-2000 1252.5 - склади спеціальні товарні, а тому відсутні підстави для незалучення відповідача до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту відповідно до статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 24.12.2012 № 77 зі змінами, внесеними рішенням Запорізької міської ради від 30.06.2016 № 56.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 13.12.2019 у справі №924/71/18, від 29.04.2020 у справі №924/691/19.

При цьому апеляційний господарський суд зазначає, що віднесення аптек до закладів охорони здоров`я не відносить їх до закладів медичного або оздоровчого призначення, будівництво яких звільнено від сплати пайового внеску.

Апеляційний господарський суд також відхиляє доводи апелянта про помилковість застосування рішення Запорізької міської ради № 56 від 30.06.2016 до відносин, що виникли з 18.04.2014.

Так, Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя затверджений рішенням Запорізької міської ради від 24.12.2012 №77.

Рішенням Запорізької міської ради від 10.09.2014 №40 були внесені зміни до Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 24.12.2012 № 77.

Рішенням Запорізької міської ради від 30.06.2016 №56 були внесені зміни до рішення Запорізької міської ради від 10.09.2014 №40 "Про внесення змін до Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 24.12.2012 № 77".

Обов`язок щодо участі замовника будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту передбачений статтею 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Таким чином, місцевим господарським судом правильно застосовані норми до спірних правовідносин.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України)

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду, що внаслідок невиконання відповідачем встановленого статтею 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" обов`язку щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, територіальній громаді м. Запоріжжя завдано збитки в розмірі неотриманих коштів пайової участі.

Розмір збитків є визначений, підтверджений нормативним обґрунтуванням та відповідним розрахунком. Таким чином, неправомірна бездіяльність відповідача щодо його обов`язку взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, який кореспондується зі зверненням відповідача до позивача із заявою про укладення такого договору, є протиправною формою поведінки, внаслідок якої Запорізька міська рада була позбавлена права отримати на розвиток інфраструктури населеного пункту відповідну суму коштів, яка охоплюється визначенням упущеної вигод. При цьому наслідки у виді упущеної вигоди перебувають у безпосередньому причинному зв`язку із наведеною неправомірною бездіяльністю відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

З огляду на викладене та керуючись ст. 129, ст. 276, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Исток-Плюс" на рішення Господарського суду Запорізької області від 13.03.2020 у справі №908/33/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 13.03.2020 у справі №908/33/20 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Исток-Плюс".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 09.06.2020.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.М. Подобєд