РІШЕННЯ

03 червня 2020 року Справа № 913/151/20

Провадження №34/913/151/20

Господарський суд Луганської області у складі:

суддя Іванов А.В.

при секретарі судового засідання Гулевич В.В.

розглянувши у судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газ-Оіл Гарант», м. Київ,

до Відділу освіти Лисичанської міської ради, м. Лисичанськ Луганської області,

про стягнення 85 104 грн. 01 коп.

В судовому засіданні брали участь:

від позивача: представник не прибув;

від відповідача: представник не прибув.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Газ-Оіл Гарант» звернулося до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Відділу освіти Лисичанської міської ради, в якій просить стягнути з відповідача основний борг за поставлений природний газ в сумі 80 904 грн. 08 коп., пеню в розмірі 3 729 грн. 10 коп. та 3% річних в сумі 470 грн. 83 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.01.2019 між сторонами було укладено Договір постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №15, відповідно до умов якого відповідач мав остаточно розрахуватися по оплаті місячної вартості фактично спожитого газу до 5 числа місяця наступного за розрахунковим. Позивач направив відповідачу рахунок на оплату за спожитий в грудні природний газ та акт приймання-передачі. Проте, як зазначає позивач, відповідач за отриманий та спожитий природний газ не розрахувався, підписаний акт приймання-передачі не повернув, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2020 справу №913/151/20 передано на розгляд судді Іванову А.В.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 19.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи призначено на 07.04.2020 о 15 год. 20 хв.

З 12.03.2020 на усій території України, у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 №211 (зі наступними змінами), було встановлено карантин.

06.04.2020 позивач через канцелярію суду надіслав повідомлення про зміну юридичної адреси на 01014, м. Київ, вул. Болсуновська, буд. 6, оф. 505, яке суд прийняв до уваги.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 07.04.2020, враховуючи необхідність надання учасникам справи можливості скористатися своїми процесуальними правами та обов`язками, передбаченими статтями 42, 46 ГПК України, а також з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відкладено розгляд справи на іншу дату та час.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 30.04.2020 призначено судове засідання на 07.05.2020 об 11 год. 30 хв.

В судовому засіданні 07.05.2020 в режимі відеоконференції взяв участь представник позивача, надав усні пояснення по суті позовних вимог та підтримав позов.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Разом з тим, 07.05.2020 на адресу суду від відповідача надійшов відзив, в якому останній позов не визнає та зазначає, що позивач грубо порушив умови договору, оскільки своєчасно не надав рахунок на оплату за спожитий газ у грудні 2019 року, а направив його в електронному вигляді лише 13.01.2020, в зв`язку з чим відповідач вважає, що він не мав законодавчих підстав здійснити оплату.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 07.05.2020 відкладено судове засідання на іншу дату та час. Запропоновано позивачу подати суду відповідь на відзив.

18.05.2020 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказує, що на момент укладання Договору (28.01.2019) відповідач узгодив бюджетне відшкодування коштів на оплату природного газу, отриманого від позивача обсягом до 65 187 м. куб. та на загальну суму 631 662 грн. 03 коп.

Позивач зазначає, що загалом поставив відповідачу природний газ обсягом 48 755 м. куб. на загальну суму 613 162 грн. 47 коп., тобто загальна кількість та вартість фактично поставленого газу є меншою, ніж обсяг та сума газу, яку відповідач узгодив на початку бюджетного року. До того ж, відповідач 12.11.2019 надіслав позивачу заявку на споживання природного газу в грудні 2019 року в обсязі 9 659 м. куб. на суму 108 565 грн. 13 коп., хоча фактично спожив газ в меншому обсязі, ніж замовляв - 7 198 м. куб. на суму 80 904 грн. 08 коп.

Крім того, протягом всього строку дії Договору позивач надсилав відповідачу рахунки за поставлений газ саме після 8 числа місяця наступного за місяцем поставки, оскільки дані по кожному споживачу щодо фактичного обсягу споживання газу оператор газотранспортної системи надає позивачу до 8 числа місяця наступного за місяцем поставки, і відповідач оплачував такі рахунки, крім рахунку за грудень 2019. Тому, на думку позивача, доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву не відповідають умовам договору та дійсним обставинами справи.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 27.05.2020 призначено судове засідання для розгляду справи на 03.06.2020 о 12 год. 00 хв.

В судовому засіданні 03.06.2020 в режимі відеоконференції мав намір взяв участь представник позивача, однак у зв`язку з перевищенням ліміту користувачів на сервері було виявлено непрацездатність системи TruConfClient, про що складено відповідний Акт про неналежне функціонування системи відеоконференцзв`язку від 03.06.2020.

Відповідач правом на участь у судовому засіданні 03.06.2020 не скористався. Про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

28.01.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газ-Оіл Гарант» (постачальник, позивач) та Відділом освіти Лисичанської міської ради (споживач, відповідач) було укладено Договір постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №15 (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався у період з моменту укладання договору по 31.12.2019 передати від подачу товар: природний газ код згідно Єдиного закупівельного словника ДК 021-2015:09120000-6 Газове паливо (природний газ), далі - газ, а споживач - прийняти газ та оплатити постачальнику його вартість у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених даним Договором.

За умовами п. 1.3, 1.4 Договору постачальник передає споживачу у період з моменту укладання договору по 31.12.2019 природний газ в планових обсягах до 65187 м. куб., які визначаються як сума місячних планових обсягів, зазначених у п. 1.4 цього Договору. Постачання газу здійснюється для потужностей споживача за наступними адресами: заклади дошкільної освіти Лисичанської міської ради.

Сторони узгодили, що розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюється за ціною за одиницю товару (одну тисячу метрів кубічних), яка становить 9 690 грн. 00 коп. і може змінюватись протягом дії Договору шляхом підписання додаткових угоди до даного Договору (п. 3.1, 3.2).

Згідно положень п. 3.4, 3.5 Договору місячна вартість газу визначається як добуток ціни одиниці переданого товару (природного газу) та загального обсягу фактично поставленого (спожитого споживачем) товару (природного газу), визначеного у відповідності із розділом ІІ цього Договору. Загальна сума Договору становить 631 622 грн. 03 коп.

Обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період, що підлягає оплаті споживачем, визначається на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві-приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між оператором ГРМ та споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених Кодексом ГРМ (п. 2.3)

Пунктами 4.1 та 4.2 Договору передбачено, що розрахунковий період за Договором становить один календарний місяць - з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно. Оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування бюджетних грошових коштів з казначейського рахунку споживача на розрахунковий рахунок, визначений постачальником з урахуванням вимог чинного законодавства, згідно рахунків постачальника та з урахуванням підписаних актів приймання-передачі природного газу в наступному порядку:

- вартість фактично спожитого природного газу за період з 01 по 24 числа

місяця, в якому здійснюється постачання природного газу сплачується не

пізніше 25 числа поточного місяця споживання на підставі рахунку

наданого постачальником;

- остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості фактично спожитого газу здійснюється до 5 (п`ятого) числа місяця наступного за розрахунковим місяцем на підставі рахунку наданого постачальником.

Сторони визначили в п. 10.1, що даний Договір набуває чинності з моменту його укладання і діє до 31.12.2019, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

26.02.2019 сторони уклали Додаткову угоду №3 про внесення змін до Договору №15 від 28.01.2019, в якій домовились збільшити ціну за одиницю товару та планові обсяги постачання газу по місяцях.

На виконання положень Договору позивач в грудні 2019 року поставив, а відповідач прийняв та спожив природний газ в обсязі 7,198 тис. м. куб. на загальну суму 80 904 грн. 08 коп., що підтверджується витягом з інформаційної платформи Оператора ГТС України щодо фактичного спожитого відповідачем обсягу природного газу (а.с. 28).

Згідно п. 2.9.2 Договору на підставі отриманих від споживача даних та/або даних Оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника та надає їх споживачу.

10.01.2020 позивач направив на електронну адресу відповідача акт приймання-передачі природного газу №2456 від 31.12.2019 за грудень 2019 року в обсязі 7,198 тис. м. куб. на загальну суму 80 904 грн. 08 коп., а 13.01.2020 - рахунок на оплату за спожитий в грудні 2019 року природний газ вказану суму (а.с. 21, 24).

Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу (п. 2.9.3).

Як зазначає позивач, відповідач підписаний зі своєї сторони акт приймання-передачі газу за грудень 2019 року не повернув, рахунок не сплатив, за поставлений та спожитий в грудні 2019 року природний газ не розрахувався.

Відповідно до п. 2.9.5. Договору у випадку не повернення Споживачем підписаного оригіналу акту приймання-передачі газу, або надання Споживачем письмової обґрунтованої відмови від його підписання в термін до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, такий акт вважається підписаним Споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.

19.02.2020 позивач листом за вих. № 77/20 звернувся до Оператора ГРМ - АТ «Луганськгаз» щодо надання довідки про обсяг споживання газу відповідачу в грудні 2019 року та січні 2020 року.

21.02.2020 АТ «Луганськгаз» надало позивачу відповідь листом за вих. № 01-02-47/402, в якій повідомило, що інформація про фактичні обсяги споживання міститься на Інформаційній платформі ТОВ «ОГТСУ».

У відповідності до інформації, що міститься у витягу з інформаційної платформи Оператора ГТС України обсяг фактичного спожитого відповідачем природного газу становить 7198,00 тис. м. куб. (а.с. 28).

26.02.2020 позивач, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов Договору з оплати поставленого газу, звернувся до Відділу освіти Лисичанської міської ради з претензією №85/20 від 25.02.2020 про сплату боргу за поставлений і спожитий ним газ в грудні 2019 року та січні 2020 року обсягом 12,832 тис. куб. м. на загальну суму 144 299 грн. 11 коп. (а.с. 29-30).

Оскільки відповідачем обов`язок щодо оплати заборгованості за Договором не виконано, позивач звернувся в даним позовом до суду про стягнення основного боргу за поставлений в грудні 2019 року природний газ в сумі 80 904 грн. 08 коп., пені в розмірі 3 729 грн. 10 коп. та 3% річних в сумі 470 грн. 83 коп.

Відповідач проти позову заперечив, зазначаючи про те, що позивач грубо порушив умови Договору №15 від 28.01.2019, оскільки своєчасно не надав рахунок на оплату за спожитий газ у грудні 2019 року, а направив його в електронному вигляді лише 13.01.2020, в зв`язку з чим відповідач вважає, що він не мав законодавчих підстав здійснити оплату.

Також відповідач вказує, що є бюджетною установою і здійснює платежі з бюджету лише за на явності відповідного бюджетного призначення, а ненадання позивачем рахунку на оплату за спожитий з 01.12.2019 по 24.12.2019 природний газ до закінчення бюджетного року, унеможливило зареєструвати у Державній казначейській службі України кредиторську заборгованість, тому в січні 2020 року бюджетне призначення на оплату рахунку за попередній бюджетний рік не було затверджено.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, виходячи з наступних підстав.

Приписами ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами ст. 193 ГК України.

Положеннями ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 7 ст. 193 ГК України, не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За своєю правовою природою договір, який укладено сторонами, є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

За приписами ч. 2 ст. 13 «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України врегульовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, Договором постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №15 від 28.01.2019 встановлений строк виконання зобов`язання щодо оплати за поставлений газ - не пізніше 25 числа поточного місяця споживання (за період з 01 по 24 число місяця, в якому здійснюється постачання природного газу). Остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості фактично спожитого газу має здійснюється до 5 (п`ятого) числа місяця наступного за розрахунковим місяцем (п. 4.1 Договору).

Таким чином, строк оплати за Договором за поставлений у грудні 2019 року природний газ настав 05.01.2020. У вказаний строк відповідач мав оплатити позивачу вартість спожитого в грудні 2019 року природного газу в обсязі 7,198 тис. м. куб. на загальну суму 80 904 грн. 08 коп.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що у встановлений договором строк, відповідачем не сплачено заборгованість в розмірі 80 904 грн. 08 коп. за поставлений і спожитий грудні 2019 року природний газ.

Приймаючи до уваги те, що відповідач не вчинив необхідних дій, передбачених сторонами у договорі, та не сплатив вартість спожитого газу, доказів протилежного суду не надав, суд дійшов висновку, що останній є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання за Договором постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №15 від 28.01.2019.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 80 904 грн. 08 коп. є законною і обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю.

Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за період з 06.01.2020 по 16.03.2020 у сумі 3 729 грн. 10 коп. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

У відповідності до п. 6.2.1 Договору у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV Договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Суд вважає розрахунок пені, наданий позивачем, обґрунтованим та зробленим у відповідності до умов договору. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача пені за період з 06.01.2020 по 16.03.2020 у сумі 3 729 грн. 10 коп. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних за період з 06.01.2020 по 16.03.2020 в сумі 470 грн. 83 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, в силу вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Перевіривши розрахунок заборгованості, наданий позивачем, суд вважає його обґрунтованим, зробленим у відповідності до умов договору та норм чинного законодавства. В зв`язку з чим, вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних за період з 06.01.2020 по 16.03.2020 у розмірі 470 грн. 83 коп. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Стосовно доводів відповідача про те, що він не мав законодавчих підстав здійснити оплату, оскільки позивач своєчасно не надав рахунок на оплату за спожитий газ у грудні 2019 року, а направив його в електронному вигляді лише 13.01.2020, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом досліджено умови Договору №15 від 28.01.2019, пунктом 4.1 якого встановлено, що оплата газу здійснюється споживачем в наступному порядку: вартість фактично спожитого природного газу за період з 01 по 24 числа місяця, в якому здійснюється постачання природного газу сплачується не пізніше 25 числа поточного місяця споживання на підставі рахунку наданого постачальником; остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості фактично спожитого газу здійснюється до 5 (п`ятого) числа місяця наступного за розрахунковим місяцем на підставі рахунку наданого постачальником.

Дійсно в Договорі зазначено, що оплата здійснюється "на підставі рахунку", однак за змістом статті 692 ЦК України та пункту 4.1 Договору така умова договору не змінює строк виконання грошового зобов`язання, який обраховується "до 5 (п`ятого) числа місяця наступного за розрахунковим місяцем ", а не з моменту отримання рахунку.

Суд звертає увагу, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер.

Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар.

Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18 та підтверджена в постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №915/641/19.

Крім того, про обсяг спожитого газу в грудні 2019 року відповідач знав, оскільки відповідно до умов п. 2.3 Договору, обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період, що підлягає оплаті споживачем, визначається на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу). Ціна за 1 тис. м. куб. газу угоджена сторонами і також була відома відповідачу.

Таким чином, відповідач отримав у грудні 2019 року природний газ в обсязі 7,198 тис. м. куб. на загальну суму 80 904 грн. 08 коп. та мав оплатити його до 05.01.2020, оскільки обов`язок відповідача оплатити вартість поставленого йому позивачем товару виникає в силу закону (ст.ст. 655, 692, 712 ЦК України, ч. 1 ст. 265 ГК України) та не залежить від факту виставлення позивачем рахунку на оплату відповідачем вартості здійсненої поставки товару.

В зв`язку з чим, доводи відповідача про те, що він не мав законодавчих підстав здійснити оплату, оскільки позивач своєчасно не надав рахунок на оплату за спожитий газ у грудні 2019 року, є необґрунтованими та відхиляються судом.

Відносно твердження відповідача щодо відсутності законодавчих підстав здійснити оплату за спожитий у грудні 2019 року газ, у зв`язку із не затвердженням бюджетного призначення на оплату рахунку за попередній бюджетний рік, суд зазначає наступне.

Як неодноразово вказував Верховний Суд, з посиланням на рішення Європейського суду з прав людини від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України", зокрема у постанові від 07.11.2019 у справі №916/1345/18, відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

З огляду на викладене, твердження відповідача щодо відсутності підстав здійснити оплату за спожитий у грудні 2019 року газ, у зв`язку із не затвердженням бюджетного призначення на оплату рахунку за попередній бюджетний рік є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, судовий збір слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 46, 73-74, 76-80, 129, 233, 236-238, 240-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Газ-Оіл Гарант» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Відділу освіти Лисичанської міської ради (93100, Луганська обл., м. Лисичанськ, вул. Сєвєродонецька, буд. 62, ідентифікаційний код 02141928) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газ-Оіл Гарант» (01014, м. Київ, вул. Болсуновська, буд. 6, оф. 505, ідентифікаційний код 40327128) основний борг за поставлений природний газ в сумі 80 904 грн. 08 коп., пеню в розмірі 3 729 грн. 10 коп., 3% річних в сумі 470 грн. 83 коп. та судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 102 грн. 00 коп.

3. Видати наказ позивачу після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Повний текст рішення складено і підписано 09.06.2020.

Суддя А.В. Іванов