ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"09" червня 2020 р. м. Київ Справа № 911/1622/20

Суддя Господарського суду Київської області Янюк О.С. перевіривши матеріали заяви фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:

03.06.2020 фізична особа ОСОБА_1 (далі заявник, ОСОБА_1 ) на підставі ч. 2 ст. 115 Кодексу України з процедур банкрутства (далі Кодекс) звернулась до Господарського суду Київської області (далі суд) із заявою про відкриття провадження у справі про свою неплатоспроможність.

Водночас, разом із зазначеною заявою ОСОБА_1 подано ряд клопотань:

про витребування відомостей про всі наявні рахунки боржника у тому числі депозитні, відкритих в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізитів, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках (вх. №11235/20)

про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражному керуючому (вх. №11236/20)

про створення фонду для винагороди арбітражному керуючому (вх. №11237/20).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України (далі ГПК України), іншими законами України.

Згідно ч. 3 ст. 169 ГПК України заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Розглянувши клопотання заявника про витребування відповідних відомостей (вх. №11235/20), суд зазначає наступне.

Так, із змісту зазначеного клопотання вбачається, що заявник просить суд зобов`язати банківські установи надати інформацію про рахунки наявність чи відсутність. В обґрунтування вказав, що ані Національним банком України, ані Фіскальними службами країни зазначена інформація на запит громадянина не надається так як це по їхнім критеріям законодавством не передбачено. За таких обставин, просить суд клопотання задовольнити.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

Частиною 1 ст. 81 ГПК України встановлено, що учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання (п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 81 ГПК України).

Проте, у своєму клопотанні заявником не було зазначено про заходи, які ОСОБА_1 самостійно вжила для отримання відповідної інформації та не надано суду відповідних доказів вжиття таких заходів.

Посилання заявника на те, що ані Національним банком України, ані податковими органами зазначена інформація на запит громадянина не надається судом до уваги не приймається, оскільки Законом України «Про звернення громадян», Інструкцією про організацію розгляду звернень громадян, проведення особистого прийому та забезпечення доступу до публічної інформації в Національному банку України, затвердженою рішенням Правління Національного банку України від 14.05.2020 № 332-рш та Положенням про Державну податкову службу України, затвердженим

постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227, передбачено право громадянина Україна на звернення до відповідного органу задля отримання тієї чи іншої інформації.

Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що клопотання заявника про витребування відповідних відомостей є недоведеним та необґрунтованим, а відтак задоволенню не підлягає.

Розглянувши клопотання про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражному керуючому (вх. №11236/20), суд зазначає наступне.

Так, із змісту зазначеного клопотання вбачається, що заявник просить суд звільнити її від сплати винагороди арбітражному керуючому, та включити цю суму винагороди керуючому реструктуризацією до загального боргу боржника із можливістю її першочергового стягнення під час реструктуризації на 60 місяців; або ж включити цю суму винагороди керуючому реструктуризацією за рахунок коштів фонду кредиторів, створеного для оплати винагороди арбітражним керуючим із можливістю першочергової оплати саме з фонду; чи включити цю суму винагороди керуючому реструктуризацією після закінчення відстрочки на умовах передбачених планом реструктуризації (відстрочки), схваленим зборами кредиторів та затвердженим господарським судом при найпершому працевлаштування на роботу навіть на мінімальну зарплатню.

В обґрунтування зазначає, що судовий збір і винагорода арбітражному керуючому надсилається на один і той же розрахунковий рахунок суду, а тому вважає, що винагорода і є ідентичним сплаті судового збору. Зазначає, що суд має можливість звільнити від судового збору тих заявників, які можуть довести своє скрутне становище. Вважає, що до своєї заяви ОСОБА_1 надано документи, які підтверджують її скрутне матеріальне становище. Крім того, вказує на те, що Кодекс не містить заборони здійснювати оплату арбітражному керуючому за рахунок коштів кредиторів. Сплата грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого у зв`язку із виконанням ним повноважень здійснюються за рахунок наявних у боржника коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника або коштів, одержаних від продажу майна (майнових прав боржника). Якщо відсутні коштів на рахунках та не сформована ліквідаційна маса, сплата грошової винагороди відбувається за рахунок кредиторів (пропорційне з кожного). Крім того, свою позицію щодо сплати грошової винагороди арбітражному керуючому за рахунок коштів кредиторів, заявник обґрунтовує постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2018 у справі №912/1783/16.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Кодексу арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду.

Згідно із до ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Таким чином, грошова винагорода арбітражного керуючого є заробітною платою за виконання ним своїх повноважень.

Разом з цим, суд зазначає, що безоплатна праця забороняється Конституцією України та прирівнюється до рабства, в контексті ст. 4 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та інших міжнародних актів.

Згідно ч. 2 ст. 30 Кодексу, сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі.

Частиною 3 ст. 116 Кодексу встановлено, що докази здійснення авансування винагороди арбітражному керуючому у відповідному розмірі в обов`язковому порядку подаються до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Будь-яких положень, умов та підстав, за яких суд може звільнити заявника від здійснення авансування винагороди арбітражному керуючому чинним законодавством України не передбачено.

Посилання заявника на те, що винагорода арбітражному керуючому є ідентичним сплаті судового збору, а тому суд має можливість звільнити заявника від сплати судового збору, до уваги не приймається, оскільки судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв (ст. 1 Закону України «Про судовий збір»), а грошова винагорода арбітражному керуючому це заробітна плата, яку він отримує за виконання своїх повноважень.

Твердження заявника на те, що сплата грошової винагороди відбувається за рахунок кредиторів та посилання на постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2018 у справі №912/1783/16, суд вважає помилковими, оскільки зазначені заходи вчиняються у справах про банкрутство у виключних випадках, та після встановлення відсутності майна у боржника за рахунок якого може бути виплачена грошова винагорода арбітражному керуючому за виконання останнім своїх повноважень.

Ураховуючи зазначене та зважаючи на те, що ані Кодексом ані іншим чинним законодавством України не передбачено підстав звільнення заявника від сплати винагороди керуючому реструктуризацією шляхом включення цієї суми до заборгованості боржника або стягнення її з кредиторів, суд не вбачає правових підстав для задоволення відповідного клопотання.

Розглянувши клопотання про створення фонду для винагороди арбітражному керуючому (вх. №11237/20), суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 30 Кодексу, кредитори можуть створювати фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Порядок формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду.

У свою чергу, у відповідності до п. 6 ч. 5 ст. 48, ст. 113, п. 8 ч. 8 ст. 123 Кодексу, до компетенції зборів кредиторів належать прийняття рішення про інші питання, передбачені цим Кодексом, у тому числі віднесені до компетенції комітету кредиторів.

Проаналізувавши зазначені положення у своїй сукупності, суд дійшов висновку, що у справі про неплатоспроможність фізичної особи, збори кредиторів мають право створювати фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Отже, створення відповідного фонду є виключним правом зборів кредиторів, та до компетенції суду прийняття відповідного рішення не відноситься.

Водночас, суд зазначає, що збори кредиторів проводяться на підставі ухвали суду постановленої за результатами попереднього засідання, яке призначається у вставленому Кодексом порядку, після відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, а не на стадії вирішення питання про прийняття відповідної заяви до розгляду.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що зазначене клопотання заявника є безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає.

Водночас, вимоги до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність визначені у ст.116 Кодексу.

Так, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 116 Кодексу у заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність зазначаються перелік документів, що додаються до заяви.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення (ч. 5 ст. 91 ГПК України передбачено).

Порядок засвідчення копій документів визначений пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту, відповідно до умов якого, відмітка про засвідчення копії документа складається: зі слів «Згідно з оригіналом»; назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища; дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису.

Так, проаналізувавши надані заявником письмові докази, судом встановлено, що деякі з них не засвічені належним чином у встановленому законом порядку, деякі з них є нечитабельними, оскільки на певних ділянках документів відсутній текст, а тому вважати, що заявником виконані умови, визначені п.4 ч.2 ст.116 Кодексу, у суду підстав не має.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 116 Кодексу до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються опис майна боржника, що належить йому на праві власності, із зазначенням місцезнаходження або місця зберігання майна.

Із змісту супровідного листа заявника, в якому міститься перелік поданих до суду документів, зазначено: «додаток №4 пр., опис майна». Проте, зазначеного додатку до матеріалів заяви ОСОБА_1 не долучено, про що судом складено акт №07-13/137/2020 від 03.06.2020.

Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 116 Кодексу до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються перелік майна, що перебуває у заставі (іпотеці) або є обтяженим в інший спосіб, його місцезнаходження, вартість, а також інформація про кожного кредитора, на користь якого вчинено обтяження майна боржника, - ім`я або найменування, місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи або реєстраційний номер облікової картки платника податків та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), сума грошових вимог, підстава виникнення зобов`язань, а також строк їх виконання згідно із законом або договором.

Як зазначає заявник у своїй заяві у неї відсутнє майно, яке перебуває у заставі. Проте, документів визначених, зокрема, у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку ведення державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 №830, які б підтвердили вказану обставину ОСОБА_1 не надано.

Відповідно до п.п. 5,8, 12 ч. 3 ст. 116 Кодексу до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються: копії документів, що підтверджують право власності боржника на майно; відомості про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках; докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

Проте, заявником вказаних вимог Кодексу не виконано та відповідних документів не надано.

Відповідно до п.п. 9, 10 ч. 3 ст. 116 Кодексу передбачено, що до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються копія трудової книжки (за наявності) та відомості про роботодавця (роботодавців) боржника.

Із змісту поданої заяви вбачається, що ОСОБА_1 є працевлаштованою в охоронній фірмі, згідно запису в трудовій книжці. Однак, ані належним чином засвідченої копії трудової книжки, ані відомостей про роботодавця заявником до своєї заяви долучено не було.

Крім того, до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються декларація про майновий стан боржника за формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства (п. 11 ч. 3 ст. 116 Кодексу).

Декларація про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність заповнюється фізичною особою або фізичною особою-підприємцем. Декларація заповнюється і підписується особисто боржником із зазначенням дати її складання та подається до господарського суду у паперовому вигляді або засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу із застосуванням власного кваліфікованого електронного підпису (п. 5 приміток форми декларації про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність за 20 ___ рік, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 21.08.2019 № 2627/5).

Як вставлено судом, подані заявником декларації не містять дати її складання, а відтак, суд дійшов висновку, що останні не відповідають вимогам встановленим для подання відповідної декларації.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 113 Кодексу провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Згідно ч.3 ст. 37 Кодексу господарський суд залишає без руху заяву про відкриття провадження у справі з підстав, передбачених ст. 174 ГПК України, з урахуванням вимог цього Кодексу.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч. 1 ст. 174 ГПК України).

Ураховуючи те, що заявником було подано відповідну заяву без дотримання вимог ст. 116 Кодексу, суд вважає за необхідне залишити зазначену заяву без руху та надати ОСОБА_1 час для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 174, 234-235 ГПК України, ст.ст. 2, 37, 113, 116 Кодексу, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання ОСОБА_1 про витребування відомостей про всі наявні рахунки боржника у тому числі депозитні, відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках (вх. №11235/20 від 03.06.2020) залишити без задоволення.

2. Клопотання ОСОБА_1 (вх. №11236/20 від 03.06.2020) про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражному керуючому залишити без задоволення.

3. Клопотання ОСОБА_1 (вх. №11237/20 від 03.06.2020) про створення фонду для авансування грошової винагороди арбітражному керуючому залишити без задоволення.

4. Заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) залишити без руху.

5. Запропонувати заявнику протягом десяти днів з дня отримання нею цієї ухвали виконати належним чином вимоги ст.116 Кодексу, а саме, надати суду:

належним чином засвідчені та читабельні копії усіх документів доданих до заяви про відкриття провадження;

опис майна боржника, що належить йому на праві власності, із зазначенням місцезнаходження або місця зберігання майна;

копії документів, що підтверджують право власності боржника на майно;

докази, які підтверджують наявність або відсутність того чи іншого обтяження визначені, зокрема, у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку ведення державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 №830;

відомості про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках;

належним чином засвідчену копію трудової книжки;

відомості про роботодавця (роботодавців) боржника;

декларації про майновий стан боржника, оформлені відповідно до вимог п. 5 приміток форми декларації про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність за 20 ___ рік, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 21.08.2019 № 2627/5;

докази авансування винагороди керуючому реструктуризацією у розмірі 31 530,00грн.

6. У разі невиконання заявником п. 5 зазначеної ухвали у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

7. Звернути увагу заявника на те, що у разі надіслання відповідних документів до суду засобами поштового зв`язку, невідкладно повідомити про це суд на його електронну пошту () із обов`язковим зазначенням штрих-коду поштового відправлення.

8. Інформацію по справі учасники справи можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (http://court.gov.ua/fair/).

Відповідно до ч. 2 ст.235 ГПК України, ухвала набрала законної сили 09.06.2020 та окремо від рішення оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду, яка подається у порядку, визначеному ст. 257 ГПК України, з урахуванням пп. 17.5 п.17 ч.1 Перехідних положень ГПК України.

Суддя О.С. Янюк

Ухвалу підписано 09.06.2020.