ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2020м. ДніпроСправа № 904/1952/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Колісника І.І.

розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Дніпро

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Суворовець", м. Дніпро

про стягнення 43 779,41 грн.

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Суворовець" 43779,41 грн, з яких: 34 456,88 грн - основний борг, 4081,85 грн - пеня, 1 985,83 грн - 3% річних, 3 254,85 грн - інфляційні втрати.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань з оплати отриманого у грудні 2017 року - травні 2018 року природного газу за договором №3007/11718-ТЕ-4 від 04.09.2017.

Правовими підставами позову позивач зазначає, серед іншого, статті 525, 526, 610, 611, 625, 712 Цивільного кодексу України, статті 193, 231, 264, 265 Господарського кодексу України.

Провадження у справі відкрито ухвалою господарського суду від 10.04.2020.

Враховуючи приписи частини тринадцятої статті 8, статті 12, частини першої статті 247 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги малозначний характер справи та незначну складність, її розгляд судом вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у порядку письмового провадження.

У відзиві на позов, який надійшов до суду 05.05.2020, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, закрити провадження у справі з огляду на таке.

У 2017 році між позивачем та відповідачем правовідносини з постачання природного газу регулювалися договором № 4563/1617-ТЕ-4, а у 2018 році - договором № 3007/1718-ТЕ-4. Станом на 30.09.2018 за договором № 4563/1617-ТЕ-4 у відповідача існувала переплата у сумі 34 000,00 грн, тоді як за договором № 3007/1718-ТЕ-4 існував борг у сумі 34 456,88 грн.

30.09.2018 між позивачем та відповідачем було підписано акт звірки розрахунків за договорами № 4563/1617-ТЕ-4, № 3007/1718-ТЕ-4, № 13/2778-ТЕ-4 з визначенням сальдо на користь позивача у сумі 456,90 грн.

За таких обставин станом на 30.09.2018 за договором № 3007/11718-ТЕ-4 у відповідача перед позивачем існував борг у сумі 456,90 грн у зв`язку з чим, на думку відповідача, будь-які нарахування позивачем штрафних санкцій на суму боргу у розмірі 34 456,88 грн за цим договором після 30.09.2018 є незаконним.

14.04.2020 відповідачем сплачено позивачу грошові кошти у сумі 4 456,88 грн на підтвердження чого останній надав платіжне доручення № 101 від 14.04.2020 з призначенням платежу за травень 2018 року за договором № 3007/1718-ТЕ-4.

23.04.2020 відповідач звернувся до позивача з листом № 23/04-2, яким просив скоригувати оплату за платіжним дорученням № 101 від 14.04.2020 на суму 4456,88 грн, а саме: 456,88 грн віднести в рахунок сплати заборгованості за травень 2018 року за договором № 3007/1718-ТЕ-4 від 04.09.2017, а 4 000,00 грн зарахувати як часткову оплату за березень 2020 року за договором №2007/1920-ТЕ-4 від 23.09.2019.

Також відповідач зазначає, що 24.04.2020 він звертався до позивача з листом № 24/04 щодо зарахування переплати за договором № 4563/1617-ТЕ-4 в рахунок сплати боргу за договором №3007/1718-ТЕ-4 від 04.09.2017.

З огляду на викладене відповідач вважає, що у відповідача відсутня перед позивачем заборгованість за договором № 3007/1718-ТЕ-4 від 04.09.2017, а тому відсутній і предмет спору, а нараховані штрафні санкції є безпідставними.

Судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1700,00 грн відповідач просить покласти на позивача.

21.05.2020 до суду надійшла від позивача відповідь на відзив, в якому останній не заперечує проти отримання від відповідача листа № 23/04-2 від 23.04.2020 щодо коригування платежу за платіжним дорученням № 101 від 14.04.2020 та листа № 24/04 від 24.04.2020 щодо зарахування переплати у сумі 34000,00 грн за договором № 4563/1617-ТЕ-4 в рахунок сплати боргу за договором № 3007/1718-ТЕ-4 від 04.09.2017, за результатом яких станом на 24.04.2020 залишок основного боргу у сумі 34 456,88 грн був повністю сплачений.

Водночас позивач зауважує, що предметом позову у справі є стягнення основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат на загальну суму 43 779,41 грн. Розрахунок здійснений станом на 03.02.2020. Оскільки відповідачем не спростовано факту порушення умов договору в частині своєчасної оплати, то позивач вважає, що позовні вимоги в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими.

Стосовно вимог відповідача щодо судових витрат, то позивач вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з огляду на нормативні приписи частини п`ятої статті 130 ГПК України, згідно з якими покладення на позивача понесених відповідачем судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, можливе лише внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Також позивач указав, що заявлені відповідачем судові витрати на професійну правничу допомогу є завищеними, у зв`язку з чим просив у разі покладення їх на позивача зменшити на 50%.

За результатом дослідження матеріалів справи, оцінки доказів у їх сукупності господарський суд

ВСТАНОВИВ:

04.09.2017 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - постачальник, позивач) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Суворовець" (далі - споживач, відповідач) укладено договір постачання природного газу № 3007/1718-ТЕ-4 (далі - договір).

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 226 "Деякі питання акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" перейменовано в АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". Дата набрання чинності постанови - 20.03.2019. При цьому ідентифікаційний код юридичної особи залишився незмінним.

Відповідно до пункту 6 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 118 від 22.01.1996 (із змінами та доповненнями), ідентифікаційний код зберігається за суб`єктом, якому він присвоєний, протягом усього періоду його існування і є єдиним. У разі перетворення юридичної особи, крім центральних органів виконавчої влади, за правонаступником зберігається його ідентифікаційний код.

Отже, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (ідентифікаційний код 20077720) є належним позивачем.

Відповідно до пункту 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується прийняти й оплатити його на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (пункт 1.2 договору).

Постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно) природний газ обсягом до 143 тис.куб.м, у тому числі по місяцях (тис.куб.м): жовтень - 15, листопад - 20, грудень - 28, січень - 34, лютий - 25, березень - 21 (пункт 2.1 договору).

Додатковою угодою № 2 від 04.04.2018 до договору сторони доповнили пункт 2.1 абзацом другим у наступній редакції:

Постачальник передає споживачу з 01 квітня 2018 року по 31 травня 2018 року (включно) природний газ обсягом до 6,0 тис.куб.м, у тому числі по місяцях (тис.куб.м): квітень - 3,0, травень - 3,0.

За змістом пункту 3.1 договору право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі.

Ціна за 1000 куб.м газу на дату укладання договору становить 4942,00 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5930,40 грн (пункт 5.2 договору).

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу (пункт 5.4 договору).

Згідно з абзацом першим пункту 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до пункту 6.2 договору під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим. Зміна споживачем призначення платежу здійснюється виключно листом, який надається постачальнику, але в будь-якому випадку не пізніше 10 календарних діб з дня надходження відповідних коштів на рахунок постачальника.

Звірка розрахунків та/або фактичного обсягу використання природного газу здійснюється сторонами протягом десяти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаної уповноваженою особою на підставі відомостей про фактичну оплату вартості використаного природного газу споживачем та актів його приймання- передачі.

Пунктом 8.2 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 11.01.2018 до договору) сторони передбачили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

За змістом пункту 11.3 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 11.01.2018) сторони погодили наступний загальний порядок змін до цього договору.

Усі зміни й доповнення до договору оформлюються письмово у формі додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками сторін. Зміни до договору, викладені не у формі додаткового договору або додаткової угоди, не можуть бути застосовані до відносин сторін за цим договором. Договір про організацію взаєморозрахунків не вносить змін до цього договору та може бути застосований до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору. Листування між сторонами не можуть бути використані для внесення змін до цього договору, можуть бути застосовані до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині реалізації газу з 01 жовтня 2017 року по 31 травня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (пункт 12.1 договору в редакції додаткової угоди № 2 від 04.04.2018).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 749 661,85 грн, а саме:

у жовтні 2017 року за актом від 31.10.2017 на суму 46 618,87 грн зі строком оплати не пізніше 27.11.2017;

у листопаді 2017 року за актом від 30.11.2017 на суму 104 410,62 грн зі строком оплати не пізніше 25.12.2017;

у грудні 2017 року за актом від 31.12.2017 на суму 112 481,89 грн зі строком оплати не пізніше 25.01.2018;

у січні 2018 року за актом від 31.01.2018 на суму 159 907,31 грн зі строком оплати не пізніше 26.02.2018;

у лютому 2018 року за актом від 28.02.2018 на суму 143 302,19 грн зі строком оплати не пізніше 26.03.2018;

у березні 2018 року за актом від 31.03.2018 на суму 143 735,10 грн зі строком оплати не пізніше 25.04.2018;

у квітні 2018 року за актом від 30.04.2018 на суму 20 353,13 грн зі строком оплати не пізніше 25.05.2018;

у травні 2018 року за актом від 31.05.2018 на суму 18 852,74 грн зі строком оплати не пізніше 25.06.2018 (а.с. 24 - 31).

Відповідно до розрахунку позивача, банківських виписок та наданих відповідачем платіжних доручень фактична оплата отриманого природного газу за договором №3007/11718-ТЕ-4 від 04.09.2017 на час звернення позивача з позовом до суду (06.04.2020) була здійснена відповідачем частково у загальній сумі 715 204,97 грн та з порушенням договірного строку (крім поставок газу у жовтні та у листопаді 2017 року), а саме:

за актом від 31.10.2017 на суму 46 618,87 грн - 46 618,87 грн, з яких: 30000,00 грн - 18.10.2017, 16618,87 грн - 10.11.2017;

за актом від 30.11.2017 на суму 104 410,62 грн - 104 410,62 грн, з яких: 3381,13 грн - 10.11.2017, 10000,00 грн - 14.11.2017, 12618,87 грн - 16.11.2017, 15000,00 грн - 21.11.2017, 58410,62 грн - 14.12.2017, 5000,00 грн - 19.12.2017;

за актом від 31.12.2017 на суму 112 481,89 грн - 112 481,89 грн , з яких: 12000,00 грн - 19.12.2017, 5000,00 грн - 28.12.2017, 10000,00 грн - 12.01.2018, 18481,89 грн - 16.01.2018, 14000,00 грн - 18.01.2018, 16000,00 грн - 23.01.2018, 7000,00 грн - 29.01.2018, 10000,00 грн - 09.02.2018, 20000,00 грн - 12.02.2018;

за актом від 31.01.2018 на суму 159 907,31 грн - 159 907,31 грн, з яких: 4000,00 грн - 12.02.2018, 40000,00 грн - 16.02.2018, 15907,31 грн - 19.02.2018, 18000,00 грн - 22.02.2018, 7000,00 грн - 27.02.2018, 3000,00 грн - 05.03.2018, 3000,00 грн - 07.03.2018, 13000,00 грн - 12.03.2018, 26000,00 грн - 13.03.2018, 6000,00 грн - 15.03.2018, 24000,00 грн - 20.03.2018;

за актом від 28.02.2018 на суму 143 302,19 грн - 143 302,19 грн, з яких: 4302,19 грн - 20.03.2018, 12000,00 грн - 21.03.20218, 47000,00 грн - 26.03.2018, 10000,00 грн - 28.03.2018, 47000,00 грн - 29.03.20218, 23000,00 грн - 13.04.2018;

за актом від 31.03.2018 на суму 143 735,10 грн - 143 735,10 грн, з яких: 17735,10 грн - 13.04.2018, 12000,00 грн - 17.04.2018, 8000,00 грн - 19.04.2018, 25000,00 грн - 23.04.2018, 5000,00 грн - 26.04.2018, 12000,00 грн - 27.04.2018, 15000,00 грн - 03.05.2018, 19000,00 грн - 11.05.2018, 6000,00 грн - 17.05.2018, 5000,00 грн - 18.05.2018, 9353,13 грн - 21.05.2018, 8000,00 грн - 30.05.2018, 1646,87 грн - 01.06.2018;

за актом від 30.04.2018 на суму 20 353,13 грн - 4 748,99 грн, з яких: 3353,13 грн - 01.06.2018, 1395,86 грн - 11.06.2018;

за актом від 31.05.2018 на суму 18 852,74 грн - 00,00 грн (а.с. 7 - 10; 33, 56 - 98).

Залишок несплаченої суми становить 34456,88 грн (749661,85 - 715204,97 = 34456,88), який і заявлений позивачем до стягнення.

Заявлені до стягнення пеня у сумі 4 081,85 грн, 3% річних у сумі 1 985,83 грн та інфляційні втрати у сумі 3 254,85 грн розраховані позивачем за правильно визначений період прострочки. А саме:

за актом від 31.12.2017 на суму 112 481,89 грн: 210,01 грн - пеня та 41,17 грн - 3% річних за загальний період з 26.01.2018 по 11.02.2018 із заборгованості станом на 26.01.2018 у сумі 37000,00 грн та з урахуванням оплат: 7000,00 грн - 29.01.2018, 10000,00 грн - 09.02.2018 та 20000,00 грн - 12.02.2018;

за актом від 31.01.2018 на суму 159 907,31 грн: 492,53 грн - пеня та 96,58 грн - 3% річних за загальний період з 27.02.2018 по 19.03.2018 із заборгованості станом на 27.02.2018 у сумі 75000,00 грн та з урахуванням оплат: 3000,00 грн - 05.03.2018, 3000,00 грн - 07.03.2018, 13000,00 грн - 12.03.2018, 26000,00 грн - 13.03.2018, 6000,00 грн - 15.03.2018, 24000,00 грн - 20.03.2018;

за актом від 28.02.2018 на суму 143 302,19 грн: 207,49 грн - пеня та 40,69 грн - 3% річних за загальний період з 27.03.2018 по 12.04.2018 із заборгованості станом на 27.03.2018 у сумі 80000,00 грн. та з урахуванням оплат: 10000,00 грн - 28.03.2018, 47000,00 грн - 29.03.2018, 23000,00 грн - 13.04.2018;

за актом від 31.03.2018 на суму 143 735,10 грн: 504,31 грн - пеня та 98,88 грн - 3% річних за загальний період з 26.04.2018 по 31.05.2018 із заборгованості станом на 26.04.2018 у сумі 76000,00 грн та з урахуванням оплат: 12000,00 грн - 27.04.2018, 15000,00 грн - 03.05.2018, 19000,00 грн - 11.05.2018, 6000,00 грн - 17.05.2018, 5000,00 грн - 18.05.2018, 9353,13 грн - 21.05.2018, 8000,00 грн - 30.05.2018, 1 646,87 грн - 01.06.2018;

за актом від 30.04.2018 на загальну суму 20 353,13 грн: 1221,32 грн - пеня та 797,38 грн - 3% річних за загальний період з 26.05.2018 по 03.02.2020 із заборгованості станом на 26.05.2018 у сумі 20353,13 грн та з урахуванням оплат: 3 353,13 грн - 01.06.2018, 1 395,86 грн - 11.06.2018; Інфляційні втрати - 1 473,99 грн - із заборгованості у сумі 15604,14 грн за період з 01 червня 2018 року по 31 грудня 2019 року.

за актом від 31.05.2018 на суму 18 852,74 грн: 1446,19 грн - пеня та 911,13 грн - 3% річних за загальний період з 26.06.2018 по 03.02.2020 із заборгованості станом на 26.06.2018 у сумі 18852,74 грн.; Інфляційні втрати - 1780,86 грн - із заборгованості у сумі 18 852,74 грн за період з 01 липня 2018 по 31 грудня 2019 року.

Правильність арифметичного розрахунку основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат відповідачем не оспорюється. Заперечення відповідача проти їх сплати з підстав, зазначених у відзиві на позов, і є предметом спору.

Предметом доказування є обставини, пов`язані з виникненням між сторонами та виконанням ними зобов`язань щодо поставки й оплати природного газу у листопаді 2017 - травні 2018 року в межах договору № 3007/1718-ТЕ-4 від 04.09.2017.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною першою статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Строк оплати отриманого природного газу за спірними актами, що визначений пунктом 6.1 договору, дати фактичної його оплати підтверджуються належними й допустимими доказами, а тому заборгованість відповідача за отриманий природний газ у сумі 34 456,88 грн станом на час звернення позивача з позовом до суду є доведеною.

Під час судового провадження відповідач за платіжним дорученням № 101 від 14.04.2020 сплатив на користь позивача 4456,88 грн у рахунок оплати природного газу за травень 2018 за договором № 3007/1718/ТЕ-4 від 04.09.2017 (а.с. 99).

У подальшому в порядку, передбаченому пунктом 6.2 договору № 3007/1718/ТЕ-4 від 04.09.2017, відповідач звернувся до позивача з листом № 23/04-2 від 23.04.2020 про заміну у вказаному платіжному дорученні призначення платежу на наступне: ост. оплата за постачання природного газу за травень 2018 року за договором № 3007/1718/ТЕ-4 від 04.09.2017 - 456,88 грн, у т.ч. ПДВ - 20% та част. оплата за березень 2020 року за договором №2007/1920-ТЕ-4 від 23.09.2019 у сумі 4000,00 грн, у т.ч. ПДВ - 20% (а.с. 51).

Крім того, листом № 24/04 від 24.04.2020 відповідач звернувся до позивача з проханням наявну переплату з його боку у сумі 34000,00 грн за договором № 4563/1617-ТЕ-4 зарахувати у рахунок оплати за договором № 3007/1718-ТЕ-4 (а.с. 52).

Переплату у сумі 34000,00 грн за договором № 4563/1617-ТЕ-4 від 02.09.2016 відповідач підтверджує наданими первинними документами - платіжними дорученнями №159 від 30.06.2017 на суму 4000,00 грн, № 242 від 11.10.2017 на суму 30000,00 грн (а.с.50, 54, 55).

Отримання цих листів позивачем визнається, так само як і проведене ним 24.04.2020 за результатом їх отримання коригування призначення платежів з віднесенням загальної суми 34456,88 грн у рахунок погашення боргу за спірним договором № 3007/1718-ТЕ-4 від 04.09.2017 (а.с 109).

Суд погоджується з такою позицією позивача, оскільки здійснені сторонами за ініціативи відповідача заходи щодо зміни призначення платежів на загальну суму 34456,88 грн (456,88 + 34000,00 грн = 34456,88) з віднесенням їх на погашення боргу за спірним договором повністю узгоджується з його умовами (п. 6.2) та нормативними приписами статей 525, 526, 627 Цивільного кодексу України щодо свободи договору та обов`язковості для сторін зобов`язань за ним.

Сплата відповідачем суми боргу за договором під час розгляду справи по суті є підставою для закриття провадження у справі в цій частині, оскільки згідно з пунктом 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Якщо ж предмет спору був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч. 3 ст.231 ГПК України).

За таких обставин провадження у справі за вимогами щодо стягнення основного боргу у сумі 34456,88 грн, сплачених відповідачем уже під час судового провадження, підлягає закриттю за відсутності предмета спору.

Відповідно до частини першої статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

За частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат встановлено, що під час розрахунку 3% річних позивачем було допущено арифметичну помилку, а саме:

із заборгованості у сумі 15 604,14 грн за період з 11.06.2018 по 03.02.2020 (акт від 30.04.2018 року) позивачем 3% річних визначено у сумі 557,90 грн, у той час як правильною буде сума, що є меншою на 0,12 грн - 557,78 грн;

із заборгованості у сумі 18 852,74 грн за період з 26.12.2018 по 03.02.2020 (акт від 31.05.2018) 3% річних визначено у сумі 627,56 грн, у той час як правильною буде сума, що є меншою на 0,14 грн - 627,42 грн.

Отже, позивач завищив розрахунок 3% річних на суму 0,26 грн (0,12 + 0,14 = 0,26 грн), а тому заявлені до стягнення 3% річних фактично будуть становити 1985,57 грн замість заявлених до стягнення у сумі 1985,83 грн (1985,83 - 0,26 = 1985,57).

В іншій частині розрахунок 3% річних, пені та інфляційних втрат арифметично й методологічно здійснений правильно.

Заперечення відповідача проти позову з посиланням на узгоджену за актом звірки розрахунків станом на 30.09.2018 заборгованість з його боку у сумі 456,90 грн судом не приймається з наступних підстав.

За змістом акта звірки розрахунків від 30.09.2018 у відповідача перед позивачем існувала: за договором № 4563/1617/ТЕ-4 - переплата у сумі 34000,00 грн, за договором №3007/1718/ТЕ - борг у сумі 34 456,88 грн, за договором 13/2778-ТЕ-4 - борг 0,02 грн, сальдо на користь позивача - 456,90 грн (а.с. 50).

Зазначений акт звірки підписаний від позивача заступником головного бухгалтера, від відповідача - виконуючим директором.

Разом з тим згідно з наданою позивачем випискою за статтею бухгалтерського обліку щодо розрахунків з відповідачем за період з 01.09.2017 по 31.01.2020 за останнім обліковується заборгованість в межах спірного договору № 3007/1718/ТЕ у сумі 34456,88 грн (а.с. 32).

Відповідно до частини сьомої статті 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" головний бухгалтер або особа, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства, серед іншого, забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності.

Акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з тим акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що в акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акта звірки, в якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Висновки суду щодо цього збігаються з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18 та від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17.

Акт звірки розрахунків станом на 30.09.2018 з боку позивача підписаний не його керівником, а заступником головного бухгалтера, докази наявності в нього повноважень на вирішення питань щодо припинення зобов`язань відповідача за спірним договором №3007/1718-ТЕ-4 від 04.09.2017 відсутні.

Правові підстави припинення зобов`язань визначені главою 50 Цивільного кодексу України, серед яких припинення зобов`язання виконанням (ст. 599), припинення зобов`язання зарахуванням (ст. 601), припинення зобов`язання за домовленістю сторін (ст.604) тощо.

У будь-якому разі повне чи часткове припинення зобов`язань має відбуватися на підставі договору, який згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Пунктом 11.3 спірного договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 11.01.2018) сторони погодили загальний порядок змін до цього договору, який передбачає обов`язкове укладення письмової додаткової угоди та підписання її уповноваженими представниками сторін.

При цьому сторони також передбачили, що зміни до договору, викладені не у формі додаткового договору або додаткової угоди, не можуть бути застосовані до відносин сторін за цим договором.

Отже, акт звірки розрахунків станом на 30.09.2018 не є допустимим доказом на підтвердження зміни чи припинення зобов`язання відповідача щодо сплати на користь позивача боргу у сумі 34456,88 грн. в межах спірного договору № 3007/1718-ТЕ-4 від 04.09.2017.

Інші заперечення відповідача проти позову спростовуються висновками суду у цій справі.

Тому законними й обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача пені у сумі 4 081,85 грн, 3% річних у сумі 1 985,57 грн, інфляційних втрат у сумі 3254,85 грн.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

За змістом статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких - витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною другою статті 126 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України).

У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 4 ст.129 ГПК України).

За змістом частини дев`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи обставини справи, наявність у позивача на час звернення до суду правових підстав щодо вимог про стягнення основного боргу, оцінюючи дії сторін у спірних правовідносинах суд доходить висновку про можливість покладення на відповідача судових витрат у справі повністю, в тому числі й сплаченого позивачем судового збору у сумі 2102,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Суворовець" про стягнення 43779,41 грн задовольнити частково.

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення основного боргу у сумі 34 456,88 грн.

Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Суворовець" (ідентифікаційний код 32702551; місцезнаходження: 49089, м. Дніпро, вул. Суворова, буд. 10) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (ідентифікаційний код 20077720; місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6) пеню у сумі 4 081,85 грн, 3% річних у сумі 1 985,57 грн, інфляційні втрати у сумі 3 254,85 грн, судовий збір у сумі 2102,00 грн.

У решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України, з урахуванням пункту четвертого розділу Х "Прикінцеві положення" та підпункту 17.5 підпункту 17 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 11.06.2020.

Суддя І.І. Колісник