ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2020м. ДніпроСправа № 904/1942/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Скела Групп", м. Кам`янське, Дніпропетровська область

до Держави Україна в особі Дніпровської митниці Держмитслужби, м. Дніпро

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Державна казначейська служба України, м. Київ

про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади у розмірі 146 430,90 грн.

Без виклику (повідомлення) учасників

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Скела Групп" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Держави Україна в особі Дніпровської митниці Держмитслужби про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади у розмірі 146 430,90 грн., з яких: 126 430,90 грн. сума матеріальних втрат, спричинених протиправними діями та 20 000 грн. моральної шкоди, спричиненої протиправними діями відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року у справі № 160/3944/19 задоволено адміністративний позов ТОВ «Скела Групп» у повному обсязі, а саме, визнано протиправним та скасовано рішення Дніпропетровської митниці ДФС про визначення коду товару від 03.04.2019 № КТ -11А-2019 і зобов`язано Дніпропетровську митницю ДФС оформити придбаний позивачем товар згідно укладеного з International Chemical Products GmbH (Швейцарія) контракту від 16.08.2018 №1СР-44/О/2018 (альфаметил - стірольна фракція) за кодом УКТ ЗЕД , а також стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Дніпропетровської митниці ДФС судові витрати з оплати судового збору у розмірі 10 483,15 грн. та витрати, пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 50114,40 грн.

Додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2019 у справі № 160/3944/19 стягнуто з Дніпропетровської митниці ДФС за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Скела Групп" витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. (з ПДВ).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2020 року у справі №160/3944/19 апеляційну скаргу Дніпропетровської митниці ДФС задоволено частково. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року скасовано в частині стягнення з Дніпропетровської митниці ДФС за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Скела Групп" витрат, пов`язаних з проведенням експертизи у розмірі 50 114,40 грн. В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року залишено без змін. В частині скасування прийнято інше рішення про відмову в задоволенні цих вимог щодо стягнення витрат пов`язаних з проведенням експертизи у розмірі 50 114,40 грн.

Позивач у позовній заяві зазначає, що у справі №160/3944/19 адміністративним судом дії відповідача визнані протиправними, при цьому, позивачем були понесені витрати у зв`язку із вчиненням відповідачем протиправних дій, а тому, на думку позивача, зазначена шкода повинна бути відшкодована відповідачем у відповідності до ст. 1173 Цивільного кодексу України.

Позивач зазначає, що ним було замовлено незалежне експертне дослідження виключно з мотивів протиправності дій з боку відповідача. Як було встановлено судом при розгляді справи № 160/3944/19, позивачем було сплачено за проведення вказаної вище експертизи 50 114,40 грн., згідно з платіжними дорученнями від 04.04.2019 року № 4 та № 5 на підставі виставлених Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса рахунків від 04.04.2019 року. Таким чином, позивач вважає, що підставою для проведення вказаної вище експертизи слугували, протиправні дії з боку відповідача, а тому просить суд стягнути з відповідача зазначену суму за проведення вказаної вище експертизи у розмірі 50 114,40 грн.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 76 316,50 грн., витрат на правничу допомогу, які були понесені позивачем під час розгляду адміністративної справи №160/3944/19, але не стягнуті з відповідача адміністративним судом.

Крім того позивач у позовній заяві зазначає, що протиправні дії відповідача призвели до завдання позивачу моральної шкоди, розмір якої позивачем визначено у сумі 20 000 грн.

Наведені обставини стали підставою для звернення позивача до господарського суду із цим позовом.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.04.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Державну казначейську службу України.

15.04.2020 позивач подав до суду заяву про доручення документів до матеріалів справи, а саме докази на підтвердження понесених судових витрат у даній справі.

Також, 15.04.2020 позивач подав до суду пояснення, в яких зазначив, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу у цій справі не є великим, відповідає принципам розумності та співмірності, розмір витрат розрахований, виходячи зі складності цієї справи, кваліфікації та досвіду адвоката. На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача 126 430,90 грн. матеріальних втрат, спричинених протиправними діями, 20 000 грн. моральної шкоди, спричиненої протиправними діями відповідача, 2196,47 грн. судового збору та витрати на правову допомогу у зв`язку з розглядом цієї справи у розмірі 15 000 грн.

05.05.2020 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому не погодився із запереченнями відповідача, посилаючись на те, що у даному випадку розглядається справа, предметом розгляду якої є саме відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, а не стягнення понесених судових витрат у справі №160/3944/19. Також позивач заперечував проти заперечень відповідача щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що через наявність судових спорів між позивачем та відповідачем, ділова репутація позивача зазнала негативного впливу. Також позивач заперечував проти тверджень відповідача щодо розміру витрат на правову допомогу у розмірі 15 000 грн., посилаючись на те, що позивачем вже понесені такі витрати, а в матеріалах справи наявні такі докази на підтвердження того, що вимога про стягнення понесених судових витрат підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивач зазначив, що відзив наданий відповідачем, підписаний не уповноваженою особою, а тому просив суд не брати цей відзив до уваги при вирішенні даної справи.

06.05.2020 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позовних вимог позивача, посилаючись на те, що твердження позивача є безпідставним, оскільки розглядаючи справу №160/3944/19, суд визнав протиправним та скасував Рішення митниці про коригування митної вартості товару, при цьому, адміністративний суд не визнав протиправними дії митниці, оскільки відповідно до приписів Митного кодексу України саме на митні органи покладено безпосереднє здійснення митного контролю та митного оформлення товарів.

Відповідач зазначив, що під час розгляду справи у Дніпропетровському окружному адміністративному суді адвокатом Воловика М.О. було подано документи на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу: платіжні дорученнями №311 та 312, копія калькуляції, згідно договору від 01.04.2018 №4 про надання юридичної (правничої) допомоги (на постійній основі) та Акту наданих послуг за договором №4 на загальну суму 78 116, 50 грн. Дніпропетровська митниця ДФС, розглянувши надані документи, не погодилася з вимогами Позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та надала до суду свої заперечення з цього питання. Відповідач зазначив, що Дніпропетровським окружним адміністративним судом детально досліджено та надано правову оцінку доказам, наданим представником позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу та враховуючи надані до суду докази, складність справи, надані адвокатом послуги, час, витрачений адвокатом на надання таких послуг, їх обсяг та предмет позову, судом постановлено додаткове рішення від 25.09.2020 та стягнуто з Дніпропетровської митниці ДФС за рахунок бюджетних асигнувань суми судових витрат, понесених позивачем під час розгляду даної справи у розмірі 5000,00 грн. При цьому, судом детально зазначено у додатковому рішенні причини відмови у прийнятті документів та доказів, наданих представником Позивача на підтвердження понесених витрат на правову допомогу.

Також відповідач вказав, що судом апеляційної інстанції у постанові було детально обґрунтовано доводи, згідно з якими суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення витрат, пов`язаних з проведенням експертизи у розмірі 50 114,40 грн. Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення витрат з проведенням експертизи у розмірі 50 114,40 грн. судом зазначено, що вказане дослідження не пов`язане з судовим розглядом справи, а понесені позивачем витрати по оплаті такого дослідження не можуть вважатися судовими витратами у розумінні п. 3 ч. 3 ст. 132 та ст. 137 КАСУ.

Оскільки у позовних вимогах у справі №160/3944/19, позивачем було заявлено до стягнення вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу та проведення експертного дослідження, відповідач вважає безпідставним подання позову до господарського суду з вимогою про відшкодування аналогічних сум під назвою - шкода.

Таким чином, відповідач вважає, що позивачем неправомірно зазначено у позовній заяві до господарського суду у цій справі, що ним не подано іншого позову до цього самого відповідача з тим самим предметом спору.

Крім того, відповідач зазначив про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами факт нанесення йому моральної шкоди.

Одночасно з цим, відповідач заперечував проти заявлених позивачем вимог про стягнення витрат на правничу допомогу у даній справі у розмірі 15 000,00 грн., посилаючись на те, що встановлені адвокатом тарифи є значно завищеними, розмір витрат не є співмірним зі складністю справи. Фактично відсутні підтвердження збирання доказів, відсутні документи, які б підтверджували обсяг наданих послуг та час, витрачений на виконання робіт чи послуг.

Суд зазначає, що зазначений відзив на позовну заяву підписаний В.о. начальника митниці ОСОБА_1 , який відповідно до наданої відповідачем Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.64), є керівником та особою, яка має право вчиняти юридичні від імені Дніпровської митниці Держмитслужби без довіреності. За викладених обставин, суд не погоджується з доводами позивача про те, що відзив наданий відповідачем, підписаний не уповноваженою особою.

Таким чином, суд приймає до уваги відзив, наданий відповідачем, при вирішенні даної справи.

18.05.2020 відповідач надав до суду заперечення проти відповіді на відзив, в яких зазначив, що митним органом прийнято рішення - індивідуальний акт, який і був предметом спору в адміністративній справі. Посадові особи митниці при прийнятті спірного рішення про визнання коду товару діяли в межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Враховуючи те, що у позовних вимогах у справі № 160/3944/19 позивачем заявлені вимоги про стягнення витрат на правову допомогу та проведення експертного дослідження, відповідач вважає безпідставним подання позову до господарського суду з вимогою про відшкодування аналогічних сум під назвою - шкода.

Також відповідач зазначає, що у відзиві на позовну заяву митницею помилково зазначено, що до Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 160/3944/19 представником позивача надано меншу кількість документів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу.

Малося на увазі, більшу кількість документів, оскільки до позовної заяви у справі № 904/1942/20 до суду та до митниці не надано договір від 01.04.2018 № 4 (відповідно до якого надання юридичної (правничої) допомоги здійснювалось АО «ДЕ-ФАКТО» на постійній основі), як один з основних документів на підтвердження договірних відносин між позивачем та адвокатським об`єднанням, а також калькуляцію, підписану самим адвокатом Воловиком М.О. Ці документи надані до суду у справі № 160/3944/19.

Крім того, відповідач вказує на те, що твердження представника позивача про невиконання вимог статті 165 ГПК не відповідає дійсності, оскільки Дніпропетровською митницею Держмитслужби засобами поштового та електронного зв`язку направлено всім сторонам копію відзиву з додатками та надано до суду докази відправлення.

У спростування зауважень позивача щодо неналежного підписання відзиву на позовну заяву, відповідач зазначає наступне.

Дніпропетровською митницею Держмитслужби на підтвердження повноважень з підписання відзиву надано суду та сторонам у справі копію наказу Держмитслужби від 13.11.2019 № 126-о «Про покладання обов`язків на ОСОБА_2 .

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Строк розгляду справи, передбачений ст. 248 ГПК України, закінчується 13.06.2020.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без виклику учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд встановив.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ:

Предметом доказування у даній справі є наявність правових підстав для відшкодування відповідачем суми матеріальних втрат та моральної шкоди, спричиненої протиправними діями відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду знаходилась справа №160/3944/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Скела Групп" до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчини ти дії.

Адміністративним судом під час розгляду справи №160/3944/19 встановлено, що заявлений позивачем до розмитнення 06.03.2019 за ВМД №UА110010/2019/001508 товар - альфаметилстірольна фракція, придбаний у International Chemical Products GmbH (Швейцарія) за контрактом № ІСР-44/О/2018, був означений в графі 31 ВМД як «Органічні хімічні сполуки. Вуглеводні циклічні: Альфаметілстірольная фракція. Ізопропенілбензол, є побічним продуктом виробництва фенолу і ацетону. ТУ 2415-001-02. зміни 1.2. Представляє собою безбарвну або слабо - жовту рідину. Показники згідно сертифіката якості: Масова доля компонентів: сума альфаметилстиролу та ізопропілбензолу %. 96.9», а в графі №33 цей товар був визначений за кодом УКТЗЕД 0.

Відповідачем було здійснено дослідження взятих зразків товару і за результатом дослідження Дніпропетровським відділом з питань експертиз та досліджень Департаменту податкових та митних експертиз ДФС складено висновок від 21.03.2019 №125, в якому зазначено, що визначений хімічний склад проби суперечить опису товару, зазначеному в графі 31 митної декларації, що й стало підставою для прийняття Дніпропетровською митницею ДФС рішення про визначення коду товару № КТ-ІІА-2019 від 03 квітня 2019 року, у відповідності до якого код товару - альфаметилстірольна фракція, який ввозився на митну територію України ТОВ "Скела Групи" змінений із заявленого коду УКТЗЕД на код УКТ ЗЕД .

Вирішуючи спір у цій справі, адміністративний суд, спираючись на положення ст.ст.67, 68, ч. 1 ч.2 ч.7 ст.69 Митного кодексу України, ст.1 Закону України «Про Митний тариф України», п.3 розділу 1 п.4 розділу ІІІ Порядку роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України, затвердженого наказом Мінфіну від 30.05.2012 № 650, п.п. 2. 3. 15 Порядку ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 428, п.3 п.4 Основних правил інтерпретації класифікації товарів та пояснень до УКТ ЗЕД, а також на підставі оцінки зібраних у справі доказів в цілому та кожного доказу окрема, зокрема: експертних висновків від 21.03.2019 №125 та від 09 квітня 2019 року №6965/7215; паспорту безпеки хімічної продукції від 02.05.2017, який дійсний до 02.05.2020; технічних умов на альфаметилстірольну фракцію - побічний продукт виробництва фенолу - ацетону (ТУ 2415-001-02); паспорту якості №1 на фракцію альфаметилстирольну - побічний продукт виробництва фенолу - ацетону (ТУ 2415-001- 02), складеного АГ «Новокуйбишевская нефтехимическая компания» і інших супровідних документі, суд дійшов висновку, що позивач вірно відніс ввезений за ВМД від 06.03.2019 №ІІА110010/2019/001508 товар «Альфаметилстірольну фракцію (ізопропелбензол), що є побічним продуктом виробництва фенолу і ацетону (ТУ 2415-001-02 зі змінами 1.2)» до коду за УКТЗЕД , а рішення Дніпропетровської митниці ДФС про визначення коду товару від 03.04.2019 № КТ-UA-2019 є протиправним, що свою чергу є підставою для зобов`язання відповідача оформити придбаний ТОВ «Скела Групп» товар згідно укладеного з International Chemical Products GmbH (Швейцарія) контракту №ІСР-44/О/2018 від 16.08.2018 за кодом УКТ ЗЕД .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року у справі № 160/3944/19 задоволено адміністративний позов ТОВ «Скела Групп» у повному обсязі, а саме, визнано протиправним та скасовано рішення Дніпропетровської митниці ДФС про визначення коду товару від 03.04.2019 № КТ -11А-2019 і зобов`язано Дніпропетровську митницю ДФС оформити придбаний позивачем товар згідно укладеного з International Chemical Products GmbH (Швейцарія) контракту від 16.08.2018 №1СР-44/О/2018 (альфаметил - стірольна фракція) за кодом УКТ ЗЕД , а також стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Дніпропетровської митниці ДФС судові витрати з оплати судового збору у розмірі 10 483,15 грн. та витрати, пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 50114,40 грн.

Додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2019 у справі № 160/3944/19 стягнуто з Дніпропетровської митниці ДФС за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Скела Групп" витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. (з ПДВ).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2020 року у справі №160/3944/19 апеляційну скаргу Дніпропетровської митниці ДФС задоволено частково. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року скасовано в частині стягнення з Дніпропетровської митниці ДФС за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Скела Групп" витрат, пов`язаних з проведенням експертизи у розмірі 50 114,40 грн. В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року залишено без змін. В частині скасування прийнято інше рішення про відмову в задоволенні цих вимог щодо стягнення витрат пов`язаних з проведенням експертизи у розмірі 50 114,40 грн.

Звертаючись до суду із цим позовом позивач зазначає, що у справі №160/3944/19 адміністративним судом дії відповідача визнані протиправними, при цьому, позивачем були понесені витрати у зв`язку із вчиненням відповідачем протиправних дій на суму 126 430,90 грн., а саме: 76 316,50 грн. витрат на правничу допомогу, які були понесені позивачем під час розгляду адміністративної справи №160/3944/19 та 50 114,40 грн. витрат пов`язаних з проведенням експертизи. На думку позивача, зазначена шкода повинна бути відшкодована відповідачем.

Правовою підставою позовних вимог позивачем визначено приписи ст.ст.22, 23, 1166, 1173 Цивільного кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, надавши оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Виходячи зі змісту ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України).

У рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004р. Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч.1 ста.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Отже, до обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги входять, зокрема, факти, з яких вбачається, що відповідач вчинив дії, спрямовані на порушення інтересу позивача, на захист якого подано позов, або утверджують за собою право, яке належить позивачу тощо, тобто ті, які свідчать про те, що право (інтерес) позивача порушене або оспорюється. Зазначені обставини входять до підстав позову і підлягають дослідженню, оскільки, суд, приймаючи рішення, має встановити чи мають місце факти порушення чи оспорення суб`єктивного матеріального права чи інтересу, на захист якого подано позов.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У відповідності до статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таким чином, на відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України, на підставі якої заявлені позовні вимоги у даній справі, передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи. Вказану правову позицію було висловлено Верховним Судом у постановах від 23.05.2018р. по справі №923/574/17, від 18.06.2018р. по справі №904/1284/17.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду (аналогічний висновок про застосування норм права, який викладений у постанові Верховного Суду від 02.03.2018р. у справі № 916/336/17, постанові від 12.11.2019р. Верховного Суду по справі №910/9278/18).

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

Матеріальна шкода, заявлена позивачем до стягнення у даній справі складається з: 76 316,50 грн. витрат на правничу допомогу, які були понесені позивачем під час розгляду адміністративної справи №160/3944/19 та 50 114,40 грн. витрат пов`язаних з проведенням експертизи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач обґрунтовує позовну вимогу про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 76 316,50 грн., як таких, що були понесені позивачем під час розгляду адміністративної справи №160/3944/19. Зазначені витрати позивач визначає, як шкоду спричинену позивачу, внаслідок неправомірних дій відповідача.

В обґрунтування понесених витрат позивач зазначає, що 01.04.2018 року між позивачем та Адвокатським об`єднанням «ДЕ-ФАКТО» був укладений договір про надання правничої допомоги № 4, строком дії до 31.12.2022 року.

Як було встановлено судом при розгляді справи №160/3944/19, представником позивача надані платіжні доручення: від 19.09.2019 року № 311 на суму 78116,50 грн. та від 19.09.2019 року № 312 на суму 3200.00 грн.

Відповідно до акту наданих послуг від 27.08.2019 року за договором № 4 про надання юридичних послуг від 01.04.2018 року, згідно якого вартість послуг АО «ДЕ-ФАКТО» склала 78116,5 грн. з яких:

- зустріч з клієнтом в офісі клієнта для відібрання зразків - 4000,00 грн.;

- отримання разом з директором висновку лабораторії - 3000,00 грн.;

- вивчення висновку лабораторії СДЕД - 3000,00 грн.;

- вивчення договору, паспорту, технічних умов - 5000,00 грн.;

- надання клієнту усної консультації - 2000,00 грн.;

- отримання разом з клієнтом контрольних зразків товару для проведення незалежного дослідження - 3000,00 грн.;

- підбір установи для проведення дослідження - 2000,00 грн.;

- подача документів до Харківського НДІ з метою проведення дослідження - 6000,00 грн.;

- отримання висновку експертизи Харківського НДІ судових експертиз - 6000,00 грн.;

- вивчення висновку експертизи Харківського НДІ - 5000,00 грн.;

- вивчення висновку Дніпропетровського відділу з питань експертиз № 104 від 24.09.2018 року

- 1000,00 грн. - відвідування разом з клієнтом Дніпропетровської митниці - 1500,00 грн.;

- підготовка та подача адвокатських запитів - 3000,00 грн.;

- підготовка адміністративного позову до Дніпропетровської митниці ДФС 23000,00 грн.;

- підготовка заяв на ім`я керівника Ради адвокатів - 4000,00 грн.;

- участь у розгляді справи № 160/3944/19 (19.06.2019 року) - 1500,00 грн.; Всього - 73000,00 грн. та вартість пального - 5116,15 грн.

Також, під час розгляду справи було надано акт наданих послуг від 27.08.2019 року на суму 3200,00_грн. з яких:

- підготовка процесуального документа № 160/3944/19, клопотання про долученим документів, засвічення їх копій, підготовка для відповідача, подача клопотання до суду 200,00 грн.;

- підготовка процесуального документа №160/3944/19 у Дніпропетровському окружному адміністративному суді за позовом ТОВ «Скела Групи» до Дніпропетровської митниці ДФС, клопотання про врахування відповіді представника Дніпропетровської митниці ДФС на клопотання представника ТОВ «Скела Групп» - 1000,00 грн.;

- підготовка пояснень від 12.08.2019 року - 500,00 грн.

- підготовка пояснень від 27.08.2019 року - 500,00 грн.

- розгляд справи №160/3944/19 у Дніпропетровському окружному адміністративному суді - 1000 грн.

Позивач зазначає, що платіжні доручення від 19.09.2019 №311 на суму 78116,50 грн. та від 19.09.2019 №312 на суму 3200,00 грн. підтверджують факт того, що позивач поніс вказані витрати саме в момент розгляду справи №160/3944/19.

Додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2019 у справі № 160/3944/19 стягнуто з Дніпропетровської митниці ДФС за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Скела Групп" витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. (з ПДВ).

Додаткове рішення набрало законної сили, та не було оскаржено позивачем.

З цього приводу суд зазначає, що витрати на правничу допомогу, понесені позивачем під час розгляду справи №160/3944/19, за своєю правовою природою є саме судовими витратами.

Слід зазначити, що такі витрати не мають обов`язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв`язку з діями відповідача, а тому такі витрати не є збитками.

Крім того, питання відшкодування стороні, яка понесла судові витрати при розгляді справи в порядку господарського, цивільного чи адміністративного судочинства, вирішується при прийнятті судового рішення у провадженні, в якому понесені такі витрати.

При цьому суд зазначає, що у додатковому рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2019 у справі № 160/3944/19 надано оцінку заявленим в адміністративній справі вимогам позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 81 316,5 грн., та за результатами розгляду справи №160/3944/19 зазначена вимога задоволена частково, шляхом стягнення з відповідача суми судових витрат, понесених позивачем під час розгляду даної справи у розмірі 5000,00 грн.

Так, у додатковому рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2019 у справі № 160/3944/19 зазначено, що: « 01.04.2018 між позивачем та Адвокатським об`єднанням "Де-ФАКТО" було укладено договір про надання правничої допомоги № 4.

У матеріалах справи міститься ордер від 24.04.2019, серії ДП №006 на представництво інтересів ТОВ «Скела Групп» адвокатом Воловиком Максимом Олександровичем, виданий Адвокатським об`єднанням "ДЕ-ФАКТО", свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №3710 від 22.12.2010, видане Воловику Максиму Олександровичу .

Представником позивача надані платіжні доручення: від 19.09.2019 №311 на суму 78116,50 грн. та від 19.09.2019 №312 на суму 3200,00 грн. Також, надано надано калькуляцію вартості наданих послуг, згідно якої отриманий АО "ДЕ-ФАКТО" від ТОВ "Скела Групп" гонорар за договором про надання юридичної (правничої) допомоги (на постійній основі) від 01.04.2018 (1000 грн./1 год.) за відпрацьований час 76,2 год - 76200,00 грн., з яких:

- транспортні витрати адвокатів АО "ДЕ-ФАКТО" - 5116,50 грн.;

Видатки АО "ДЕ-ФАКТО":

- єдиний податок АО "ДЕ-ФАКТО" 3 група - 5% - 3810 грн.;

- військовий збір АО "ДЕ-ФАКТО" - 1,5% - 1143 грн.;

- гонорар адвокатів АО "ДЕ-ФАКТО" від справи 500 грн./год. (76,2 год) (безпосередня оплата праці адвокатів, що залучалися до надання правничої допомоги)- 38100 грн.

- ПДФО із заробітної плати адвоката 18% - 6858 грн.;

- ЄСВ із заробітної плати адвоката 22% - 8382 грн.;

- військовий збір з заробітної плати адвоката 1,5%- 571,5 грн.;

- видатки на утримання АО "ДЕ-ФАКТО" (оренда офісу АО "ДЕ-ФАКТО", оплата комунальних платежів, затрати на придбання і обслуговування офісної техніки, канцелярії, на обов`язкову сплату щорічних внесків адвокатами, на обов`язкове підвищення кваліфікації адвокатами, на утримання штату співробітників об`єднання) - 20% від суми доходу - 15240 грн.

Всього видатки АО "ДЕ-ФАКТО"- 74104,5 грн..

В матеріалах справи міститься акт наданих послуг від 27.08.2019 за договором №4 про надання юридичних послуг від 01.04.2018, згідно якого вартість робіт АО "ДЕ-ФАКТО" склала 78116,5 грн. з яких:

- зустріч з клієнтом в офісі клієнта для відібрання зразків - 4000 грн.;

- отримання разом з директором висновку лабораторії - 3000 грн.;

- вивчення висновку лабораторії СДЕД - 3000 грн.;

- вивчення договору, паспорту, технічних умов -5000 грн.;

- надання клієнту усної консультації - 2000 грн.;

- отримання разом з клієнтом контрольних зразків товару для проведення незалежного дослідження - 3000 грн.;

- підбір установи для проведення дослідження - 2000 грн.;

- подача документів до Харківського НДІ з метою проведення дослідження - 6000 грн.;

- отримання висновку експертизи Харківського НДІ судових експертиз - 6000 грн.;

- вивчення висновку експертизи Харківського НДІ - 5000 грн.;

- вивчення висновку Дніпропетровського відділу з питань експертиз №104 від 24.09.2018 - 1000 грн. - відвідування разом з клієнтом Дніпропетровської митниці -1500 грн.;

- підготовка та подача адвокатських запитів - 3000 грн.;

- підготовка адміністративного позову до Дніпропетровської митниці ДФС - 23000 грн.;

- підготовка заяв на ім`я керівника Ради адвокатів - 4000 грн.;

- участь у розгляді справи №160/3944/19 (19.06.2019) - 1500 грн.;

Всього, 73000,00 грн. та вартість пального - 5116,15 грн..

Також, представником позивача наданий акт наданих послуг від 27.08.2019 на суму 3200 грн. , з яких:

- підготовка процесуального документа №160/3944/19, клопотання про долучення документів, засвічення їх копій, підготовка для відповідача, подача клопотання до суду - 200 грн.;

- підготовка процесуального документа №160/3944/19 у Дніпропетровському окружному адміністративному суді за позовом ТОВ «Скела Групп» до Дніпропетровської митниці ДФС, клопотання про врахування відповіді представника Дніпропетровської митниці ДФС на клопотання представника ТОВ «Скела Групп» - 1000 грн.;

- підготовка пояснень від 12.08.2019 - 500,00 грн.

- підготовка пояснень від 27.08.2020 - 500,00 грн.

- розгляд справи №160/3944/19 у Дніпропетровському окружному адміністративному суді - 1000 грн..

Всього, сума по акту 3200,00 грн..

Суд зазначає, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Указане правило при вирішені питання про співмірність заявленої до присудження суми витрат на професійну правничу допомогу сформульовано Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.03.2018 року у справі №815/4300/17 (73021615) та від 11.04.2018 року у справі №814/698/16 (73356068).

Оцінюючи заявлену суму витрат на надання професійної (правничої допомоги) у сумі 81316,5 грн., суд виходить з такого.

Стосовно транспортних видатків у сумі 5116,50 грн., то представником позивача не надано суду доказів щодо понесення таких видатків, зокрема, фіскальних чеків на придбання пального.

В акті від 27.08.2019 вказані такі послуги як: зустріч з клієнтом в офісі клієнта для відібрання зразків (вартість послуг - 4000 грн.); отримання разом з директором висновку лабораторії (вартість - 3000 грн.); надання клієнту усної консультації (вартість - 2000 грн.); отримання разом з клієнтом контрольних зразків товару для проведення незалежного дослідження (вартість - 3000 грн.); підбір установи для проведення дослідження (вартість - 2000 грн.); подача документів до Харківського НДІ з метою проведення дослідження (вартість - 6000 грн.); отримання висновку експертизи Харківського НДІ судових експертиз (вартість - 6000 грн.); відвідування разом з клієнтом Дніпропетровської митниці - 1500 грн., однак, представником позивача не обгрунтовано необхідність його участі у перелічених заходах та не надано підтверджуючих документів щодо цього.

Щодо таких видів послуг як підготовка та подача адвокатських запитів - (вартість - 3000 грн.) та підготовка заяв на ім`я керівника Ради адвокатів (вартість - 4000 грн.), то представником позивача не обгрунтовано необхідність їх надання конкретно у даній справі та їх безпосередню пов`язаність з адміністративною справою № 160/9295/19.

Стосовно таких послуг як: вивчення висновку лабораторії СДЕД - 3000 грн., вивчення договору, паспорту, технічних умов (вартість - 5000 грн.), вивчення висновку експертизи Харківського НДІ (вартість - 5000 грн.), вивчення висновку Дніпропетровського відділу з питань експертиз №104 від 24.09.2018 (вартість - 1000 грн.), то надання таких послуг фактично пов"язано із підготовкою адміністративного позову до суду, які представник позивача оцінює у розмірі 23000,00 грн..

З огляду на вищевикладене, суд не погоджується із доцільністю та обґрунтованістю стягнення з відповідача 81316,5 грн. судових витрат на надання правової допомоги, понесених позивачем під час розгляду даної, оскільки дана сума не співмірна зі складністю справи та наданими адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на надання таких послуг та їх обсягом.

Більш того, згідно з пунктом 4.1 Договору про надання юридичної (правничої) допомоги від 01.04.2018 № 4, сторонами погоджено, що юридична допомога, що надається адвокатським об`єднанням незалежно від обсягу і факту її надання (наявність/відсутність звернень) клієнт оплачує в гривнях. Підпунктом 4.1.2 означеного договору передбачено, що до 5-го числа клієнт здійснює оплату послуг адвокатського об`єднання у сумі 500,00 грн..

Таким чином, враховуючи надані до суду докази, складність справи, надані адвокатом послуги, час, витрачений адвокатом на надання таких послуг, їх обсяг та предмет позову, суд вважає про правомірність стягнення з Дніпропетровської митниці ДФС за рахунок бюджетних асигнувань суми судових витрат, понесених позивачем під час розгляду даної справи у розмірі 5000,00 грн.».

Приписами ст. 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення самостійного позову про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 76 316,50 грн., які були понесені позивачем під час розгляду адміністративної справи №160/3944/19.

Стосовно вимоги про стягнення з відповідача 50 114,40 грн. витрат пов`язаних з проведенням експертизи, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, а саме витрат, пов`язаних з проведенням експертизи у розмірі 50 114,40 грн., позивач зазначає, що ним було замовлено незалежне експертне дослідження виключно з мотивів протиправності дій з боку відповідача. Позивач посилається на те, що як було встановлено судом при розгляді справи № 160/3944/19, позивачем було сплачено за проведення вказаної вище експертизи - 50114,40 грн. (платіжні доручення від 04.04.2019 року № 4 та № 5) на підставі виставлених Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса рахунків від 04.04.2019 року №678 на суму 25057,20 грн. та від 04.04.2019 року № 677 на суму 25057,20 грн.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2020 року у справі №160/3944/19 апеляційну скаргу Дніпропетровської митниці ДФС задоволено частково. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року скасовано в частині стягнення з Дніпропетровської митниці ДФС за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Скела Групп" витрат, пов`язаних з проведенням експертизи у розмірі 50 114,40 грн. В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року залишено без змін. В частині скасування прийнято інше рішення про відмову в задоволенні цих вимог щодо стягнення витрат пов`язаних з проведенням експертизи у розмірі 50 114,40 грн.

Скасовуючи рішення суду в частині задоволення вимог щодо стягнення витрат пов`язаних з проведенням експертизи у розмірі 50 114,40 грн., апеляційний адміністративний суд у своїй постанові зазначив наступне: «Разом з тим, судова колегія не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Дніпропетровської митниці ДФС витрат, пов`язаних з проведенням експертного дослідження Харківським НДІ судових експертиз ім.М.С.Бокаріуса у розмірі 50114.40 грн., оскільки вказане дослідження було здійснено за ініціативою позивача по справі у квітні 2019 року, тобто, до звернення ТОВ "Скела Групп" в адміністративний суд з позовом у цій справі (27.08.2019), а за загальними правилами розподілу судових витрат стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені тільки судові витрати.

Згідно зі статтею 132 КАСУ, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи до яких належать витрати: на правову допомогу; на транспорт учасників процесу до суду; пов`язані з залученням свідків, спеціалістів, експертів, проведенням експертизи; пов`язані з проведенням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Враховуючи те, що позивачем витрат, пов`язаних із проведенням судових експертиз не здійснювалось, підстави для задоволення вимог позивача про стягнення витрат на ініційоване ним до моменту звернення в суд дослідження Харківським НДІ судових експертиз ім.М.С.Бокаріуса зразків товару відсутні.

Судова колегія вважає помилковим посилання суду першої інстанції на ч.5 ст.137 КАСУ стосовно можливості стягнення на користь позивача за рахунок бюджетного фінансування митного органу розміру витрат на підготовку експертного висновку на замовлення ТОВ "Скела Групп" проведення експертного дослідження на підставі договору і рахунку Харківського НДІ судових експертиз ім.М.С.Бокаріуса, оскільки вказане дослідження не пов`язано з судовим розглядом даної справи, а понесені позивачем витрати по оплаті такого дослідження не може вважатися судовими витратами в розумінні п.3 ч.3 ст.132 КАСУ і ст.137 КАСУ.

В даному випадку понесені ТОВ "Скела Групп" витрати, пов`язані із проведенням експертного дослідження Харківським НДІ судових експертиз ім.М.С.Бокаріуса, судова колегія вважає має нести сам позивач, тому в зазначеній частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.»

Таким чином, у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2020 року у справі №160/3944/19 надано оцінку заявленим в адміністративній справі вимогам позивача про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з проведенням експертного дослідження Харківським НДІ судових експертиз ім.М.С.Бокаріуса у розмірі 50114.40 грн., та за результатами перегляду справи №160/3944/19 апеляційним судом було відмовлено у задоволенні вказаної вимоги.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2020 року у справі №160/3944/19, набрала законної сили, та не була оскаржена позивачем.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч.3 ст. 231 ГПК України).

Отже, закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України можливе за умов, якщо є рішення суду між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, яке набрало законної сили, не змінено і не скасовано у відповідній частині в передбаченому законом порядку.

Крім того, заборона розгляду тотожного позову випливає і з принципу правової визначеності.

Так, з рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» вбачається, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа "Брумареску проти Румунії", п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

У даному разі, суд зазначає, що у пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України" (заява №3236/03) від 03.04.2008, суд нагадує, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Заявлення позивачем позовних вимог, з яких прийнято Третім апеляційним адміністративним судом постанови від 30 січня 2020 року у справі №160/3944/19, яка набрала законної сили, фактично свідчить про намагання добитися нового слухання справи та нового її вирішення, що не відповідає принципу юридичної визначеності та суперечить положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, суд зазначає про те, що розгляд позовних вимог у справі №904/1942/20 буде мати наслідком порушення принципу res judicata - остаточності рішень суду (постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2020 року у справі №160/3944/19 та додаткового рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2019 у справі № 160/3944/19), оскільки розглядаючи позовні вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача 76 316,50 грн. витрат на правничу допомогу, які були понесені позивачем під час розгляду адміністративної справи №160/3944/19 та 50 114,40 грн. витрат пов`язаних з проведенням експертизи, суду слід буде здійснити переоцінку обставин, які встановлені судовими рішеннями (постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2020 року у справі №160/3944/19 та додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2019 у справі № 160/3944/19), які набрали законної сили.

Очевидно, що в силу наведеного вище принципу такий перегляд є неприпустимим.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі №904/1942/20 в частині вимог про стягнення матеріальних втрат, у зв`язку із вчиненням відповідачем протиправних дій на суму 126 430,90 грн., а саме: 76 316,50 грн. витрат на правничу допомогу, які були понесені позивачем під час розгляду адміністративної справи №160/3944/19 та 50 114,40 грн. витрат пов`язаних з проведенням експертизи.

Стосовно позовних вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 20 000 грн., суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зазначає, що протиправні дії відповідача призвели до завдання позивачу моральної шкоди, розмір якої позивачем визначено у сумі 20 000 грн.

Позивач вказує, що за час дії рішення Дніпропетровської митниці ДФС про визначення коду товару від 03.04.2019 № КТ-11А-2019, з позивачем відмовлялися працювати контрагенти, оскільки позивач зобов`язаний сплачувати кошти задля встановлення об`єктивності та законності винесеного відповідачем рішення, а на думку контрагентів, це унеможливлює співпрацю, адже позивач зазнає постійних фінансових втрат, що в свою чергу може відобразитись на господарських правовідносинах між позивачем та контрагентами.

Позивач зазначив, що через наявність судових спорів між позивачем та відповідачем, ділова репутація позивача зазнала негативного впливу.

На підтвердження завданої відповідачем моральної шкоди, позивач надав лист ТОВ «Газбудкомпані» вих..№1219/01 від 10.12.2019, в якому керівництво лист ТОВ «Газбудкомпані» повідомило позивача про відмову в укладенні договору поставки палива котельного, оскільки при аналізуванні реєстру судових рішень ТОВ «Газбудкомпані» стало відомо про те, що наразі між позивачем та відповідачем існує спір, що розглядається в судовому порядку (а.с.30).

Згідно із частинами першою - третьою статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

За таких обставин, враховуючи зміст ст.129 Конституції України, ч.ч.1-3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України при зверненні до суду з вимогами про стягнення майнової шкоди позивачем повинно бути доведено, зокрема, протиправність поведінки відповідача; наявність заподіяної відповідачем шкоди; причинний зв`язок між ними.

Одночасно, враховуючи загальні підстави цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та із чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Правову позицію стосовно наведеного предмету доказування у спорах про стягнення моральної шкоди наведено у постанові Верховного Суду від 12.11.2019р. по справі № 910/9278/18.

Проаналізувавши надані позивачем докази на підтвердження понесеної моральної шкоди, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову і в частині стягнення моральної шкоди, зважаючи на недоведеність позивачем факту спричинення йому моральної шкоди у заявленій сумі.

Надання позивачу відмови іншим контрагентом в укладенні договору з поставки товару, не може свідчити про наявність причинного зв`язку між діями відповідача та спричиненою цим моральною шкодою позивачу.

Суд зазначає, що належних і достатніх доказів у розумінні положень статей 76, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, які би свідчили про наявність зазначених обставин, позивач не надав і в матеріалах справи немає.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі №904/1942/20 в частині вимог про стягнення матеріальних втрат, у зв`язку із вчиненням відповідачем протиправних дій на суму 126 430,90 грн., а саме: 76 316,50 грн. витрат на правничу допомогу, які були понесені позивачем під час розгляду адміністративної справи №160/3944/19 та 50 114,40 грн. витрат пов`язаних з проведенням експертизи та відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 20 000 грн.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.

Зважаючи на те, що суд відмовив у задоволенні позову та закрив провадження у справі, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн. покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 231, 232-242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Скела Групп" до Держави Україна в особі Дніпровської митниці Держмитслужби про стягнення 20 000 грн. моральної шкоди, спричиненої протиправними діями відповідача.

Закрити провадження у справі №904/1942/20 в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Скела Групп" до Держави Україна в особі Дніпровської митниці Держмитслужби про стягнення 126 430,90 грн. суми матеріальних втрат, спричинених протиправними діями.

Витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241,284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення з урахуванням частини четвертої розділу Х «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повне рішення складено 11.06.2020

Суддя Н.Г. Назаренко