ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2020 р. Справа№ 910/12833/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Білоус О.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 02.06.2020,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2019 (повний текст складено 13.12.2019)

у справі №910/12833/19 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Технова»

про стягнення 9 652 682,43 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі, позивач або АТ НАК «Нафтогаз України») звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Технова» (далі, відповідач або Фірма) про стягнення 9 652 682 43, 43 грн, з яких: 2 330 151, 43 грн пені, 1 617 554,14 грн 3% річних та 5 704 976,14 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог АТ НАК «Нафтогаз України» зазначило, що відповідач в порушення умов укладеного з позивачем Договору купівлі-продажу природного газу №2317/1617-ТЕ-39 від 12.09.2016 не виконав взяті на себе зобов`язання з оплати поставленого позивачем природного газу у визначений договором строк, внаслідок чого за порушення виконання своїх договірних зобов`язань та прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманого природного газу зобов`язаний відповідно до статті 611, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та статей 230, 231 Господарського кодексу України, а також умов Договору сплатити пеню, інфляційні втрати та 3% річних за весь час прострочення.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.12.2019 у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд виходив з наступного:

- відповідно до норм чинного законодавства, специфіка поставки природного газу населенню полягає у тому, що постачання природного газу здійснюється всім категоріям населення без виключення, як пільговим категоріям споживачів (ветерани війни і праці, ветерани військової служби, ветерани органів внутрішніх справ, громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, багатодітні сім`ї), споживачам, які користуються субсидією так і звичайним споживачам, які не користуються будь-якими пільгами та субсидіями. Правовідносини щодо отримання пільг та субсидій регулюються нормами статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», нормами Закону про Державний бюджет на відповідний рік, в якому передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також низкою інших законодавчих актів. На виконання таких законодавчих актів прийнято ряд підзаконних нормативних актів: постанову Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», постанову Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій», спільний наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості та Міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688 «Про затвердження Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію».

- сторони спору, підписавши у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій», спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, фактично погодилися з тим, що залишок оплати наданих за договором послуг підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного такого спільного протокольного рішення, тобто тим самим змінили порядок і строки проведення розрахунків за поставлений природний газ за цим договором, а також і відповідальність за порушення цих строків;

- оскільки на правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в частині, у якій держава компенсує вартість послуг позивача за рахунок коштів державного бюджету норми цивільного законодавства не розповсюджуються, і відповідач був позбавлений можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за договором, суд дійшов висновку, що зазначене виключає застосування до відповідача відповідальності, передбаченої пунктом 8.2. договору, у вигляді стягнення пені за допущену прострочку оплати послуг та виникнення зобов`язання, передбаченого частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, з оплати боргу з урахуванням 3% річних та встановленого індексу інфляції.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2019 у справі №910/12833/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до наступного:

- суд не врахував, що сторони погодили в пункті 6.1. Договору, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків не змінює строків та умов розрахунків за договором. Отже, висновки суду першої інстанції про те, що наслідком укладення спільних протокольних рішень у цій справі є зміна порядку і строку проведення розрахунків, не відповідають дійсності, не підтверджуються обставинами справи та не узгоджуються із положеннями норм законодавства та умов Договору, узгоджених сторонами;

- під час розгляду справи судом першої інстанції було проігноровано ту обставину, що із загальної суми поставленого природного газу у розмірі 191 862 767,85 грн у порядку постанови КМУ №20 та постанови КМУ №256 було сплачено суму у розмірі 191 490 152,79 грн. Таким чином, різниця у розмірі 372 615,06 грн була сплачена відповідачем не по вказаним постановам, а власними коштами, що по суті вбачається з доказів, які надавалися позивачем до матеріалів справи. Відповідно, дані кошти в будь-якому разі не могли змінювати строків та порядків розрахунків за спірним договором, як кошти, що були сплачені згідно постанов КМУ, а тому суд повинен був дослідити всі ці обставини та відокремити суми, які були сплачені на підставі спільних протокольних рішень у відповідності до постанови КМУ №20 та суми, які були сплачені в інший спосіб;

- сторони прямо передбачили в договорі обов`язок відповідача, за відсутності або несвоєчасності надходження коштів через рахунок зі спеціальним режимом використання відповідача, сплачувати за отриманий природний газ власними коштами в строки, передбачені пунктом 6.2. Договору. Відповідач необмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема, шляхом внесення оплати, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат. Дана позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 21.02.2018 у справі №910/16072/16, від 17.04.2018 у справі №918/1395/15, від 12.06.2018 у справі №922/1010/16;

- суд порушив положення статті 236 Господарського процесуального кодексу України та не надав належної оцінки доводам позивача.

У тексті апеляційної скарги апелянтом порушено також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2019 у справі №910/12833/19, мотивоване тим, що повний текст оскаржуваного рішення було отримано апелянтом 17.12.2019 (про що свідчить копія першої сторінки рішення, копія конверту та відомості із веб-сайту Укрпошти, додані до апеляційної скарги).

Узагальнені доводи та заперечення відповідача на апеляційну скаргу

05.05.2020 відповідач подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду письмові пояснення у справі, у яких зазначив, що Господарський суд міста Києва при ухваленні рішення дійшов правильних висновків щодо предмета спору, повністю дослідив усі обставини справи та обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні позову повністю, а тому, за результатами апеляційного перегляду, рішення повинно бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідач наголошує на тому, що проведення розрахунків між позивачем та відповідачем регулювалося не тільки положеннями укладеного Договору, але і постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій», спільним наказом Міненерго та Мінфіну України від 03.08.2015 №493/688 «Про затвердження Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію», з 01.01.2018 постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу», постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2516 «Про затвердження Алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки».

У суді першої інстанції відповідач подавав письмові пояснення, у яких на виконання доручення суду надавав розрахунок зобов`язань та оплат згідно договору від 12.09.2016 №2317/1617-ТЕ-39. Із цього розрахунку чітко простежується, що розрахунки з позивачем здійснювалися відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг субсидій та компенсацій». Водночас, розрахунки відповідача з позивачем здійснювалися також і відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №217 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки».

Виходячи із встановленого на державному рівні механізму розрахунків та розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, який був детально викладений у апеляційній скарзі, відповідач не міг вплинути на процес здійснення розрахунків з позивачем, натомість, на нього впливала держава.

Відповідач, враховуючи зазначене, наголошує, що із аналізу законодавства, що регулює порядок виконання подібних договорів, та впливу на строк їх дії в частині проведення розрахунків населенням за теплову енергію, можна зробити висновок, що розрахунки здійснюються двома способами та заходами, які передбачені законодавством для забезпечення їх виконання:

1) шляхом оплати коштів населенням через поточні рахунки із спеціальним режимом використання, при цьому, продавці газу та теплопостачальні організації зобов`язані відкрити поточні рахунки із спеціальним режимом використання, на які надходять виключно кошти, сплачені населенням, які розподіляються уповноваженими банками відповідно до встановлених нормативів та на які не можуть впливати сторони договору;

2) шляхом погашення коштів субвенцій з боку держави, яке здійснюється у порядку, передбаченому постановою КМУ №20.

Іншого порядку розрахунків та заходів впливу на такий порядок законодавством не передбачено.

У письмових поясненнях відповідач також звернув увагу на практику Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з розгляду аналогічних спорів, викладену у постановах від 23.09.2019 у справі №908/885/18, від 19.06.2019 у справі №910/3647/18, від 24.10.2019 у справі №908/884/18, від 15.10.2019 у справі №921/214/18, від 12.02.2020 у справі №916/2259/18.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2020 справу №910/12833/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді: Сулім В.В., Гаврилюк О.М.

20.01.2020 суддя Майданевич А.Г. заявив про самовідвід від розгляду справи №910/12833/19.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 заяву про самовідвід судді Майданевича А.Г. від розгляду справи №910/12833/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2019 у справі № 910/12833/19 задоволено. Матеріали справи №910/12833/19 передано на повторний автоматизований розподіл для визначення складу суду.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у справі №910/12833/19 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Скрипки І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2019 у справі №910/12833/19 залишено без руху. Роз`яснено Акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути її недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у розмірі 217 185, 36 грн.

29.01.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи №910/12833/19 оригінала платіжного доручення № від 21.01.2020 про сплату судового збору у розмірі 217 185, 36 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2020 поновлено Акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2019 у справі №910/12833/19, відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2019 у справі №910/12833/19, розгляд справи призначено на 25.02.2020.

У судове засідання, призначене на 25.02.2020, з`явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні представники сторін надали пояснення по суті спору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2020 у справі оголошено перерву до 14.04.2020.

Враховуючи постанову Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 №215, від 20.03.2020 №242, від 25.03.2020 №239, від 29.03.2020 №241, від 02.04.2020 №255), продовження запровадженого карантину в Україні через спалах у світі коронавірусу COVID-19 до 24 квітня 2020 року та запровадження режиму надзвичайної ситуації на всій території України, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2020, з метою захисту здоров`я учасників судового процесу і співробітників суду та з урахуванням рекомендацій уповноважених суб`єктів щодо запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, повідомлено учасників справи, що судове засідання, призначене на 14.04.2020, не відбудеться, а про наступну дату судового засідання учасників справи буде повідомлено додатково ухвалою суду після закінчення карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2020 року №291 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 та продовжено запроваджений карантин до 11.05.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2020 призначено до розгляду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2019 у справі №910/12833/19 на 02.06.2020.

У судовому засіданні 02.06.2020 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 02.06.2020, з`явилися представник позивача та відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржене рішення суду скасувати, у позові відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржене рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

12.09.2016 між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірми «Технова» (споживач) було укладено Договір №2317/1617-ТЕ-29 постачання природного газу (далі, Договір) з протоколом узгодження розбіжностей, у якому узгоджені редакції пунктів 6.1., 8.1., 8.2., 8.3., 8.4., 8.5., 10.3., 11.3., відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Згідно пункту 2.1. Договору в редакції додаткової угоди №6 від 20.04.2017 постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 по 30 вересня 2017 (включно) природний газ обсягом до 18 200 куб.м.

Пунктами 2.3.-2.4. Договору передбачено, що планований обсяг за цим договором протягом місяця поставки може змінюватися за домовленістю сторін. Допускається відхилення місячного обсягу переданого природного газу в розмірі ± 5 відсотків (плюс/мінус п`ять відсотків), підтвердженого постачальником планового обсягу без узгодження сторін.

Пунктом 3.4. Договору визначено, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформляється актом приймання-передачі.

У розділі 5 Договору сторони визначили ціну природного газу.

Так, відповідно до пункту 5.1. Договору регульована ціна на природний газ (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України), який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 №758.

Ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором становить 4942,00 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%, усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5 930,40 грн (пункт 5.2. Договору).

Відповідно до пункту 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем або структурним підрозділом споживача КЕП «Чернігівська теплоелектроцентраль», , з рахунку зі спеціальним режимом використання структурного підрозділу № НОМЕР_6 в Чернігівському обласному управлінні АТ «Ощадбанк», МФО 353553, свідоцтво 100325840 , ІПН 15 виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3. цього Договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій» спільних прокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором (абзац 3 пункту 6.1. Договору в редакції протоколу узгодження розбіжностей).

У редакції Додаткової угоди №2 від 02.02.2017, яка поширює свою дію на правовідносини, що виникли між сторонами з 01.01.2017, пунктом 6.1. останні погодили, що оплата за природний газ може здійснюватися також з рахунку зі спеціальним режимом використання структурного підрозділу № НОМЕР_4 в ГУ ДКСУ у Чернігівській області, код банку 853592 та згідно абзацу 3 було погоджено, що нарахування пені не здійснюється на суми оплат, які були проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 та постанов Кабінету Міністрів України, якими регулюється порядок відшкодування споживачу різниці в тарифах шляхом укладення договорів про організацію взаєморозрахунків.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представникам сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 30.09.2017, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (пункт 12.1. Договору в редакції додаткової угоди №5 від 31.03.2017).

На виконання умов Договору позивач у жовтні 2016 року - вересні 2017 року передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 191 862 767, 85 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, підписаними представниками сторін (том 1, а.с. 47 - 58).

Відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій, компенсацій» між головним управлінням Державної казначейської служби України у Чернігівській області, Департаментом фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації, відповідачем та позивачем, з метою погашення взаємної заборгованості, укладені спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, а саме: №2694 від 11.11.2016 на суму 100 000, 00 грн (за жовтень 2016 року), №2695 від 11.11.2016 на суму 50 000,00 грн (за жовтень 2016 року), №2696 від 11.11.2016 на суму 6 150 000,00 грн (за вересень-жовтень 2016 року), №3134 від 14.12.2016 на суму 24 933 943,49 грн (за жовтень - листопад 2016 року), №3135 від 14.12.2016 на суму 2 000 000,00 грн (за листопад 2016 року), №114 від 26.01.2017 на суму 28 677 000,00 грн (за листопад - грудень 2016 року), №115 від 16.01.2017 на суму 50 680,15 грн (за грудень 2016 року), №843 від 13.02.2017 на суму 19 009 831,54 грн (за 2017 рік), №844 від 13.02.2017 на суму 3 000 000,00 грн (за січень 2017 року), №1519 від 13.03.2017 на суму 3 000 000,00 грн (за лютий 2017 року), №1520 від 13.03.2017 на суму 32 765 192,72 грн (за січень 2017 року), №2105 від 12.04.2017 на суму 23 491 192,10 грн (за лютий-березень 2017 року), №2573 від 15.05.2017 на суму 14 400 000,00 грн (за березень-квітень 2017 року), №2574 від 15.05.2017 на суму 441 021,71 грн (за квітень 2017 року), №2930 від 16.06.2017 на суму 537 647,62 грн (за квітень 2017 року), №3050 від 17.07.2017 на суму 344 248,15 грн (за травень 2017 року), №3505 від 18.09.2017 на суму 436 768,20 грн (за червень-липень 2017 року), №3780 від 20.10.2017 на суму 242 349,85 грн (за серпень 2017 року), №4041 від 20.11.2017 на суму 257 750,36 грн (за вересень 2017 року) (том 1, а.с. 61-136).

У пунктах 2.5. та 2.6. вказаних спільних протокольних рішень визначено, що відповідач перераховує позивачу грошові кошти за природний газ, наданий в 2016-2017 роках, згідно з Договором №2317/1617-ТЕ-29 від 12.09.2016 з таким записом в графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.2005 №20, дата і номер спільного протокольного рішення, за природний газ 2016-2017 роки, договір №2317/1617-ТЕ-29 від 12.09.2016, сума ПДВ».

За умовами розділу 3 спільних протокольних рішень, сторони зобов`язуються:

- забезпечити подання до органів Державної казначейської служби України належним чином оформлених спільних протокольних рішень та платіжних доручень згідно з Порядком, проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженим наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України №493/688 від 03.08.2015;

- перерахувати кошти наступній стороні, а остання сторона - до загального фонду Державного бюджету України або на рахунок електронного адміністрування податку на додану вартість не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок;

- оперативно обмінюватись наявною інформацією, виходячи з принципів задоволення взаємних інтересів, у процесі реалізації цього Спільного протокольного рішення;

- забезпечити проведення розрахунків відповідно до цього Спільного протокольного рішення та з урахуванням укладених договорів на рахунково-касове обслуговування, якими може передбачатися, що у разі несвоєчасного надання учасниками розрахунків платіжних документів органи Державної казначейської служби України своїм платіжним дорученням можуть самостійно перераховувати кошти за схемою, передбаченою Спільним протокольним рішенням.

У пункті 4 спільних протокольних рішень зазначено, що сторони, які підписали це спільне протокольне рішення, несуть відповідальність за недотримання вимог Постанови Уряду №20 від 11.01.2005 та Порядку проведення розрахунків за невиконання своїх зобов`язань за цим спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до законодавства України.

Спільне протокольне рішення набирає чинності з моменту його підписання всіма сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим спільним протокольним рішенням (пункт 5.2. спільних протокольних рішень).

Із матеріалів справи вбачається, що заборгованість за Договором №2317/1617-ТЕ-29 від 12.09.2016 на суму 191 862 767,85 грн сплачена відповідачем позивачу в повному обсязі, що підтверджується наданими АТ «НАК «Нафтогаз України» розрахунком (том 2, а.с.12-13), банківськими виписками по його рахунку (том 1, а.с. 138-150), випискою позивача по операціям відповідача за договором №2317/1617-ТЕ-29 від 12.09.2016 (том 1, а.с. 60), зокрема:

- частина наданих послуг за Договором на суму 372 615,06 грн відповідачем оплачена через розподільчі рахунки (з поточного рахунку із спеціальним режимом використання на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця згідно із нормативом розподілу коштів, затвердженого відповідною постановою НКРЕКП), а саме, за жовтень 2016 року: 02.11.2016 у сумі 29 897,90 грн, 03.11.2016 у сумі 36 974,51 грн, 04.11.2016 у сумі 17 217,02 грн, 07.11.2016 у сумі 19 730,46 грн, 08.11.2016 у сумі 18 984,86 грн, 09.11.2016 у сумі 19 827,89 грн, 10.11.2016 у сумі 30 068,02 грн; за грудень 2016 року: 06.01.2017 у сумі 140 320,34 грн, 10.01.2017 у сумі 12 761,27 грн, 11.01.2017 у сумі 15 763,37 грн, 12.01.2017 у сумі 24 327,72 грн;

- частина наданих послуг за Договором на суму 159 887 625,89 грн за рахунок коштів, отриманих відповідно до приписів Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20, на підставі спільних протокольних рішень, а саме: жовтень 2016 року 17.11.2016 у сумі 6 300 000,00 грн, за листопад 2016 року 27.12.2016 у сумі 26 933 943,49 грн, за грудень 2016 року 25.01.2017 у сумі 50 680,15 грн та 02.02.2017 у сумі 28 677 000,00 грн, за січень 2017 року 28.02.2017 у сумі 22 009 831,55 грн, за лютий 2017 року 23.03.2017 у сумі 3 000 000,00 грн, 12.06.2017 у сумі 441 021,71 грн та 22.08.2017 у сумі 32 324 171,01 грн, за березень 2017 року 22.08.2017 у сумі 441 021,71 грн, 01.11.2017 у сумі 1 318 663,97 грн та 20.12.2017 у сумі 21 231 406,21 грн, за квітень 2017 року 20.12.2017 у сумі 14 841 021,71 грн, за травень 2017 року 20.12.2017 у сумі 1 818 764,18 грн;

- частина наданих послуг за договором на суму 31 602 526,90 грн за рахунок коштів, отриманих відповідно до приписів Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, а саме: за травень 2017 року 02.02.2018 у сумі 5 961 379,81 грн та за травень - вересень 2017 року 28.02.2018 у загальній сумі 25 641 147,09 грн.

Звертаючись до суду із позовом у межах даної справи, позивач вказує, що оплату за отриманий природний газ згідно умов Договору відповідач здійснював несвоєчасно, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1. Договору, що є підставою для нарахування позивачем відповідачу на підставі пункту 8.2. Договору 2 330 151,43 грн пені, а також 1 617 554,14 грн 3% річних та 5 704 976,14 грн інфляційних втрат на підставі статті 625 Цивільного кодексу України за загальний період з 26.12.2016 по 27.02.2018, за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо з урахуванням дат виникнення заборгованості.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що Фірмою було сплачено позивачу за поставлений природний газ з дотриманням порядку, визначеного постановами Кабінету Міністрів від 11.01.2005 №20, від 04.03.2002 №256, від 18.06.2014 №217. Отже, відповідачем не було порушено свої зобов`язання перед позивачем, що виключає можливість застосування до нього відповідальності у вигляді стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та пояснень на неї, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом частин 1-3 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Згідно статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як уже зазначалося вище, згідно пункту 6.1. Договору у редакції Додаткової угоди №2 від 02.02.2017, яка поширює свою дію на правовідносини, що виникли між сторонами з 01.01.2017, останні погодили, що оплата за природний газ може здійснюватися також з рахунку зі спеціальним режимом використання структурного підрозділу № НОМЕР_4 в ГУ ДКСУ у Чернігівській області, код банку 853592 та згідно абзацу 3 було погоджено, що нарахування пені не здійснюється на суми оплат, які були проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 та постанов Кабінету Міністрів України, якими регулюється порядок відшкодування споживачу різниці в тарифах шляхом укладення договорів про організацію взаєморозрахунків.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (частина 1 статті 611 Цивільного кодексу України).

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Згідно з частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 8.1. Договору передбачена відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору згідно з чинним законодавством України та договором.

За змістом пункту 8.2. Договору (із урахуванням протоколу узгодження розбіжностей) у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 №20.

Пунктом 7 Додаткової угоди №5 до Договору замінено в пункті 8.2. Розділу 8 Договору «Відповідальність сторін договору» слово «21% річних» на « 16,4% річних».

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідач розрахувався за поставлений газ у повному обсязі, однак розрахунки були здійсненні з простроченням платежів, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення з відповідача 2 330 151,43 грн пені, а також 1 617 554,14 грн 3% річних та 5 704 976,14 грн інфляційних втрат за загальний період з 26.12.2016 по 27.02.2018.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову позивачу в задоволенні його позовних вимог з огляду на наступне.

За змістом Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758, на відповідача, як на постачальника природного газу, покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам та релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності).

Згідно із пунктом 14 зазначеного Положення постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується відповідно до законодавства.

Відповідно до частини 6 статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» (яка була чинною на час існування правовідносин між сторонами) споживачі оплачують вартість спожитого ними природного газу шляхом перерахування коштів виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, відкритий в установах уповноваженого банку постачальниками природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки, та їх структурними підрозділами.

Для проведення розрахунків за спожитий природний газ постачальники природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, їх структурні підрозділи, а також оптові продавці, що здійснюють продаж природного газу таким постачальникам на виконання спеціальних обов`язків, покладених на таких продавців, відкривають в установах уповноважених банків поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за спожитий природний газ від споживачів. Уповноважені банки, що обслуговують поточні рахунки із спеціальним режимом використання, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання та порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №792 від 30.09.2015 «Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ» (в редакції станом на момент виникнення правовідносин між сторонами) затверджено Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ та Порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ.

Відповідно до зазначеного Порядку постачальники природного газу, на яких покладено спеціальні обов`язки з постачання природного газу (газопостачальні підприємства), та їх структурні підрозділи, а також оптові продавці, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам для виконання їх спеціальних обов`язків (оптові продавці), відкривають в установах уповноваженого банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від споживачів, в порядку, визначеному Національним банком (пункт 1 Порядку).

Газопостачальні підприємства і оптові продавці відкривають поточні рахунки із спеціальним режимом використання для виконання покладених на них спеціальних обов`язків щодо постачання та продажу природного газу. При цьому, якщо для певної категорії (групи) споживачів встановлено ціни, які відрізняються від звичайних чи ринкових цін, газопостачальні підприємства і оптові продавці відкривають в установах уповноваженого банку окремі поточні рахунки із спеціальним режимом використання для кожної такої категорії (групи) споживачів (пункт 2 Порядку).

Газопостачальні підприємства і оптові продавці обумовлюють у відповідному договорі про відкриття банківського рахунка право уповноваженого банку на договірне списання (перерахування) з поточних рахунків із спеціальним режимом використання коштів, що надходять за спожитий природний газ, без застосування платіжних вимог (пункт 3 Порядку).

Уповноважений банк подає Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг перелік поточних рахунків із спеціальним режимом використання, відкритих газопостачальними підприємствами і оптовими продавцями. Перелік поточних рахунків із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств і оптових продавців подається уповноваженим банком до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на затвердження та доводиться до відома Національного банку, підприємств поштового зв`язку, а також споживачів та інших учасників розрахунків шляхом опублікування в офіційному друкованому виданні Кабінету Міністрів України та розміщується на офіційному веб-сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Газопостачальні підприємства інформують упродовж 10 робочих днів від дня відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання споживачів про відкриті в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання (пункт 4 Порядку).

Газопостачальні підприємства укладають у двомісячний строк із споживачами нові договори (додаткові угоди) із зазначенням відповідного поточного рахунка із спеціальним режимом використання для зарахування коштів за спожитий природний газ виключно на такий рахунок. Під час укладення договорів купівлі-продажу природного газу між газопостачальними підприємствами і оптовими продавцями, а також договорів постачання природного газу між газопостачальними підприємствами та споживачами визначаються умови щодо оплати за природний газ виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання (пункт 5 Порядку).

У разі припинення (закінчення строку виконання) спеціальних обов`язків газопостачальних підприємств і оптових продавців газопостачальні підприємства і оптові продавці закривають поточні рахунки із спеціальним режимом використання у порядку, визначеному нормативно-правовими актами Національного банку. Про закриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання уповноважений банк у дводенний строк письмово повідомляє Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (пункт 6 Порядку).

Так, у пункті 6.1. Договору сторонами погоджено, що оплата за газ здійснюється через рахунок із спеціальним режимом використання.

Разом із цим, постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 затверджений «Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки» (далі, Порядок №217).

Відповідно до пункту 7 Порядку №217 теплопостачальні і теплогенеруючі організації та їх структурні підрозділи інформують споживачів про відкриті в уповноваженому банку спеціальні рахунки для оплати спожитої теплової енергії та наданих комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

Згідно з пунктом 8 Порядку №217 усі категорії споживачів, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, сплачують їх вартість шляхом перерахування коштів виключно на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів. У разі коли у платіжному дорученні (касовому документі) споживача теплової енергії або комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води реквізити рахунка одержувача коштів за теплову енергію та/або комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води не відповідають реквізитам спеціального рахунка, відкритого теплопостачальною або теплогенеруючою організацією, банк (підприємство поштового зв`язку або орган Казначейства), що приймає платіжний документ, повертає його без виконання з надісланням відповідного повідомлення споживачеві.

Пунктом 9 Порядку №217 встановлено, що уповноважений банк здійснює перерахування коштів, що надходять на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями, згідно з реєстром нормативів перерахування коштів, що надходять як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогенеруючими організаціями теплову енергію (далі - реєстр нормативів), що затверджується Комісією.

На підставі пункту 13 Порядку №217 уповноважений банк згідно з умовами договору банківського рахунка здійснює перерахування коштів за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води із спеціальних рахунків, відкритих структурними підрозділами теплопостачальних і теплогенеруючих організацій, на спеціальні рахунки теплопостачальних і теплогенеруючих організацій двічі на день, а саме: до 10-ї години - залишок коштів на початок операційного дня; до 17-ї години - кошти, що надійшли протягом операційного дня на спеціальні рахунки, відкриті структурними підрозділами теплопостачальних і теплогенеруючих організацій. Уповноважений банк до 12-ї години операційного дня здійснює відповідно до реєстру нормативів розподіл коштів, що надійшли за попередній день від структурних підрозділів теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та споживачів, і перерахування коштів на рахунки з урахуванням вимог пунктів 14-26 цього Порядку.

Судом встановлено, що відповідачем на підставі укладеного із ПАТ «Державний ощадний банк України» 24.07.2014 Договору банківського рахунку №859 (у національній валюті) для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію від категорії споживачів «населення» та з відповідних поточних рахунків із спеціальним режимом використання структурних підрозділів теплопостачальних організацій було відкрито рахунок із спеціальним режимом використання № НОМЕР_5 .

Як підтверджується матеріалами справи, частина наданих позивачем послуг з постачання природного газу за Договором на суму 372 615,06 грн була оплачена відповідачем через розподільчі рахунки (з поточного рахунку із спеціальним режимом використання НОМЕР_7 на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця згідно із нормативом розподілу коштів, затвердженого відповідною постановою НКРЕКП), а саме, за жовтень 2016 року: 02.11.2016 у сумі 29 897,90 грн, 03.11.2016 у сумі 36 974,51 грн, 04.11.2016 у сумі 17 217,02 грн, 07.11.2016 у сумі 19 730,46 грн, 08.11.2016 у сумі 18 984,86 грн, 09.11.2016 у сумі 19 827,89 грн, 10.11.2016 у сумі 30 068,02 грн; за грудень 2016 року: 06.01.2017 у сумі 140 320,34 грн, 10.01.2017 у сумі 12 761,27 грн, 11.01.2017 у сумі 15 763,37 грн, 12.01.2017 у сумі 24 327,72 грн.

Платежі від 02.11.2016 на суму 29 897,90 грн та від 03.11.2016 на суму 36 974,51 грн були зараховані із урахуванням уточнення призначення платежу «Розподіл коштів на виконання п.КМУ від 18.06.2014 р. №217…», яке було здійснене відповідачем згідно листа вих.№711 від 10.11.2016 (том 1, а.с. 137).

Разом з цим, матеріалами справи підтверджується, що у період з 11.11.2016 по 20.11.2017 між головним управлінням Державної казначейської служби України у Чернігівській області, Департаментом фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації, відповідачем та позивачем, з метою погашення взаємної заборгованості, було укладено ряд спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на загальну суму 159 887 625,89 грн.

Предметом спільних протокольних рішень є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 «Про затвердження Порядку перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» (зі змінами) (далі, Порядок №20).

Крім того, у пунктах 2, 3 спільних протокольних рішень сторони передбачили порядок та строки проведення взаєморозрахунків та визначили, що усі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків.

Так, у пункті 3 спільного протокольного рішення сторонами погоджено, що з метою реалізації цього спільного протокольного рішення сторони зобов`язуються, зокрема, забезпечити подання до органів Державної казначейської служби України належним чином оформлених спільних протокольних рішень та платіжних доручень згідно з Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженим наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688 (далі, Порядок №493/688).

Отже, реалізація розрахунків за спільними протокольними рішеннями здійснюється відповідно до Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688.

Відповідно до статті 7 Господарського кодексу України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно частин 1-3 статті 12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності.

Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій.

Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 7 Порядку №20 цей порядок визначає механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та ПАТ «Укртрансгаз», а також за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) з податку на додану вартість, що сплачується виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами.

Відповідно до пункту 1.1. Порядку №493/688 (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), цей порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», ДП «Енергоринок», ПАТ «УКРТРАНСГАЗ», ПАТ «Укргазвидобування», виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами та іншими учасниками розрахунків за природний газ, послуги з постачання, розподілу та транспортування природного газу, в тому числі послуги замовленої потужності, фізичного транспортування природного газу, балансування обсягів природного газу (далі - послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу), теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20.

Пунктом 1.2. Порядку №493/688 встановлено, що розрахунки, передбачені в пункті 1.1. цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ або вугілля, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку.

У пункті 2.7. Порядку №493/688 визначено, що розпорядники коштів за рахунок отриманих субвенцій із загального фонду Державного бюджету України здійснюють розрахунки за природний газ, теплопостачання та електроенергію шляхом перерахування коштів на рахунки постачальників та транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг), відкриті в органах Державної казначейської служби України, а у разі проведення розрахунків за природний газ - на поточні рахунки із спеціальним режимом використання енергопостачальників, відкриті в уповноваженому банку.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений зазначеним Порядком №20, держава забезпечує перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій, а також, відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов`язаних з постачанням природного газу населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами на підставі Договору купівлі-продажу природного газу №2317/1617-ТЕ-39 від 12.09.2016 в цій частині зазнають імперативного регулюючого впливу держави, шляхом прийняття, зокрема, Закону про державний бюджет на відповідний рік, нормами яких передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, та інших законодавчих актів, на виконання яких, у свою чергу, було прийнято підзаконні нормативні акти і, зокрема, постанову Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005.

Незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування, чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Враховуючи зазначені обставини справи та положення законодавства, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що підписання між сторонами спору спільних протокольних рішень і виконання положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20, свідчить, що оплата отриманого відповідачем природного газу підлягає погашенню, зокрема, шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі цих рішень. Отже, строки виконання грошових зобов`язань, які виникли на підставі укладеного між сторонами спору Договору купівлі-продажу природного газу №2317/1617-ТЕ-39 від 12.09.2016 змінились.

Таким чином, підписавши зазначені спільні протокольні рішення, сторони погодили, що відшкодування частини боргу відповідача, здійснюватиметься відповідно до встановлених зазначеними рішеннями порядку. Тобто сторони, підписавши спільні протокольні рішення, погодилися з тим, що між ними встановлюється інший (не той, що був передбачений у договорі) порядок розрахунків.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.05.2019 у справі №924/296/18 та в постанові палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №908/885/18.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що відповідач не міг вплинути на процес здійснення розрахунків, зважаючи на вимоги чинного законодавства України, у тому числі враховуючи і попередньо затверджений алгоритм розподілу коштів і порядок вчинення дій за спільними протокольними рішеннями, оскільки в даному випадку оплата за отриманий природний газ залежить від своєчасності вчинення дій всіх суб`єктів спільних протокольних рішень.

Відтак, у даному випадку для застосування санкцій, визначених умовами Договору, а також наслідків за порушення грошового зобов`язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків.

Наведена правова позиція узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 09.09.2014 у справі №5011-35/1533-2012-19/522-2012, від 01.07.2015 у справі №924/1230/14, від 16.09.2015 у справі №917/2520/14, від 07.10.2015 у справі №924/406/14, від 01.10.2015 у справі №917/2519/14 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №904/1858/16, від 14.03.2018 у справі №910/9806/16, від 12.06.2018 у справі №922/1010/16, від 02.08.2018 у справі №922/3873/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 18.06.2019 у справі №914/891/16.

Отже, підставою застосування наслідків за порушення грошового зобов`язання, визначених умовами Договору, а також наслідків, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, є наявність суми основного боргу, що не була предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, яка була несвоєчасно оплачена відповідачем за рахунок власних коштів. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №904/1858/16, від 12.06.2018 у справі №922/1010/16, від 28.11.2018 у справі №927/370/18, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 18.06.2019 у справі №914/891/16.

Судом, натомість, встановлено, що зобов`язання відповідача на змінених сторонами Договору умовах було виконано в повному обсязі, а тому вимоги позивача про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на зобов`язання за зміненими спільними протокольними рішеннями строками їх виконання, є неправомірними та задоволенню не підлягають.

Також суд встановив, що розрахунки по спірному договору у період з 02.02.2018 по 28.02.2018 проведені з урахуванням оплачених державою коштів по субвенціях в сумі 31 602 526,90 грн на підставі постанови КМУ від 04.03.2002 №256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» (далі, Порядок №256).

Порядок №256 визначає механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати.

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення). Інформація про фактично нараховані за звітний період суми подається як в цілому, так і за розрахунками, не проведеними згідно з Порядком №20 (пункти 2, 5 Постанови № 256).

Згідно з пунктом 8 Постанови №256 отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п`ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу.

Із наведеного вбачається адміністративно-правове регулювання відносин щодо механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема, на оплату природного газу.

Враховуючи вищевстановлені обставини справи у своїй сукупності, оскільки на правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в частині, у якій держава компенсує вартість послуг позивача за рахунок коштів державного бюджету норми цивільного законодавства не розповсюджуються, і відповідач був позбавлений можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за договором, суд доходить висновку, що зазначене виключає застосування до відповідача відповідальності, передбаченої пунктом 8.2. Договору, у вигляді стягнення пені за допущену прострочку оплати послуг та виникнення зобов`язання, передбаченого частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, з оплати боргу з урахуванням 3% річних та встановленого індексу інфляції.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №906/550/16, від 03.04.2019 у справі №906/278/18.

Із аналізу вищеописаних правових норм та матеріалів даної справи, враховуючи, що частина наданих послуг за Договором на суму 372 615,06 грн відповідачем оплачена через розподільчі рахунки (з поточного рахунку із спеціальним режимом використання на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця згідно із нормативом розподілу коштів, затвердженого відповідною постановою НКРЕКП), частина наданих послуг за Договором на суму 159 887 625,89 грн - за рахунок коштів, отриманих відповідно до приписів Порядку №20 на підставі спільних протокольних рішень, частина наданих послуг за Договором на суму 31 602 526,90 грн - за рахунок коштів, отриманих відповідно до приписів Порядку №256, колегія суддів констатує відсутність правових підстав для нарахування відповідачу 2 330 151,43 грн пені, 1 617 554,14 грн 3% річних та 5 704 976, 14 грн інфляційних втрат, про що судом першої інстанції зроблено вірний висновок та правомірно відмовлено у задоволенні даних позовних вимог.

Крім цього, як вірно встановив суд першої інстанції, матеріали справи не містять, а позивачем не наведено доказів на підтвердження наявності суми боргу, яка була б несвоєчасно оплачена відповідачем за рахунок власних коштів, а наведений позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат не відповідає встановленим обставинам справи.

Мотиви відхилення аргументів скаржника

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції було проігноровано ту обставину, що із загальної суми поставленого природного газу у розмірі 191 862 767,85 грн сплачено у Порядку №20 та Порядку №256 лише суму у розмірі 191 490 152,79 грн, а різниця у розмірі 372 615,06 грн була сплачена відповідачем не по вказаним постановам, а власними коштами, обставини із приводу чого судом досліджені не були, колегією суддів відхиляються, оскільки, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, судом було надано оцінку платежам відповідача на загальну суму 372 615,06 грн та встановлено, що сума у розмірі 372 615,06 грн була оплачена відповідачем через розподільчі рахунки (з поточного рахунку із спеціальним режимом використання НОМЕР_7 на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця згідно із нормативом розподілу коштів, затвердженого відповідною постановою НКРЕКП) на виконання постанови КМУ №217 від 18.06.2014. При цьому, відповідні суми були сплачені відповідачем у строки, встановлені пунктом 6.1. Договору.

Доводи апеляційної скарги позивача стосовно неврахування судом при вирішенні спору умов пункту 6.1. Договору та безпідставності, у зв`язку з цим, висновків суду першої інстанції про те, що наслідком укладення спільних протокольних рішень у цій справі є зміна порядку і строку проведення розрахунків, колегією суддів відхиляються, оскільки, як вказувалось судом вище, розрахунки за спожитий природний газ проводилися відповідачем на підставі спільних протокольних рішень, укладених відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» від 11.01.2005 №20, і між сторонами спільного протокольного рішення було визначено чіткий алгоритм дій та порядок розподілу коштів, який відповідач самостійно змінювати не має можливості. При цьому, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування, чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

В апеляційній скарзі позивач також наголошує на тому, що відповідач не був обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема, шляхом внесення оплати, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат. На підтвердження своєї правової позиції позивач послався на висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у постановах від 21.02.2018 у справі №910/16072/16, від 17.04.2018 у справі №918/1395/15, від 12.06.2018 у справі №922/1010/16.

Із приводу зазначених посилань скаржника суд апеляційної інстанції зазначає, що дійсно за умовами Договору відповідач не обмежується при здійсненні розрахунків з позивачем лише застосуванням рахунків із спеціальним режимом використання, проте, як зазначалось вище, використання вказаних рахунків при розрахунку між сторонами унормовано спеціальним актом цивільного законодавства - Порядком проведення розрахунків за спожитий природний газ, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №792 (в редакції, чинній в період спірних правовідносин), який є обов`язковим для сторін в силу приписів ч. 3 статті 6 Цивільного кодексу України.

Посилання АТ «НАК «Нафтогаз України» в апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду у інших справах, правовим висновкам у яких, на думку скаржника, не відповідають висновки суду апеляційної інстанції у справі, яка розглядається, відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки у зазначених справах суди дійшли різних висновків щодо задоволення заявлених позовних вимог за різних встановлених судами фактичних обставин і залежно від встановленого по-різному обґрунтували свої висновки.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, розглядаючи справу №908/885/18, вирішив за необхідне відступити від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду у справі №910/16072/16 та №918/1395/15, на які наразі посилається скаржник, та передав згідно ухвали від 04.07.2019 справу №908/885/18 разом із касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 09.01.2019 та рішення Господарського суду Запорізької області від 02.10.2018 на розгляд судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

За результатами розгляду справи №908/885/18 Верховним Судом у складі суддів палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду було прийнято постанову від 23.09.2019, у якій висвітлено правову позицію у аналогічних правовідносинах про те, що відповідач здійснював оплату за природний газ у порядку та на умовах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №792 «Про вдосконалення порядку розрахунків за спожитий природний газ», постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2516 «Про затвердження Алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки», із дотриманням умов пунктів 6.1., 6.2. договору та на підставі спільних протокольних рішень, укладених відповідно до умов постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, а тому правові підстави для нарахування відповідачу пені, 3 % річних та інфляційних втрат відсутні.

Також не заслуговують на увагу та відхиляються доводи апеляційної скарги щодо порушення місцевим господарським судом норм статті 236 Господарського процесуального кодексу України в частині належного обґрунтування судового рішення.

Так, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006) пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналізуючи через призму зазначених висновків ЄСПЛ повноту дослідження судом першої інстанції обставин даної справи та обґрунтування судового рішення про відмову в задоволенні позову, судова колегія вважає, що Господарським судом міста Києва належним чином виконано обов`язок щодо обґрунтування своїх висновків, а також з достатньою ясністю зазначено підстави, на яких ґрунтується оскаржуване рішення.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Доводи апеляційної скарги позивача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2019 у справі №910/12833/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2019 у справі №910/12833/19 залишити без змін.

Матеріали справи №910/12833/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 17.06.2020 після виходу судді Тищенко А.І. з відпустки.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка