ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2020 р. Справа № 917/1853/19

За позовом Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, вул. Полтавська, 48, с. Бутенки, Кобеляцький район, Полтавська область, 39213

до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Добробут", вул. Остроградського, 8, смт. Козельщина, Козельщинський район, Полтавська область, 39100

про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки і приведення її у придатний до використання стан.

Суддя Погрібна С.В.

Секретар судового засідання Коваленко О.С.

Представники сторін згідно протоколу судового засідання від 26.05.2020 р.

Суть справи. Бутенківська сільська рада Кобеляцького району Полтавської області звернулась з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Добробут", в якому просить суд зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма «Добробут» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 3,5 га., розташовану на території Бутенківської сільської ради в с. Богданівка і привести її у придатний для використання стан.

Ухвалою суду від 06.11.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 05.12.2019 р.

25.11.2019 р. відповідачем подано відзив на позовну заяву (вх. № 12956).

Позивачем подано клопотання про долучення до матеріалів справи копій документів (вх. №13463 від 05.12.2019 р.).

Ухвалою суду від 05.12.2019 р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено засідання на 16.01.2020 р. на 11:00 год.

Позивачем подано відповідь на відзив (вх. № 13922 від 16.12.2019 р. ).

Ухвалою суду від 16.01.2020 р. відкладено підготовче засідання на 04.02.2020 р.

Від відповідача надійшли заперечення по справі (вх. № 1386) та клопотання про долучення доказів (вх. №1387).

Представником відповідача в судовому засіданні 04.02.2020 р. заявлено усне клопотання про витребування у відповідного органу належним чином завіреної копії державного акту ПЛ № 00022.

Судом відмовлено в задоволенні заявленого клопотання, оскільки останнє не відповідає вимогам частини 2 статті 81 ГПК України.

Ухвалою суду від 04.02.2020 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 24.03.2020 р. на 10:00 год.

23.03.2020 р. від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в зв`язку з запровадженням карантину (вх. № 3316); клопотання про повернення до підготовчого провадження (вх. № 3304); клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів, які встановлюють місце розташування спірної земельної ділянки: 1) лист головного управління Держгеокадастру в Полтавській області від 28.02.2020 року № 38/107-20 та додаток до нього; докази направлення позивачу зазначених доказів (вх. № 3305).

Судове засідання, призначене на 24.03.2020 р. на 10:00 год., не відбулося у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. Розгляд справи призначено на 26.05.2020 р.

В судовому засіданні представник відповідача наполягала на задоволенні клопотання про повернення до підготовчого провадження (вх. № 3304) та клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів, які встановлюють місце розташування спірної земельної ділянки: 1) лист головного управління Держгеокадастру в Полтавській області від 28.02.2020 року № 38/107-20 та додаток до нього.

В обґрунтування клопотання про повернення до підготовчого провадження відповідач вказує, що у підготовчому судовому засіданні, що відбулося 04 лютого 2020 року представник позивача заперечив факт знаходження спірної земельної ділянки за межами населеного пункту, хоча в позовній заяві визнає факт знаходження спірної земельної ділянки в межах земель визначених Державним актом на право колективної власності серії ПЛ №00022 від 13 травня 1997 року, виданим Кобеляцькою районною радою Кобеляцького району Полтавської області, тобто за межами населеного пункту. За таких обставин, залишилося нез`ясованим та залишається актуальним питання встановлення місця розташування спірної земельної ділянки, а саме: Чи знаходиться земельна ділянка в межах населеного пункту на території Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавській області; Чи розміщена спірна земельна ділянка в межах земель визначених Державним актом на право колективної власності серії ПЛ №00022 від 13 травня 1997 року, виданим Кобеляцькою районною радою Кобеляцького району Полтавської області.

Відповідач стверджує, у зв`язку з тим, що позивачем в позовній заяві не заперечувався факт розташування спірної земельної ділянки за межами населених пунктів і в межах земель визначених Державним актом на право колективної власності серії ПЛ №00022 від 13 травня 1997 року, виданим Кобеляцькою районною радою Кобеляцького району Полтавської області, відповідач надаючи відзив і докази у справі не надавав доказів місця розташування земельної ділянки. Вже в підготовчому судовому засіданні позивач висловив позицію, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту та не входить до земель, що визначені Державним актом на право колективної власності серії ПЛ №00022 від 13 травня 1997 року.

Таким чином, на думку відповідача, повернення до підготовчого провадження зумовлене необхідністю встановити фактичні обставини справи, що мають значення для її вирішення та не підтверджуються належними доказами, що вже існують в матеріалах справи. Тому, з метою справедливого та неупередженого вирішення справи є необхідність долучити до матеріалів справи докази, що визначають місце розташування спірної земельної ділянки.

Так, відповідач просить суд повернутись до підготовчого провадження та приєднати до матеріалів справи докази, які встановлюють місце розташування спірної земельної ділянки: 1) лист головного управління Держгеокадастру в Полтавській області від 28.02.2020 року № 38/107-20 та додаток до нього.

Позивач заперечував проти задоволення клопотання відповідача щодо повернення до підготовчого провадження.

При вирішенні вказаного клопотання судом враховано наступне.

Відповідно до статті 207 ГПК України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Ухвалою суду від 04.02.2020 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

З наданого до суду листа, який відповідач просить долучити до матеріалів справи вбачається, що останній отримано відповідачем після закриття провадження у справі.

Таким чином, суд відмовляє відповідачу у задоволенні клопотання про повернення до підготовчого засідання, а копію даного листа долучає до матеріалів справ, як доказ.

В судовому засіданні 26.05.2020 р. судом з`ясовано обставини та досліджено докази.

Представникам сторін надано заключне слово, які підтримали свою позицію викладену письмово та озвучено в судових засіданнях.

Судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, суд розглядає спір за наявними матеріалами в даному судовому засіданні.

Встановивши всі обставини справи та дослідивши надані документальні докази, суд встановив, що Рішенням Кобеляцької районної ради народних депутатів від 18 вересня 1996 року було передано земельну ділянку 1939 гектарів у колективну власність КСП «Здобуток», що підтверджується Державним актом на право колективної власності серії ПЛ №00022 від 13 травня 1997 року, виданим Кобеляцькою районною радою Кобеляцького району Полтавської області (а.с. 33).

На виконання Указу Президента України від 03.12.1999 року № 1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки», відповідно до Закону України «Про підприємства в Україні», Положення про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 25.05.1998 року № 740, в зв`язку з реорганізацією господарства шляхом перетворення, колективне сільськогосподарське підприємство «Здобуток» перереєстровано в сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Здобуток» / СТОВ «Здобуток».

Вказане підтверджується Розпорядженням голови районної державної адміністрації «Про перереєстрацію КСП «Здобуток» в СТОВ «Здобуток», за № 234 від 10 березня 2000 року.

Згідно вищезазначеного розпорядження СТОВ «Здобуток» є правонаступником КСП «Здобуток» до якого перейшли всі права та обов`язки останнього (а.с. 35).

На підставі рішення сьомої сесії Бутенківської сільської ради четвертого скликання від 12.12.2003 р. (а.с. 36), між Бутенківською сільською радою Кобеляцького району Полтавської області та СТОВ «Здобуток» було укладено договір оренди землі від 01.02.2004 року площею 25,5 га., Договір оренди зареєстровано в Кобеляцькій філії ПР «ЦДЗК» за № 110 від 22.02.2004 року (а.с. 37-41).

Протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Добробут" № 14/0711/3 від 01.07.2011 р. вирішено приєднати Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Здобуток" до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Добробут" (а.с. 78). Вказане також підтверджується статутом відповідача (а.с. 58-75).

Позивач в обґрунтування позову вказує, що Бутенківською сільською радою при проведенні контролю за використанням земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавств встановлено, що ТОВ Агрофірма «Добробут» (відповідач) займає та користується земельною ділянкою, поблизу с. Богданівка, площею 3,5га. без наявних на те підстав, тобто здійснила самовільне зайняття земельної ділянки, побудувавши на ній тимчасовий майданчик для зберігання мінеральних добрив (акт а.с. 24).

Самовільне зайняття земельної ділянки - є будь які дії. які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. (Закону України № 963-IV)

03.10.2019 року на адресу відповідача направлено лист, щодо звільнення земельної ділянки, або ж надання документів правомірності користування нею (а.с. 49).

08.10.2019 року позивачем отримано відповідь від відповідача, в якій останній стверджує про правомірність користування спірною земельною ділянкою, посилаючись на правонаступництво прав і обов`язків припиненої юридичної особи, а саме Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Здобуток (надалі СТОВ «Здобуток»), до якого в свою чергу перейшли права і обов`язки реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства «Здобуток» (надалі КСП «Здобуток»), в тому числі право колективної власності на земельну ділянку згідно Державного Акту на право колективної власності серії ПЛ №00022 від 13 травня 1997 року. Рішення сьомої сесії Бутенківської сільської ради четвертого скликання від 12.12.2003 р. СТОВ «Здобуток» було надано в оренду земельну ділянку площею 25,5 га., в тому числі земельну ділянку під господарськими дворами площею 3,5 га.. На даний час ТОВ Агрофірма «Добробут» замовило технічну документацію щодо встановлення (відновлення) під господарськими будівлями і дворами за межами населеного пункту на території Бутенківської сільської ради Кобеляцького району (а.с. 45-46).

Однак, позивач не погоджується з даними твердженнями та зазначає, що Державний Акт на право колективної власності серії ПЛ № 00022 від 13 травня 1997 року, виданий Кобеляцькою районною радою Кобеляцького району Полтавської області про передачу КСП «Здобуток» у колективну власність землі розміром 1939 га., до яких входить спірна земельна ділянка з моменту вступу в силу Закону 2498-VІІІ, втратив чинність.

В 2011 році, після ліквідації СТОВ «Здобуток», його правонаступником стала ТОВ Агрофірма «Добробут», до якого перейшли всі права та обов`язки ліквідованого СТОВ «Здобуток», в тому числі, як вважає відповідач і виконання договірних зобов`язань по договору оренди земельної ділянкив с. Богданівка, площею 25,5га. куда входить і спірна земельна ділянка. Однак, пунктом 2.2. Договору визначено, що Договір укладено терміном на 5 (п`ять) років, починаючи з дати його реєстрації. Враховуючи, що датою реєстрації Договору є дата 22.02.2004 року, термін дії Договору оренди земельної ділянки площею 25.5га. закінчився 22.02. 2009 року.

Орендар (СТОВ «Здобуток»), з заявою та проектом додаткової угоди на поновлення договору оренди спірної земельної ділянки до орендодавця не звертався. Оскільки вимоги статті 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню Договору не були дотримані, Бутенківська сільська рада вважає дію Договору припиненою.

Позивач зазначає, що на момент припинення юридичної особи СТОВ «Здобуток» - 10.11.2011 року, Договір оренди земельної ділянки не діяв, тому право користування земельною ділянкою до ТОВ Агрофірми «Добробут», як правонаступника СТОВ «Здобуток» не переходило.

Також, позивач вказує, що Актом розподілу земельного фонду, що знаходиться в колективній власності КСП Здобуток» від 29 травня 1997 року, землі КСП «Здобуток» розподілені, а саме: за КСП «Здобуток» визначено землі: ріллі -1378,1 га; пасовищ - 76,7 га; сіножатей - 0,8 га.; за приватно-орендним сільськогосподарським підприємством ім. Зоріна визначено: ріллі - 844,1 га.; пасовищ - 144,4 га; багаторічних насаджень - 15 га..

Отже, на думку позивача, після отримання КСП «Здобуток» 13 травня 1997 року Державного Акта на право колективної власності на землю серії ПЛ № 00022, дана земельна ділянка була розподілена 29 травня 1997 року між КСП «Здобуток» та ПОСП ім. Зоріна.

Розпорядженням голови Кобеляцької районної державної адміністрації від 20 грудня 1996 року за № 966 членам КСП «Здобуток» видані сертифікати на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у власності колективного сільськогосподарського товариства «Здобуток».

З моменту отримання власником земельної частки (паю) сертифікату на право на земельну частку (пай), державний акт на право колективної власності втрачає свою актуальність.

Так, на думку позивача, до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Здобуток» не перейшли права та обов`язки колективного сільськогосподарського підприємства «Здобуток» в частині користування земельною ділянкою на підставі Державного акту на право колективної власності на землю серії ПЛ № 00022. Підтвердженням цього є також Рішення п`ятнадцятої сесії 23 скликання від 26 липня 2000року Бутенківської сільської ради «Про затвердження проекту організації території земельних часток (паїв) в межах розпайованих земель бившого СП «Здобуток», пунктами № 3,4 якого передбачено передачу в натурі земельних часток (паїв), та видачу державних актів взамін сертифікатів.

Відповідач же стверджує, що в процесі реорганізації шляхом перетворення до ТОВ Агрофірма «Добробут» в порядку правонаступництва перейшли усі прав та обов`язків СТОВ «Здобуток» та КСП «Здобуток» в тому числі й право постійного користування спірною земельною ділянкою на підставі державного акту серії ПЛ №00022 від 13 травня 1997 року.

Відповідач в своїх поясненнях посилається на те, що КСП «Здобуток» не припинило свою діяльність в розумінні пункту 21 розділу 10 перехідних положень Земельного кодексу України. КСП «Здобуток» та було реорганізовано шляхом перетворення в СТОВ «Здобуток» розпорядженням голови районної державної адміністрації «Про перереєстрацію КСП «Здобуток» в СТОВ «Здобуток» за № 234 від 10 березня 2000 року.

Статтею 37 ЦК УРСР, (закон який діяв на момент реорганізації), визначено, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання), таким чином, діюче на той час законодавство передбачало, що юридична особа припиняє своє існування, лише у випадках: або ліквідації, або у разі злиття, поділу або приєднання. Перетворення підприємства або зміна його організаційно-правової форми не тягло за собою його припинення, оскільки не було його реорганізовано, або ліквідовано в розумінні статті 37 ЦК УРСР.

Відповідно до частини 7 статті 34, чинного на той час Закону України "Про підприємства в Україні", при перетворенні одного підприємства в інше, переходять усі майнові права та обов`язки колишнього підприємства до підприємства, яке щойно виникло. Згідно зі статтею 27 Земельного кодексу України від 18.12.1990 р. (на той час) право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства.

Земельний кодекс України від 18.12.1990 року не містив обмежень щодо кола підприємств, установ, організацій певної форми власності та/або статуту, в постійному користуванні яких можуть перебувати земельні ділянки, а от припинення їх діяльності було підставою для проведення відповідною радою припинення права користування землею.

01 липня 2011 року СТОВ «Здобуток» було реорганізовано шляхом приєднання до ТОВ Агрофірма «Добробут», яка стала його правонаступником і до якої перейшли всі права та обов`язки реорганізованого СТОВ «Здобуток», в тому числі й право постійного користування спірною земельною ділянкою на підставі Державного акту серії ПЛ №00022 від 13 травня 1997 року.

Приписами статті 104 ЦК України визначено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

На думку відповідача, приєднання є у своїй природі правонаступництвом, в силу приписів статей 104, 108 ЦК України, а відтак до нової юридичної особи переходять майно, усі права та обов`язки попередньої юридичної особи.

Так, відповідач стверджує, що припинення права користування земельною ділянкою з підстав припинення підприємства, установи, організації допускається лише у випадках, коли припинення останніх виключає правонаступництво, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Верховного Суду України від 21.02.2011 року в адміністративній справі за позовом Семфіропільського міжрайонного природоохоронного прокурора до Фороської селищної ради. У рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 року № 5-рп/2005 у справі № 1-17/2005 зазначено, що: "статтею 412 Цивільного кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав, за яких право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб припиняється. Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства не мають зворотньої дії в часі, їх дія поширюється на відносини, які виникли раніше, лише у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують цивільну відповідальність особи". Відповідно до п. 2.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2001 року № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" (із змінами і доповненнями) право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним.

За таких обставин, на думку відповідача, ТОВ Агрофірма «Добробут» перейшли усі майнові права попередника, в тому числі й право постійного користування спірною земельною ділянкою на підставі державного акту серії ПЛ №00022 від 13 травня 1997 року шляхом правонаступництва, що є законним.

За умови наявності чинного державного акту серії ПЛ №00022 від 13 травня 1997 року, доводи позивача про самовільне зайняття земельної ділянки та розміщення на ній тимчасового майданчика для зберігання мінеральних добрив, не можуть слугувати підставою для припинення права постійного користування ТОВ Агрофірмою «Добробут» та звільнення земельної ділянки, як самовільно зайнятої, що розташована на території Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області біля села Богданівка.

ТОВ Агрофірма Добробут до сьогодні користується зазначеною земельною ділянкою за її цільовим призначенням та сплачує орендну плату. Підтвердженням факту використання земельної ділянки за цільовим призначенням є здійснення сільгосппідприємством діяльності, включеної до виду «Сільське господарство, охота, лісове господарство» та, відповідно, виробництво продукції, що відноситься до групи сільського господарства, мисливського і лісового господарства (до 31.12.12 р. - КВЕД ДК 009:2005, з 01.01.13 р. - КВЕД ДК 009:2010).

Право постійного землекористування є безстроковим, і може бути припинене лише з підстав передбачених статтею 141 Земельного кодексу, перелік яких є вичерпним.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Приписами частини 1, 2 статті 13 Конституції України унормовано, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Правовідносини щодо оренди земельних ділянок, які виникли між позивачем та відповідачем, регулюються насамперед Законом України "Про оренду землі", Земельним кодексом України та Цивільним кодексом України.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 1 Земельного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 2 Земельного кодексу України передбачено, що Земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Відповідно до статті 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно статті 4 Земельного кодексу України, земельне законодавство включає цей Кодекс, інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин. Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до статті 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Згідно статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як вже зазначалось, рішенням Кобеляцької районної ради народних депутатів від 18 вересня 1996 року було передано земельну ділянку 1939 гектарів у колективну власність КСП «Здобуток», що підтверджується Державним актом на право колективної власності серії ПЛ №00022 від 13 травня 1997 року, виданим Кобеляцькою районною радою Кобеляцького району Полтавської області (а.с. 33).

На виконання Указу Президента України від 03.12.1999 року № 1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки», відповідно до Закону України «Про підприємства в Україні», Положення про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 25.05.1998 року № 740, в зв`язку з реорганізацією господарства шляхом перетворення перереєстровано колективне сільськогосподарське підприємство «Здобуток» в сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Здобуток» / СТОВ «Здобуток».

Вказане підтверджується Розпорядженням голови районної державної адміністрації «Про перереєстрацію КСП «Здобуток» в СТОВ «Здобуток», за № 234 від 10 березня 2000 року.

Згідно вищезазначеного розпорядження СТОВ «Здобуток» є правонаступником КСП «Здобуток» до якого перейшли всі права та обов`язки останнього (а.с. 35).

Відповідно до статті 37 ЦК УРСР (діяв на момент перетворення КСП «Здобуток» в СТОВ «Здобуток») юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання). При злитті і поділі юридичних осіб майно (права і обов`язки) переходить до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права і обов`язки) переходить до останньої. Майно переходить в день підписання передаточного балансу, якщо інше не передбачене законом або постановою про реорганізацію.

При перетворенні одного підприємства в інше до підприємства, яке щойно виникло, переходять усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства (редакція Закону України "Про підприємства в Україні", що діяло на момент перетворення КСП «Здобуток» в СТОВ «Здобуток»).

КСП «Здобуток» не припинило свою діяльність в розумінні пункту 21 розділу 10 перехідних положень Земельного кодексу України. КСП «Здобуток» було реорганізовано шляхом перетворення в СТОВ «Здобуток» розпорядженням голови районної державної адміністрації «Про перереєстрацію КСП «Здобуток» в СТОВ «Здобуток» за № 234 від 10 березня 2000 року.

Отже, СТОВ «Здобуток» перейшли всі права КСП «Здобуток», в тому числі й право постійного користування спірною земельною ділянкою на підставі державного акту серії ПЛ №00022 від 13 травня 1997 року.

На підставі рішення сьомої сесії Бутенківської сільської ради четвертого скликання від 12.12.2003 р. (а.с. 36), між Бутенківською сільською радою Кобеляцького району Полтавської області та СТОВ «Здобуток» було укладено договір оренди землі від 01.02.2004 року площею 25,5 га. Договір оренди зареєстровано в Кобеляцькій філії ПР «ЦДЗК» за № 110 від 22.02.2004 року (а.с. 37-41).

Протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Добробут" № 14/0711/3 від 01.07.2011 р. вирішено Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Здобуток" приєднати до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Добробут" (а.с. 78). Вказане також підтверджується статутом відповідача (а.с. 58-75).

Так, в процесі реорганізації шляхом приєднання до ТОВ Агрофірма «Добробут» в порядку правонаступництва перейшли усі права та обов`язки СТОВ «Здобуток» та КСП «Здобуток», в тому числі право постійного користування спірною земельною ділянкою на підставі Державного Акту серії ПЛ №00022 від 13 травня 1997 року.

При цьому суд зазначає, що відповідно до п. 7 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001, за яким "громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки".

Відповідач має належним чином оформлений державний акт ПЛ №00022 від 13 травня 1997 року про право колективної власності на земельну ділянку. Тому він, як правонаступник Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Здобуток", зберіг це право і після зміни законодавства.

Зміни, що відбулися в земельному законодавстві після видачі державного акту на право колективної власності на землю, відсутність у новому законодавстві колективної форми власності, не можуть бути підставою для припинення колективної власності на землю.

Відповідно до статті 141 Земельного кодексу України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії.

ТОВ Агрофірма "Добробут" до сьогодні користується зазначеною земельною ділянкою за її цільовим призначенням та сплачує орендну плату.

Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається, зокрема на розпорядження голови Кобеляцької районної державної адміністрації від 20 грудня 1996 року за № 966 членам КСП «Здобуток» видані сертифікати на право на земельну частку (пай) землі, яка перебуває у власності колективного сільськогосподарського товариства «Здобуток» та рішення п`ятнадцятої сесії 23 скликання від 26 липня 2000 року Бутенківської сільської ради «Про затвердження проекту організації території земельних часток (паїв) в межах розпайованих земель бившого СП «Здобуток», пунктами № 3,4 якого передбачено передачу в натурі земельних часток (паїв), та видачу державних актів взамін сертифікатів.

Однак, копії вказаних актів в матеріалах справи відсутні.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Норми статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України розкривають зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередньо мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Пунктом 6 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» визначено, що у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються: у межах населених пунктів сільськими, селищними, міськими радами; за межами населених пунктів органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками.

З наявного в матеріалах справи листа Держгеокадастру у Полтавській області від 28.02.2020 р. (а.с. 187) вбачаться, що згідно технічної документації по перерозподілу земель між землеволодільцями та землекористувачами на території Бутенківської сільської ради, запитувана земельна ділянка знаходиться за межами населених пунктів Бутенківської сільської ради; відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серії ПЛ №00022, виданого Колективному сільськогосподарському підприємству «Здобуток», запитувана земельна ділянка розміщена на землях бувшої колективної власності.

Суд дослідивши наявні у справі докази дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення відповідачем його права чи інтересу.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до приписів статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 207, 209, 210, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (через Господарський суд Полтавської області).

Повний текст рішення складено 09.06.2020 р.

Суддя Погрібна С.В.