ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2020 р. Справа №914/1190/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання Кишенюк Н.

сторони в судове засідання не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Юніверсум" №03/01 від.03.01.2020 (вх.ЗАГС № 01-05/74/10 від 08.01.2020)

на рішення Господарського суду Львівської області від 25.11.2019 (суддя Сухович Ю.О., повний текст складено 05.12.2019, м. Львів)

у справі № 914/1190/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Юніверсум", м.Львів

до відповідача-1 Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, м.Львів

до відповідача-2 Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки", м.Львів

до відповідача-3 Товариства з обмеженою відповідальністю "Пластфарма", м.Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1 Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, м.Львів

про визнання незаконним та скасування розпорядження Шевченківської районної адміністрації м.Львова; визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності; скасування державної реєстрації права власності

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява ТОВ «Торговий дім «Юніверсум» до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки», ТОВ «Пластфарма» про визнання незаконним та скасування розпорядження Шевченківської районної адміністрації м.Львова №777 «Про оформлення права власності на будівлю на вул. Промисловій, 50/52 у м.Львові», видане ЗАТ «Біохімфарм»; визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на будівлю від 26.07.2004 серія САА №433180, видане Шевченківською районною адміністрацією м.Львова; скасування державної реєстрації права власності за ТОВ «Пластфарма» на об`єкт нерухомого майна: будівлю літ. «Н2-1» площею 55,9 м.кв. за адресою: місто Львів, вулиця Промислова, 50-52, реєстраційний номер нерухомого майна 9265372.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.11.2019 у справі № 914/1190/19 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що розпорядження Шевченківської районної адміністрації від 26.07.2004 № 777 «Про оформлення права власності на будівлю на вул.Промисловій, 50/52 у м. Львові » видано головою районної адміністрації у відповідності до чинного законодавства, в межах компетенції, повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України, а тому жодним чином не порушує прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення його прав у зв`язку з видачею ТОВ "Пластфарма" свідоцтва про право власності. Оспорюване свідоцтво видане ТОВ "Пластфарма" в порядку, у спосіб та в межах повноважень, що визначені законодавством.

ТОВ "Торговий дім "Юніверсум" подано апеляційну скаргу №03/01 від.03.01.2020, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 25.11.2019 у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги ТОВ "Торговий дім "Юніверсум" в повному обсязі, посилаючись на те, що судом при прийнятті рішення не дотримано норми процесуального права та належним чином не досліджено докази у справі.

Зокрема, скражник вважає, що суд без достатніх правових підстав та всупереч інформації зазначеній в інвентарних справах, прийшов до висновку, що приміщення, яке передавалось за актом прийому і передачі та оцінки майна до Статутного фонду ЗАТ «Біохімфарма» від 27.03.1998 та будівля літ.Н2-1 по вулиці Промислова 50-52, якою на даний час володіє ТОВ «Пластфарма», є тотожними.

Окрім того, судом не надано належної оцінки листу ОКП Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки» №319 від 17.02.2005, де було зазначено наступне: «в процесі дослідження технічної документації було виявлено, що будівля під літ.Н-1 пл 55,3 кв.м і будівля під літ Н2-1 пл.55,9 кв.м є одна і та сама будівля…».

ТОВ «Пластфарма» у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду просить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що судом досліджено всі обставини справи та надано належну оцінку. Зокрема, товариство зазначає, що спірний об`єкт нерухомості перебуває на території, що належить ТОВ «Пластфарма». Позивач не користувався ним протягом 12 років. Відтак твердження позивача про те, що він дізнався про обставини, які перешкоджають йому реалізувати правомочності власника у січні 2019 неправдиві.

Також вказує на те, що із позову не зрозуміло за захистом якого права позивач звернувся до суду. Стверджуючи про наявність правовстановлюючих документів, позивач не зазначає яким чином наявність правовстановлюючих документів у ТОВ «Пластфарма» перешкоджають йому реалізувати власні правомочності.

На думку товариства, позивач обрав неправильний спосіб захисту своїх прав, оскільки просить суд позбавити права власності добросовісного набувача шляхом скасування первинних рішень районної адміністрації, що суперечить главі 29 ЦК України та практиці касаційної інстанції у аналогічних випадках.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.02.2020 відкладено розгляд справи на 03.03.2020 колегією суддів у складі головуючого судді Галушко Н.А., суддів Желіка М.Б., Орищин Г.В.

03.03.2020 судове засідання не відбулося, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Галушко Н.А. (з 02.03.2020 по 12.03.2020).

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 13.03.2020 призначено до розгляду дану справу в судовому засіданні на 17.03.2020.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.03.2020 задля дотримання карантинного режиму та недопущення поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу COVID-19, у зв`язку з запровадженням карантину, з метою дотримання принципу всебічного, повного, об`єктивного дослідження в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, а також з метою забезпечення реалізації конституційного права на судовий захист шляхом участі у судовому засіданні, в тому числі, шляхом надання суду пояснень та доказів, які мають значення для вирішення спору, розгляд справи відкладено поза межами процесуального строку на 28.04.2020.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 28.04.2020 задля дотримання карантинного режиму та недопущення поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу COVID-19, у зв`язку з запровадженням карантину, з метою дотримання принципу всебічного, повного, об`єктивного дослідження в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судова колегія ухвалила задоволити клопотання скаржника, відкласти розгляд справи на 02.06.2020.

Сторони в судове засідання явку уповноважених представників не забезпечили, про причини неявки суду не повідомилили, хоча належним чином був повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, розгляд справи, з метою повного та всестороннього дослідження усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, неодноразово відкладався, в тому числі поза межами процесуального строку, визначеного ст.273 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення суду в апеляційному порядку за відсутності представників відповідача та третьої особи.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до Витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно №16957260 від 07.12.2007 ТОВ «Торговий дім «Юніверсум» є власником нежитлового приміщення- будівлі літ. «Н-1» площею 55,3 кв.м., яке розміщене за адресою: м.Львів, вул.Промислова, 50/52 , реєстраційний номер об`єкта 5567442.

Вказане нерухоме майно набуто позивачем у власність згідно договору купівлі-продажу від 16.11.2007 укладеного з ТОВ «Кристал-Інвест-Україна».

Як стверджує позивач, у січні 2019 року йому стало відомо, що зазначеним приміщенням на праві приватної власності володіє та користується ТОВ «Пластфарма», проте згідно правовстановлюючих документів зазначено інший номер нежитлового приміщення та іншу площу, а саме « будівля майстерні Н2-1 площею 55,9 кв.м., яке розміщене за адресою : Львівська область м. Львів вул. Промислова, буд. 50/52, реєстраційний номер об`єкту 9265372, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10547897 від 04.05.2006.

Позивач вважає, що вказана будівля є однією і тією самою, про що йому стало відомо після ознайомлення з технічною документацією у Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки». У складі технічної документації містився лист Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки» №319 від 17.02.2005, в якому зазначено, що у процесі дослідження технічної документації було виявлено, що будівля під літ. Н-1 площею 55,3 кв.м. і будівля під літ.Н2-1 площею 55,9 кв.м. одна і та сама будівля.

Як стало відомо позивачу виходячи із інформації, що міститься в технічній документації ОКП Львівської обласної ради БТІ та ЕО нежитлова будівля Н-1 площею 55,3 кв.м, яка розміщена за адресою: Львівська область м. Львів, вул . Промислова , буд. 50 /52 , реєстраційний номер об`єкту 5567442 первинно належала ЗАТ «Львівська беконно-консервна фабрика», що підтверджується свідоцтвом про право власності на будівлю, виданим 06.05.2004 Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради згідно розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 06.05.2004 №426 та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3669454 від 25.05.2004.

В подальшому зазначене приміщення відповідно до договору про задоволення вимог іпотекодержателя за кредитним договором №1952 від 07.03.2006, укладеного між ЗАТ «Львівська беконно-консервна фабрика» та АКБ «Трансбанк» набув у власність АКБ «Трансбанк» (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10757698 від 26.05.2006).

26.05.2006 нежитлове приміщення - будівля літ «Н-1» площею 55,3 кв.м, яке розміщене за адресою: м . Львів вул.Промислова, буд. 50/ 52 реєстраційний номер об`єкта 5567442 набуло у власність ТОВ «КРИСТАЛ-ІНВЕСТ-Україна» відповідно до договору купівлі-продажу від 26.05.2006 реєстраційний номер 2210 (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10798697 від 31.05.2006).

Згодом, ТОВ «Кристал-Інвест-Україна» відчужило будівлю на підставі договору купівлі-продажу від 16.11.2007 реєстраційний номер 4219 ТОВ «Торговий центр «Юніверсум» (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16957260 від 07.12.2007).

Позивач зазначає, що приміщення «будівлі майстерні Н2-1 площею 55,9 кв.м., яке розміщене за адресою: м. Львів вул. Промислова, буд. 50/52 реєстраційний номер об`єкта 9265372, яким на даний час користується ТОВ «Пластфарма», первинно, як вважає позивач на підставі помилкових документів, 26.07.2004 Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради розпорядженням №777 «Про оформлення права власності на будівлю на вул.Промисловій, 50/52 у м.Львові» ЗАТ «Біохімфарма» було оформлено право колективної власності та видано свідоцтво про право власності на будівлю від 26.07.2004.

ЗАТ «Біохімфарма» здійснило державну реєстрацію вказаного об`єкта 23.12.2004 (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5990199 від 23.12.2004, будівлі присвоєно реєстраційний номер 9265372). В подальшому зазначене майно було придбано ТОВ «Пластфарма» у ЗАТ «Біохімфарма» згідно договору купівлі-продажу будівлі від 23.12.2005 реєстрайційний номер 8148 (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10547897 від 04.05.2006).

Стверджуючи, що позивачу та відповідачу-3 належить одна й та сама будівля, посилаючись на ст.ст.16, 182, 317, 319, 321,326, 386 ЦК України, ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.19 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», п.1.4, п.8.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, позивач просить суд:

визнати незаконним та скасувати розпорядження Шевченківської районної адміністрації м.Львова №777 від 26.07.2004 «Про оформлення права власності на будівлю на вул.Промисловій, 50/52 у м. Львові », видане ЗАТ «Біохімфарма»;

визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на будівлю від 26.07.2004 серія САА №433180, видане Шевченківською районною адміністрацією м.Львова;

скасувати державну реєстрацію права власності за ТОВ «Пластфарма» на об`єкт нерухомого майна: будівлю літ. «Н2-1» площею 55,9 м.кв. за адресою: місто Львів, вулиця Промислова, 50-52, реєстраційний номер нерухомого майна 9265372.

Частиною 1 ст.1 ГПК України визначено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до п.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним же зі способів захисту цивільного права в силу ст.16 Цивільного кодексу України є визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтями 317, 321 ЦК України до прав власника віднесено право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, жодна інша особа, окрім власника, не наділена правомочностями (володіння, користування, розпорядження) щодо об`єкта права власності.

При цьому, під розпорядженням майном слід розуміти можливість власника (особисто або через уповноважену ним особу) самостійно на власний розсуд визначати подальшу юридичну та фактичну долю належного йому на праві власності майна. Тобто виключно власнику належить право вчинення правочинів, предметом яких є належне йому на праві власності майно.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що як вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи, відповідно до Реєстраційного посвідчення від 20.03.1998 серія КММ №002759 нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м .Львів, вул.Промислова, 50/52 було зареєстровано на праві колективної власності за Колективним м`ясопереробним підприємством «Прикарпаття», на підставі Державного акта про викуп майна державного підприємства від 05.11.1991, затвердженого Львівським міськвиконкомом 06.11.1991.

КМП «Прикарпаття» було перетворено у ЗАТ «Львівський м`ясокомбінат», про що видано Свідоцтво про державну перереєстрацію від 27.04.1995 номер запису №450.

Нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Промислова, 50/52 згідно реєстраційного посвідчення від 13.10.1998 серія КММ №006079 було зареєстровано на праві колективної власності за ЗАТ «Львівський м`ясокомбінат» на підставі Державного акта про викуп майна державного підприємства від 05.11.1991 затвердженого Львівським міськвиконкомом 06.11.1991. У зв`язку із втратою, 09.06.2000 та 24.09.2002 видавались дублікати реєстраційного посвідчення від 13.10.1998.

В подальшому, було оформлено окремі реєстраційні справи на нежитлові приміщення (будівлю) площею 55,9 м.кв та площею 55,3 м.кв., що знаходяться за адресою: м.Львів, вул.Промислова, 50/52.

На будівлю площею 55,3 м.кв. заведено дві реєстраційні справи. Згідно першої реєстраційної справи власником будівлі площею 55,3 кв.м. є ТОВ «Львівська беконно-консервна фабрика» на підставі свідоцтва про право власності, виданого Шевченківською районною адміністрацією 02.12.2003 на підставі розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 02.12.2013 №1441 (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.04.2004 № 3401843). Потім власником будівлі площею 55,3 м.кв стало ЗАТ «Львівська беконно-консервна фабрика» згідно свідоцтва про право власності, виданого Шевченківською районною адміністрацією 06.05.2004 на підставі розпорядження Шевченківської районної адміністрації від 06.05.2004 за № 426 (витяги про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.05.2004 № 3669454, від 16.12.2005).

У вищевказаній реєстраційній справі міститься лист ЗАТ «Львівська беконно-консервна фабрика» від 30.12.2004 за вих.№230 адресований начальнику ЛОДК БТІ про анулювання свідоцтва, серії № 433180 , виданого ЗАТ «Біохімфарм» та анулювання реєстрації даного свідоцтва в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

ЛОДК БТІ листом від 17.02.2005 вих. № 318, адресованим ЗАТ «Львівська беконно-консервна фабрика» та ЗАТ «Біохімфарма» вказало, що в процесі дослідження технічної документації виявлено, що будівля під літ. «Н-1» площею 55,3 кв.м. і будівля під літ. «Н2-1», площею 55,9 кв.м. є одна і та сама, тому ЗАТ «Біохімфарма» і ЗАТ «Львівська беконно-консервна фабрика» необхідно звернутись в бюро для внесення змін в технічну документацію.

Як вбачається з матеріалів реєстраційних справ та встановлено в ході розгляду справ в суді першої інстанції, ЗАТ «Біохімфарма» та ЗАТ «Львівська беконно-консервна фабрика» не звертались до ЛОДКБТІ з відповідними документами для внесення змін в технічну документацію.

Натомість, як вбачається із другої реєстраційної справи реєстровий номер 5567442 на будівлю під літ. Н-1, площею 55,3 м.кв., що знаходяться за адресою: м.Львів, вул.Промислова, 50/52, ЗАТ «Львівська беконно-консервна фабрика» відчужила будівлю Акціонерному комерційному банку «Трансбанк» згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя за кредитним договором №1952 від 07.03.2006. Власником став АКБ «Трансбанк» (витяги про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.05.2006 №10757698 та № 10757730).

Надалі, будівлю під літ. Н-1, площею 55,3 м.кв., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Промислова, 50/52 придбано ТОВ «Кристал-Інвест-Україна» згідно договору купівлі-продажу №2210 від 26.05.2006, укладеного з АКБ «Трансбанк» (витяги про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.05.2006 №10798697; від 16.11.2007 р. №16689901).

Кінцевим власником вказаного приміщення стало ТОВ «Юніверсум» на підставі договору купівлі-продажу від 16.11.2007 №4219 укладеного з ТОВ «Кристал-Інвест-Україна» (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.12.2007 № 16957260).

Постановою Головного управління юстиції у Львівській області від 20.06.2008 на вказане майно накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження.

В ході розгляду справи в суді першої нсчтанції відповідачем 1 долучено до матеріалів справи документи, які підтверджують, що ЗАТ «Біохімфарма» було створено юридичними особами КМП «Прикарпаття» та ЗАТ «Інтерветмед» (угода про створення і діяльність ЗАТ «Біохімфарма» від 27.03.1998). Відповідно до акта приймання-передачі та оцінки майна до статутного фонду ЗАТ «Біохімфарма» від 27.03.1998 передано майно. Додатком №1 до акта приймання-передачі був список будівель, обладнання і інвентаря, що передаються в статутний фонд. В примітці до акта вказано інсуліновий цех - цех медпрепаратів (М-2) та майстерня (Н2-1).

Листом від 21.12.2004 вих.№8/12 ЗАТ «Біохімфарма» звернулось до ЛОДКБТІ та ЕО з проханням зареєструвати за ЗАТ «Біохімфарма» будівлю Н2-1 (загальна площа 55,9 кв.м.), яка знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Промислова, 50/52.

Розглянувши подані ЗАТ «Біохімфарма» документи, відповідач-1 керуючись ст.ст.29, 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішеннями виконавчого комітету Львівської міської ради №351 від 02.07.1999, за №307 від 06.07.2001, Положенням про Шевченківську районну адміністрацію, затвердженим рішенням Львівського міськвиконкому від 20.06.2003 № 503 прийняв розпорядження від 26.07.2004 №777 та видав 26.07.2004 свідоцтво на право власності на будівлю «Н2-1», яка знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Промислова, 50/52 та належить ЗАТ «Біохімфарма» на праві колективної власності.

Право власності ЗАТ «Біохімфарма» на будівлю Н2-1 (загальна площа 55,9 кв.м.), яка знаходиться за адресою: м .Львів, вул.Промислова, 50/52 було зареєстровано та видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.12.2004 за №5990199.

Відповідно до договору купівлі-продажу будівлі від 23.12.2005 ЗАТ «Біохімфарма» відчужило ТОВ «Пластфарма» будівлю майстерні площею 55,9 кв.м, позначену на плані літерою Н2-1, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Промислова, 50/52.

Право власності на будівлю літ.Н2-1 площею 55,9 кв.м. було зареєстровано за ТОВ «Пластфарма», про що видано витяг Про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.05.2006 № 10547897 (том І а.с.103).

Постановою Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 30.04.2009 на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Промислова, 50/52 та належить ТОВ «Пластфарма» було накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження. Постановою Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 24.10.2012 закінчено виконавче провадження.

Слід зазначити, що при неодноразовому відчуженні будівлі під літ. Н-1, площею 55,3 м.кв., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Промислова, 50 / 52, покупці мали б перевіряти її наявність та відповідність документів. Тим більше, що від ЗАТ «Львівська беконно-консервна фабрика» будівля перейшла АКБ «Трансбанк» згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя за кредитним договором.

На думку суду, якби мова йшла про одне і те ж приміщення, яке неодноразово відчужувалось, вказане було б виявлено ще у 2006 при відчуженні приміщення АКБ «Трансбанк».

Відповідно до ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акту органом державної влади, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акту.

Згідно із ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до ст.326 ЦК України управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

В ст.19 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» перелічено повноваження адміністрацій в галузі управління майном, приватизації, сприяння розвитку підприємництва та здійснення державної регуляторної політики. Зокрема, місцева державна адміністрація: 1) здійснює на відповідній території управління об`єктами, що перебувають у державній власності та передані до сфери її управління, сприяє створенню на цих об`єктах систем управління якістю, систем екологічного управління, інших систем управління відповідно до національних або міжнародних стандартів, приймає рішення про створення, реорганізацію та ліквідацію підприємств, установ і організацій, що належать до сфери її управління, а також здійснює делеговані відповідною радою функції управління майном, що перебуває у спільній власності територіальних громад; 2) здійснює управління майном інших суб`єктів права власності в разі передачі його в установленому порядку.

Згідно із ч. ч. 1, 2, 4 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

На момент прийняття Шевченківською районною адміністрацією м.Львова спірного розпорядження № 777 від 26.07.2004 порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно регулювався Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» та Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5 (надалі - Тимчасове положення).

Відповідно до п. 1.4 Тимчасового положення, обов`язковій державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування. Для проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно власник (власники), інший правонабувач (правонабувачі) або уповноважена ним (ними) особа подає реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію прав (п. 2.1 Тимчасового положення).

Пункт 8.1 Тимчасового положення визначає органи, які видають свідоцтва про право власності, перелік майна та осіб, за заявами яких видається свідоцтво.

Згідно п. 8.2, 8.3 Тимчасового положення до заяви про оформлення права власності на нерухоме майно додаються матеріали технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, а також інші документи, визначені Положенням. Підготовку документів для видачі свідоцтва про право власності за дорученням органів місцевого самоврядування та інших органів відповідно до законодавства можуть проводити БТІ.

Розпорядженням голови районної адміністрації від 26.07.2004 № 777 «Про оформлення права власності на будівлю на вул.Промисловій, 50/52 у м. Львові » видано відповідно до п. 1 ст. 29, п. б (10) ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» на виконання повноважень районної адміністрації, визначених Положенням про Шевченківську районну адміністрацію, затвердженим рішенням Львівського міськвиконкому № 503 від 20.06.2003, та відповідно до рішень виконавчого комітету Львівської міської ради №351 від 02.07.1999 «Про порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна та затвердження вартості цих послуг», № 307 від 06.07.2001 «Про внесення змін до рішення виконкому від 02.07.1999 № 351».

Відповідно до Положення про Шевченківську районну адміністрацію, затвердженого рішенням Львівського міськвиконкому N2503 від 20.06.2003, до повноважень Шевченківської районної адміністрації належить оформлення, відповідно до законодавства, права власності на об`єкти нерухомого майна, незалежно від форм власності. Оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна проводиться шляхом прийняття розпорядження головою районної адміністрації та видачі свідоцтва про право власності.

Підставою для видачі розпорядження голови районної адміністрації було звернення та подані документи ЗАТ «Біохімфарма». Як підставу набуття права власності на будівлю, товариство подало перелік майна, переданого до статутного фонду товариства та технічний паспорт на будівлю.

На думку суду, твердження скаржника, що суд першої інстанції фактично без достатніх правових підстав та всупереч інформації зазначеній в інвентарних справах, прийшов до висновку, що приміщення, яке передавалось ЗАТ «Біохімфарма» за актом прийому і передачі та оцінки майна до Статутного фонду ЗАТ «Біохісфарма» від 27.03.1998 та будівля літ.Н2-1 по вулиці Промислова 50-52, якою на даний час володіє ТОВ «Пластфарма» тотожні, є безпідставним, оскільки, як вбачається із технічних паспортів на будівлі, будівля літ. «Н-1» та будівля літ. «Н2-1» є різними будівлями, відрізняються між собою площами, складом та розміщенням приміщень.

Зокрема, в ході розгляду справи судом першої інстанції правомірно встановлено, що будівля під літ.Н2-1 площею 55,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Промислова, 50/52 первісно належала КПМ «Прикарпаття», яке ще 27.03.1998 передало його у статутний фонд ЗАТ «Біохімфарма».

Як вбачається з довідки Інвентаризаційної справи про належність будівель будинковолодіння №50/52 по вул. Промисловій зареєстрованих інвентаризаційним бюро в реєстровій книзі будинковолодінь під реєстровим №1087 кн.3 за ЗАТ «Біохімфарма» зареєстровано право власності на підставі розпорядження Личаківської районної адміністрації від 29.04.1999 за №390, біля вказаного запису зазначено: реєстровий номер 9265372, який вказаний також і на реєстраційній справі на будівлю площею 55,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Промислова, 50/52 (том ІІ а.с.118).

ЗАТ «Біохімфарма» отримавши у 1998 році у статутний фонд будівлю під літ. Н2-1 площею 55,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м . Львів , вул.Промислова, 50/52, у 2004 році оформлено право власності на нього.

Згідно даних Інвентаризаційної справи власником нерухомого майна площею 55,3 кв.м., що знаходилось за адресою: м.Львів, вул.Промислова, 50/52 було ЗАТ «Львівський м`ясокомбінат», який, як вбачається з листа вих.№230 від 30.12.2004 адресованого ЛОДКБТІ, 14.03.2003 згідно акту №1 прийому-передачі внеску до статутного фонду передав ЗАТ «Львівська беконно-консервна фабрика» 42 будівлі, в тому числі будівлю під літ.Н-1 (майстерня медпрепаратів) площею 55,3 кв.м. відповідно з технічним паспортом.

Згідно свідоцтва про право власності на будівлю від 06.05.2004 будівля, яка знаходиться на вул.Промисловій, 50/52, площею 55,3 кв.м. у м.Львові належала ЗАТ «Львівська беконно-консервна фабрика» на праві колективної власності. Це свідоцтво було видане згідно з розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 06.05.2004 № 426 (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.05.2004 №3669454).

З вищенаведеного вбачається, що різні за площею будівлі в різні роки передавались у статутні фонди різних юридичних осіб. Причому будівля площею 55,9 кв.м., яка тепер належить ТОВ «Пластфарма», ще у 1998 році передана у статутний фонд ЗАТ «Біофарма», а будівля площею 55,3 кв.м., яка тепер належить ТОВ «Юніверсум» тільки у 2003 році передана у статутний фонд ЗАТ «Львівська беконно-консервна фабрика».

Враховуючи наведене, судова колегія погоджується із висноком суду першої інстанції, що розпорядження Шевченківської районної адміністрації від 26.07.2004 р. № 777 «Про оформлення права власності на будівлю на вул.Промисловій, 50/52 у м.Львові» видано головою районної адміністрації у відповідності до чинного законодавства, в межах компетенції, повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України, а тому жодним чином не порушує прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Отже, підстав для визнання незаконним та скасування розпорядження Шевченківської районної адміністрації немає.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення таких відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

Разом із тим, державній реєстрації підлягає саме заявлене право і державна реєстрація права здійснюється суб`єктом державної реєстрації прав не за власною ініціативою, а на підставах, встановлених законом, зокрема, на підставі заяви про державну реєстрацію прав, поданої особою, за якою здійснюється реєстрація права. Тобто, відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правмоірно прийшов до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення його прав у зв`язку з видачею відповідачу-3 свідоцтва про право власності. Оспорюване свідоцтво видане відповідачу-3 в порядку, у спосіб та в межах повноважень, що визначені законодавством.

Враховуючи, що позовна вимога про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на будівлю від 26.07.2004 серія САА №433180, виданого Шевченківською районною адміністрацією м.Львова та позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності за ТОВ «Пластфарма» на об`єкт нерухомого майна: будівлю літ. «Н2-1» площею 55,9 м.кв. за адресою: м. Львів , вул. Промислова, 50-52, реєстраційний номер нерухомого майна 9265372, є похідними від позовної вимоги про визнання незаконним та скасування розпорядження Шевченківської районної адміністрації, відтак вони також не підлягають до задоволення.

Щодо посилання скаржника на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки листу ОКП Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки» №319 від 17.02.2005, адресованого ЗАТ «Львівська беконно-консервна фабрика» та ЗАТ «Біохімфарма», в якому йдеться про те, що в процесі дослідження технічної документації виявлено, що будівля під літ. «Н-1» площею 55,3 кв.м. і будівля під літ. «Н2-1», площею 55,9 кв.м. є одна і та сама, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на положення ч.2 ст.86 ГПК України рішення суду не може грунтуватись лише на інформації викладеній у листі ЛОДКБТІ від 17.02.2005 вих.№ 318 (том І а.с.33), на який посилається позивач в обгрунтування позовних вимог. Сукупність доказів, зокрема дані інвентаризаційної справи та реєстраційних справ, а також той факт, що об`єкти нерухомості, що знаходяться за адресою: м. Львів , вул.Промислова , 50/ 52 площею 55,3 кв.м. та площею 55,9 кв.м. були відчужені в різні роки, різним юридичним особам, не дають можливості зробити ствердний висновок про те, що це є один об`єкт нерухомості.

Щодо викладеної у відзиві заяви відповідача-3 в ході розгляду справи в суді першої інстанції про застосування строків позовної давності, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстнції, що, оскільки судом не виявлено в даному випадку порушення прав позивача, відсутні підстави і для розгляду питання спливу строку позовної давності та його застосування.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Руїс Торіха проти Іспанії").

Суд враховує висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008р.).

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Зокрема, у справі "Руїз Торіха проти Іспанії", Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Скаржником не надано суду апеляційної інстанції належних та допусмих доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 25.11.2019 у справі № 914/1190/19 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає.

Судовий збір за перегляд рішення у даній справі в апеляційному порядку покласти на скаржника в порядку, передбаченому ст. 129 ГПК України.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282-284 ГПК України

Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 25.11.2019 у справі № 914/1190/19 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Юніверсум" №03/01 від.03.01.2019 (вх.ЗАГС № 01-05/74/10 від 08.01.2020)залишити без задоволення.

2.Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287,288 ГПК України.

Повний текст постанови складено і підписано 12.06.2020.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.