ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.06.2020 Справа № 905/511/20

Суддя господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження матеріали справи

за позовом Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Сервіскомуненерго", м.Миколаївка, Слов`янський район, Донецька область,

до відповідача: Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, м.Краматорськ, Донецька область,

про стягнення 1' 803,40грн,

без повідомлення (виклику) учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство Миколаївської міської ради "Сервіскомуненерго", м.Миколаївка, Слов`янський район, Донецька область, звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, м.Краматорськ, Донецька область, про стягнення заборгованості у розмірі 824,86грн, 712,48грн пені, 3% річних у розмірі 68,91грн, 197,15грн інфляційних (всього 1' 803,40грн).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати отриманих послуг за грудень 2016, березень 2017, травень 2017 та грудень 2019 за договорами №298/16, №312/17 та №312/19 про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення та вивезення твердих побутових відходів.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 10.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/511/20 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено відповідачу строк для подання через канцелярію суду відзиву на позов.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони отримали ухвалу суду від 10.04.2020 про відкриття провадження у справі (позивач - 23.04.2020, відповідач - 16.04.2020), що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Станом на 09.06.2020 відзив на позовну заяву від відповідача до канцелярії суду не надходив, таким чином відповідач не скористався своїм правом на викладення позиції зі спору.

Згідно з ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.5 ст.252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Станом на 09.06.2020 клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надходило.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду даної справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, суд розглядає справу в порядку частини 8 статті 252 ГПК України за наявними в ній матеріалами в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Між Комунальним підприємством Миколаївської міської ради "Сервіскомуненерго" (далі - виконавець) та Головним територіальним управлінням юстиції в Донецькій області (далі - споживач) укладено договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення та вивезення твердих побутових відходів №298/16 (далі - договір-1).

Згідно пункту 1.1. договору-1 виконавець зобов`язався своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення та вивезення твердих побутових відходів, а Споживач зобов`язався своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами та нормативами (нормами) у строки і на умовах, що передбачені договором.

Місце надання послуг: Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області Миколаївська державна нотаріальна контора в м.Миколаївка по вул.Музичній, 34; термін надання послуг: з 01.01.2016 до 31.12.2016 (п.п.1.2., 1.5. договору-1).

Відповідно до п.2.1. договору-1 виконавець надає споживачу послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення згідно з «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених ПКМУ №630 від 21.07.2005 (зі змінами) та вивезення твердих побутових відходів згідно з «Правилами надання послуг з вивезення побутових відходів», затверджених ПКМУ №1070 від 10.12.2008 (зі змінами).

Фактичне щомісячне споживання послуг підтверджується актами прийому-передачі (п.2.9. договору-1).

Орієнтовна сума договору складає 226,68грн, в тому числі ПДВ 37,78грн (п.3.1. договору-1).

Відповідно до пункту 4.1. договору-1 оплата за послуги Споживачем вноситься не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковий.

Здійснення розрахунків за надані послуги Споживач виконує у грошовій формі, шляхом щомісячного перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця, по пред`явленому йому розрахунковому документу (п.4.3. договору-1).

Згідно з п.4.4. договору-1 за несвоєчасне внесення платежу з споживача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день затримки.

Відповідно до п.п.5.2.1., 5.2.5. договору-1 споживач зобов`язався оплачувати послуги в установлений договором строк; у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню в установленому законом та договором розмірі.

Виконавець зобов`язався своєчасно надавати споживачу послуги належної якості відповідно до вимог законодавства, Правил та цього договору (п.5.4.1. договору-1).

Відповідно до п.6.1. договору-1 сторони несуть відповідальність згідно із законодавством і цим договором у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань.

За несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги Споживач сплачує пеню за кожен день не внесення платежу в розмір подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який сплачується пеня, а також 3% річних від заборгованої суми з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час заборгованості (п.6.2. договору-1).

Згідно з п.9.1 договору він укладається на один рік і діє до 31.12.2016. Сторони встановили, що відповідно до ч.3. ст.631 Цивільного кодексу України умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладання, а саме з 01.01.2016.

Додатками до договору-1 є: додаток №1. Межа балансової належності; додаток №2. Розрахунок ліміту споживання послуг; додаток №3. Розрахунок вартості (п.п.11.1., 11.2., 11.3. договору-1).

Надалі між Комунальним підприємством Миколаївської міської ради "Сервіскомуненерго" та Головним територіальним управлінням юстиції в Донецькій області укладалися договори про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення та вивезення твердих побутових відходів №312/17 та №312/19 від 18.04.2019 (далі - договір-2 та договір-3), предметом яких надання виконавцем споживачеві послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення та вивезення твердих побутових відходів з аналогічними з договором-1 умовами п.п.1,2., 2.1., 2.9., 4.1., 4.3., 4.4., 5.2.1., 5.2.5., 5.4.1., 6.1., 6.2., 11.1., 11.2., 11.3.

Крім того, договором-2 та договором-3 встановлені ступні умови:

- п.1.5. договору-2 - термін надання послуг: з 01.01.2017 до 31.12.2017.

Орієнтовна сума договору-2: 412,32грн; договору-3: 713,52грн (п.3.1.).

Договір-2 укладено на один рік і діє до 31.12.2017. Сторони встановили, що відповідно до ч.3. ст.631 Цивільного кодексу України умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладання, а саме з 01.01.2017 (п.9.1. договору-2); договір-3 діє з моменту його підписання обома сторонами і до 31.12.2019. Відповідно до ч.3. ст.631 Цивільного кодексу України умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладання, а саме з 01.01.2019 (п.9.1. договору-3).

Позивач на виконання умов спірних договорів надавав відповідачу послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення та вивезення твердих побутових відходів у грудні 2016, березні 2017, травні 2017 та грудні 2019, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами прийому-передачі споживання наданих комунальних послуг та актами №№3190, 3132 від 18.12.2018 про надання послуг зі збирання та вивезення ТПВ.

Позивачем також представлено суду відповідні рахунки на оплату послуг зі збирання та вивезення ТПВ №№3190, 3132 від 18.12.2019 на суму 11,92грн, рахунками-фактурами №753 від 17.05.2017 на суму 8,09грн, №753 від 17.05.2017 на суму 50,42грн, №350 від 20.03.2017 на суму 711,26грн, №370 від 20.03.2017 на суму 16,99грн, №2304 від 16.12.2016 на суму 22,94грн, №2324 від 16.12.2016 на суму 5,66грн.

Посилаючись на порушення відповідачем умов договору-1, договору-2 та договору-3 щодо оплати послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення та вивезення твердих побутових відходів, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення суми основного боргу у розмірі 824,86грн, 712,48грн пені, 3% річних у розмірі 68,91грн, 197,15грн інфляційних.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне:

Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та правочини.

Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначено ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Згідно п.1 ч.1 ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Частиною 1 статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008 затверджено Правила користування системами комунального водопостачання та водовідведення у містах та селищах України (надалі - Правила), які визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України та є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об`єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод (п.1.1. Правил).

Відповідно до п.2.1. Правил договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України "Про питну воду та питне водопостачання" (2918-14) та "Про житлово-комунальні послуги"

Пунктом 3.1. Правил передбачено, що розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на підставі показів приладів обліку.

Положеннями п.2.9. спірних договорів про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення та вивезення твердих побутових відходів сторони передбачили, що фактичне щомісячне споживання послуг підтверджується актами прийому-передачі.

Наявними в матеріалах справи актами прийому-передачі споживання наданих комунальних послуг та актами №№3190, 3132 від 18.12.2018 про надання послуг зі збирання та вивезення ТПВ підтверджується, що відповідно до умов спірних договорів позивач надав відповідачу послуги за періоди грудень 2016, березень 2017, травень 2017 та грудень 2019 на загальну суму 839,20грн.

Оскільки суду не надано доказів незгоди відповідача щодо належності виконання позивачем прийнятих на себе згідно спірних договорів зобов`язань, суд дійшов висновку, що свої зобов`язання позивач виконав належним чином у відповідності з умовами договорів.

Позивачем (виконавцем) були виставлені відповідачу відповідні рахунки на оплату послуг зі збирання та вивезення ТПВ №3190 від 18.12.2019 на суму 11,92грн, №3132 від 18.12.2019 на суму 11,92грн, рахунками-фактурами №753 від 17.05.2017 на суму 8,09грн, №753 від 17.05.2017 на суму 50,42грн, №350 від 20.03.2017 на суму 711,26грн, №370 від 20.03.2017 на суму 16,99грн, №2304 від 16.12.2016 на суму 22,94грн, №2324 від 16.12.2016 на суму 5,66грн - на загальну суму 839,20грн.

Рахунок на оплату послуг зі збирання та вивезення ТПВ №3190 від 18.12.2019 містить відмітку про дату отримання споживачем - 20.12.2019; рахунки-фактури №753 від 17.05.2017 та №753 від 17.05.2017 містять відмітки про дату отримання споживачем - 19.05.2017, №350 від 20.03.2017 та №370 від 20.03.2017 містять відмітки про дату отримання споживачем - 23.03.2017. Вказані обставини не спростовані відповідачем.

Суд також зазначає, що на адресу відповідача були направлені разом з матеріалами позовної заяви вказані вище рахунки на оплату послуг зі збирання та вивезення ТПВ №3190 від 18.12.2019, №3132 від 18.12.2019, рахунки-фактури №753 від 17.05.2017, №753 від 17.05.2017, №350 від 20.03.2017, №370 від 20.03.2017, №2304 від 16.12.2016, №2324 від 16.12.2016 та акт звірки взаєморозрахунків від 17.02.2018.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1. ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Пунктами 4.1. договору-1, договору-2 та договору-3 сторони передбачили, що оплата за послуги Споживачем вноситься не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковий.

Позивач посилається на наявність заборгованості за надані послуги за грудень 2016, березень 2017, травень 2017 та грудень 2019. Саме вказані періоди є спірними та є підставою поданого позову.

Таким чином, враховуючи передбачені пунктами 4.1. спірних договорів умови щодо строків оплати, відповідач мав здійснити оплату отриманих послуг наступним чином:

- за грудень 2016 відповідач мав здійснити оплату послуг не пізніше 20.01.2017, а вже з 21.01.2017 почалося прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати послуг;

- за березень 2017 відповідач мав здійснити оплату послуг не пізніше 20.04.2017, а вже з 21.04.2017 почалося прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати послуг;

- за травень 2017 відповідач мав здійснити оплату послуг не пізніше 20.06.2017, а вже з 21.06.2017 почалося прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати послуг;

- за грудень 2019 відповідач мав здійснити оплату послуг не пізніше 20.01.2020, а вже з 21.01.2020 почалося прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати послуг.

Приписи ч.7 ст. 193 ГПК України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно із ст.2 ст.73 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

З огляду на вимоги ч.ч.1, 3 ст.74 ст.73 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Оскільки матеріали справи свідчать про виконання позивачем своїх зобов`язань за договором-1, договором-2 та договором-3, разом з цим розмір боргу у заявленому розмірі не спростований відповідачем належними та допустимими доказами, позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення та вивезення твердих побутових відходів у розмірі 824,86грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Посилаючись на несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач також просить суд стягнути з відповідача 712,48грн пені, 3% річних у розмірі 68,91грн, 197,15грн інфляційних.

Згідно з п.п.6.2. спірних договорів за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги Споживач сплачує пеню за кожен день не внесення платежу в розмір подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який сплачується пеня, а також 3% річних від заборгованої суми з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час заборгованості (п.6.2. договору-1).

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до наданого суду розрахунку, заявлена до стягнення пеня у розмірі 712,48грн, нарахована позивачем наступним чином:

- на суму заборгованості 28,60грн за надані у грудні 2016 послуги - 33,31грн (період нарахування - з 23.01.2017 по 17.02.2020);

- на суму заборгованості 728,25грн за надані у березні 2017 послуги - 631,14грн (період нарахування - з 14.04.2017 по 17.02.2020);

- на суму заборгованості 56,08грн за надані у травні 2017 послуги - 47,81грн (період нарахування - з 26.05.2017 по 17.02.2020);

- на суму заборгованості 11,92грн за надані у грудні 2019 послуги - 0,22грн (період нарахування - з 13.12.2019 по 17.02.2020).

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Виходячи з того, що спірними договорами про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення та вивезення твердих побутових відходів не встановлено більш тривалого ніж визначений ч.6 ст.232 Господарського кодексу України строку, у межах якого перераховуються штрафні санкції, отже у даному випадку нарахування пені припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Отже, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано та законодавцем встановлений присікальний строк нарахування не більше 6 місяців.

Враховуючи вищевикладені висновки суду щодо граничних строків оплати за надані послуги, в межах шестимісячного строку для нарахування пені з дня виникнення прострочення, позивач має право на нарахування пені:

- на заборгованість за надані у грудні 2016 послуги - за період з 21.01.2017 по 21.07.2017;

- на заборгованість за надані у березні 2017 послуги - за період з 21.04.2017 по 21.10.2017;

- на заборгованість за надані у травні 2017 послуги - за період з 21.06.2017 по 21.12.2017;

- на заборгованість за надані у грудні 2019 послуги - за період з 21.01.2020 по 21.07.2020.

Здійснивши за допомогою програми інформаційно-пошукової системи "ЛІГА Закон" власний розрахунок пені в межах обраних позивачем періодів нарахування, з викладеного вище, суд дійшов висновку, що задоволенню підлягає пеня у загальному розмірі 103,71грн, нарахована наступним чином:

- на суму заборгованості 28,60грн за надані у грудні 2016 послуги - 3,75грн (період нарахування - з 23.01.2017 по 21.07.2017);

- на суму заборгованості 728,25грн за надані у березні 2017 послуги - 92,48грн (період нарахування - з 21.04.2017 по 21.10.2017);

- на суму заборгованості 56,08грн за надані у травні 2017 послуги - 7,26грн (період нарахування - з 21.06.2017 по 21.12.2017);

- на суму заборгованості 11,92грн за надані у грудні 2019 послуги - 0,22грн (період нарахування - з 21.01.2020 по 17.02.2020).

У зв`язку викладеним суд відмовляє у стягнені пені у розмірі 608,77грн.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 68,91грн та 197,15грн інфляційних.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у ст.625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку, заявлені до стягнення 3% річних у розмірі 68,91грн нараховані позивачем наступним чином:

- на суму заборгованості 28,60грн за надані у грудні 2016 послуги - 2,60грн (період нарахування - з 21.01.2017 по 17.02.2020);

- на суму заборгованості 728,25грн за надані у березні 2017 послуги - 61,80грн (період нарахування - з 21.04.2017 по 17.02.2020);

- на суму заборгованості 56,08грн за надані у травні 2017 послуги - 4,48грн (період нарахування - з 21.06.2017 по 17.02.2020);

- на суму заборгованості 11,92грн за надані у грудні 2019 послуги - 0,03грн (період нарахування - з 21.01.2020 по 17.02.2020).

Судом встановлено, що позивачем вірно визначені періоди нарахування 3% річних, а заявлений розмір річних не перевищує розмір, який може бути нарахований за обрані позивачем періоди, внаслідок чого вимоги в цій частині у розмірі 68,91грн підлягають задоволенню.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення становить місяць.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальність передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Вказаної позиції дотримується Верховний суд у постанові від 24 квітня 2019 року по справі №910/5625/18.

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума основного боргу та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Кількість місячних індексів інфляційної індексації визначається кількістю цілих місяців, впродовж яких існувала непогашена відповідна сума грошового зобов`язання. Суд наголошує на принциповості врахування індексів виключно за цілі місяця існування прострочення певної суми, оскільки зі змісту п.6 Методики, затвердженої Наказом Державного комітету статистки №265 від 27.07.2007р. випливає, що мінімальний період застосування індексу є саме повний місяць, за який він розрахований, оскільки відсутні будь-які підстави стверджувати про знецінення коштів на відповідній коефіцієнт індексу за частину такого місяця. Означений висновок узгоджується із правовою позицією з цього приводу, сформульованою Верховним Судом у постанові №910/9938/17 від 10.10.2018р.

Позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 197,15грн, які нараховані наступним чином:

- у розмірі 8,64грн на суму боргу за грудень 2016 у розмірі 28,60грн із застосуванням індексів інфляції за 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік та січень 2020 року;

- у розмірі 175,87грн на суму боргу за березень 2017 у розмірі 728,25грн із застосуванням індексів інфляції за квітень 2017 - січень 2020 року;

- у розмірі 12,62грн на суму боргу за травень 2017 у розмірі 56,08грн із застосуванням індексів інфляції за червень 2017 року - січень 2020 року;

- у розмірі 0,02грн на суму боргу за грудень 2019 у розмірі 11,92грн із застосуванням індексу інфляції за січень 2020 року.

Перевіривши даний розрахунок судом встановлено наступне.

Позивачем невірно здійснено нарахування інфляційних за періоди прострочення виконання, які не дорівнюють повному календарному місяцю, а саме:

- позивачем неправомірно застосовано індекс інфляції за січень 2017 на суму боргу за грудень 2016, в той час як заборгованість за вказаний період лише з 21.01.2017;

- позивачем неправомірно застосовано індекс інфляції за квітень 2017 на суму боргу за березень 2017, в той час як заборгованість за вказаний період лише з 21.04.2017;

- позивачем неправомірно застосовано індекс інфляції за червень 2017 на суму боргу за травень 2016, в той час як заборгованість за вказаний період лише з 21.06.2017;

- позивачем неправомірно застосовано індекс інфляції за січень 2020 на суму боргу за грудень 2019, в той час як заборгованість за вказаний період лише з 21.01.2020.

Враховуючи викладене, здійснивши за допомогою програми інформаційно-пошукової системи "ЛІГА Закон" власний розрахунок інфляційних, судом встановлено, що обґрунтованими та належними до стягнення є інфляційні у загальному розмірі 194,79грн, нараховані:

- у розмірі 8,20грн на суму боргу за грудень 2016 у розмірі 28,60грн із застосуванням індексів інфляції за лютий 2017 року-січень 2020 року;

- у розмірі 175,08грн на суму боргу за березень 2017 у розмірі 728,25грн із застосуванням індексів інфляції за травень 2017 року - січень 2020 року;

- у розмірі 11,51грн на суму боргу за травень 2017 у розмірі 56,08грн із застосуванням індексів інфляції за липень 2017 року - січень 2020 року.

У зв`язку викладеним суд відмовляє у стягнені інфляційних у розмірі 2,36грн.

З урахуванням приписів статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються у даному разі на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 236-238, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Сервіскомуненерго", м.Миколаївка, Слов`янський район, Донецька область, до Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, м.Краматорськ, Донецька область, про стягнення 1' 803,40грн - задовольнити частково.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції в Донецькій області (84301, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Ярослава Мудрого, 39/3; код ЄДРПОУ 3498944) на користь Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Сервіскомуненерго" (84182, Донецька область, Слов`янський район, м.Миколаївка, вул.50-річчя Слов`янської ТЕС, буд.22; , UA НОМЕР_2 у АТ «ПУМБ» м.Слов`янськ, код банку 334851) заборгованість за договорами про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення та вивезення твердих побутових відходів у сумі 824,86грн, пеню у розмірі 103,71грн, 3% річних у розмірі 68,91грн, інфляційні витрати у розмірі 194,79грн, судовий збір у розмірі 1389,68грн.

В частині стягнення 608,77грн пені та 2,36грн інфляційних втрат - відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Згідно із ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 ГПК України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень ГПК України).

Повний текст рішення складено та підписано 09.06.2020.

Суддя Ю.В. Макарова