РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.06.2020Справа № 910/2405/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., за участю секретаря судового засідання Голуба О.М., розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

до Обслуговуючого кооперативу «Комунальник - 15»

про стягнення 53 528, 56 грн.

За участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 15.06.2020

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулось до Обслуговуючого кооперативу «Комунальник - 15» про стягнення 53 528, 56 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані належним виконанням відповідачем зобов`язань щодо належних розрахунків за договорам про постачання теплової енергії у гарячій воді від 29.08.2018 № 312321.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрити провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

16.03.2020 від відповідача через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Також, разом з клопотанням від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав виникнення форс-мажорних обставин.

31.03.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечує проти доводів, викладених у відзиві на позовну заяву, вважає їх необґрунтованими, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.04.2020 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Обслуговуючого кооперативу «Комунальник - 15» про розгляд справи з викликом та повідомленням сторін задоволено. Вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Справу призначено на 25.05.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.06.2020.

Представник позивача в судовому засіданні 15.06.2020 надав пояснення суду, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

11.06.2020 від відповідача через канцелярію суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної на 15.06.2020. В судове засідання представник відповідача не з`явився.

Розглянувши доводи клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване тим, що постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 установлено карантин, і пов`язані з цим обставини є поважною причиною для неявки в судове засідання, господарський суд залишає їх без задоволення з огляду на те, що явка представників учасників у судове засідання обов`язковою не визнавалась, доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, а самим відповідачем у клопотанні про відкладення розгляду справи не повідомлялось про наміри подання додаткових доказів чи неможливості їх подання.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ст. 202 ГПК України).

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 15.06.2020 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

УСТАНОВИВ:

29.08.2018 між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 312321.

Предметом договору № 312321 є обов`язок позивача виробити та поставити теплову енергію відповідачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а відповідач зобов`язаний отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в Договорі.

Згідно з п. 4.1., 4.11. Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.06.2019 року. Припинення дії договору не звільняє споживача від обов`язку повної сплати вартості спожитої теплової енергії.

Відповідно до п. 2.2.1 Договору позивач зобов`язується безперебійно постачати теплову енергію у гарячій воді на межу балансової належності із споживачем (додатки 3, 4 Договору) для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року.

Пунктом 2 додатку 2 до Договору визначено, що у разі встановлення у споживача будинкових комерційних приладів обліку теплової енергії - кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоді визначається відповідно до показників цих приладів встановлених на межі балансової належності (Додатки 3, 4).

Будинок за адресою: м. Київ, вул. Митрополита Липківського, 15 обладнаний будинковим приладом обліку, що підтверджується наданими відповідачем щомісячними відомостями обліку споживання теплової енергії, а тому кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоді визначається відповідно до показників цих приладів.

Відповідно до п. 10 Додатку 2 до Договору передбачено, що споживач на розрахунковий рахунок постачальника, відкритий у ТВБВ №100/020 філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» (код банку 322669), щомісячно забезпечує не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на поточний рахунок Позивача.

Згідно п. 2.3.1. Договору споживач зобов`язується своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у Додатку 2.

Відповідно до п. 1 Додатку 2 до Договору розрахунки з споживачем за відпущену теплову енергію проводяться згідно з тарифами, затвердженими виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 23.07.2018 № 1293 за кожну відпущену Гігакалорію для житлових організації у сумі 1097, 94 грн/Гкал без урахування ПДВ.

З відомості обліку споживання теплової енергії відповідачем від 25.10.2018 вбачається період споживання з 26.09.2018 по 22.10.2018, об`єм спожитої теплової енергії 24, 088 Гкал. У відомості обліку споживання теплової енергії відповідачем від 28.11.2018 зазначається період споживання з 23.10.2018 по 22.11.2018, однак об`єм спожитої теплової енергії розподілено на два періоди: перший з 23.10.2018 по 31.10.2018, об`єм спожитої теплової енергії 11, 287 Гкал віднесено на о/р 312321, другий з 01.11.2018 по 22.11.2018, об`єм спожитої теплової енергії 124, 433 Гкал віднесено на о/р 312331. Особовий рахунок № 312321 визначений укладеним між позивачем та відповідачем договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від 29.08.2018 № 312321.

За твердженням позивача, відповідач своєчасно не вносив плату за спожиту теплову енергію у гарячій воді, в результаті чого за жовтень 2018 утворилась заборгованість, яка станом на дату подання позовної заяві становить 44 603, 56 грн, яку відповідач не сплатив, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 ст. 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою КМУ від 03.10.2007 № 1198 споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснював інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

За приписами п. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вже зазначалось вище, позивачем було надано відповідачу послуги з постачання теплової енергії, однак відповідач за вказані послуги розрахувався не в повному обсязі, внаслідок чого у останнього перед позивачем виникла заборгованість в сумі 44 603, 56 грн. Доказів на спростування вказаної заборгованості відповідача перед позивачем матеріали справи не містять. У відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує проти заявленої суму, а просить лише відмовити в задоволені позовних вимог з підстав настання форс-мажорних обставин, які виникли не з дій відповідача.

Беручи до уваги вищезазначене та наведені обставини, Господарський суд враховує, що відповідач свої зобов`язання за договором виконував з порушенням умов договору, факт наявності заборгованості відповідача за договором не спростований, доказів їх сплати суду не надано, у той час як розмір відповідно заявленої до стягнення заборгованості у розмірі 44 603, 56 грн позивачем доведено у повному обсязі.

Господарським судом встановлено що відповідачем порушено зобов`язання за договором про постачання теплової енергії у гарячій воді щодо вчасного погашення заборгованості.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 3.3. Договору споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі 0, 5 % від суми боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) за кожен день, до моменту його повного погашення, але не більше суми, обумовленої чинним законодавством України.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 4351, 28 грн пені.

Господарський суд, враховуючи викладене та здійснивши перевірку наданого позивачем математичного розрахунку пені, дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача пені, у заявленому розмірі.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення 1601, 94 грн 3 % річних та 2971, 78 грн інфляційних втрат.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується порушення відповідачем зобов`язань за Договором, а отже відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання за Договором.

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 ЦК України.

Так, за приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідний висновок Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладено в Постанові від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 236 Господарського процесуального кодексу України, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Господарський суд, перевіривши розрахунок позивача по інфляційним втратам та періоди, по яким заявлено інфляційне нарахуванням з урахуванням зазначеної практики ВС про нарахування інфляційних втрат, вважає, що вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в розмірі 2833, 48 грн.

Господарський суд, дослідивши наданий позивачем розрахунок 3 % річних та здійснивши власний розрахунок вважає, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заявлених 3 % підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 1571, 78 грн.

Щодо доводів відповідача у відзиві на позовну заяву про настання форс-мажорних обставин за договором у зв`язку з діями ОСББ «Липківського 15». Господарський суд зазначає, що з`ясування правовідносин які склались між ОК «ЖБК «Комунальник-15» та ОСББ «Липківського 15» даного спору не стосується, так як теплова енергія поставлялась саме відповідачу за договором, який у силу ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Щодо інших аргументів, викладених у відзиві на позов вони не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки не спростовують доводів позивача та суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Відповідно до ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 ГПК України, обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2095, 38 грн відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з ОБСЛУГОВУЮЧОГО КООПЕРАТИВУ «ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «КОМУНАЛЬНИК-15» (03035, м. Київ, вул. Митрополита Липківського, будинок 15, ідентифікаційний код 22868526) на користь КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВРАДИ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (01001, м. Київ, площа Івана Франка, будинок 5, ідентифікаційний код 40538421) заборгованість у розмірі 44 603 (сорок чотири тисячі шістсот три) грн 56 коп., пені у розмірі 4351 (чотири тисячі триста п`ятдесят одна) грн 28 коп., 3 % річних у розмірі 1571 (одна тисяча п`ятсот сімдесят одна) грн 79 коп., інфляційні втрати у розмірі 2833 (дві тисячі вісімсот тридцять три) грн 48 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2095 (дві тисячі дев`яносто п`ять) грн 38 коп.

3.В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата підписання повного тексту рішення: 16.06.2020.

Суддя І.В. Алєєва