ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"25" травня 2020 р. м. Київ Справа № 911/441/19

Господарський суд Київської області у складі судді Христенко О.О., розглянувши скаргу № 35-22-141 від 23.04.2020 (вх. № 96/20 від 28.04.2020) Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на дії державного виконавця Бориспільського міськрайнного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

у справі за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», с. Гора

до Приватного акціонерного товариства «Нова Лінія»,

смт. Чабани

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Комфорт Дім

Сервіс», м. Київ

про зобов`язання замінити повністю поставлений товар та стягнути 3 163,60 грн.

за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства «Нова Лінія»,

смт. Чабани

до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», с. Гора

про стягнення 85 998,00 грн.

за участю представників:

від скаржника: Коноваленко І.М., адвокат, довіреність № 01-22/7-80 від 03.01.2020;

від боржника: не з`явився;

від відділу ДВС: не з`явився.

встановив:

Рішенням господарського суду Київської області від 13.05.2019 задоволені частково позовні вимоги за первісним позовом; зобов`язано Приватне акціонерне товариство «Нова Лінія» замінити поставлений Державному підприємству «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на умовах Договору № 37.14.3/2.3-5 від 31.01.2018 товар - столи журнальні, відповідно до «Специфікації» та «Технічних характеристик», що наведені в Додатку № 1 до договору; присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Нова Лінія» на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» 3 163,60 грн. збитків та 2 338,85 грн. судового збору; задоволені частково вимоги за зустрічним позовом; присуджено до стягнення з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на користь Приватного акціонерного товариства «Нова Лінія» 19 236,00 грн. заборгованості та 429,69 грн. судового збору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.09.19 рішення господарського суду Київської області від 13.05.2019 у справі № 911/441/19 скасовано в частині відмови позовних вимог за первісним позовом про заміну поставленого Державному підприємству «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на умовах договору від 31.01.2018 №37-14.3/2.3-5 товару - меблі та приспособи різні (Меблі до бізнес залу), відповідно до Специфікації та технічних характеристик, що наведені в додатку №1 до договору стіл для роботи з ноутбуком в кількості 7 шт. Прийняте в цій частині нове рішення, яким вказані позовні вимоги задоволено; рішення господарського суду Київської області від 13.05.2019 у справі № 911/441/19 скасовано в частині задоволення позовних вимог за зустрічним позовом про стягнення заборгованості в розмірі 19236,00 грн. та прийнято в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні вказаних позовних вимог.

В іншій частині рішення господарського суду Київської області від 13.05.2019 у справі № 911/441/19 залишено без змін.

Резолютивну частину рішення суду викладено в наступній редакції:

« 1.Позовні вимоги за первісним позовом задовольнити повністю.

Зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Нова Лінія» (08162, Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, Одеське шосе, буд. 8, ) замінити повністю поставлений Державному підприємству «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» меблі та приспособи різні (Меблі до бізнес залу), відповідно до Специфікації та технічних характеристик, що наведені в додатку №1 до договору.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Нова Лінія» (08162, Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, Одеське шосе, буд. 8, ) на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (08307, Київська область, Бориспільський район, с. Гора, вул. Бориспіль-7, ) 3163 (три тисячі сто шістдесят три) грн. 60 коп. збитків та 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Відмовити у задоволенні вимог за зустрічним позовом.».

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Нова Лінія» (08162, Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, Одеське шосе, буд. 8, ) на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (08307, Київська область, Бориспільський район, с. Гора, вул. Бориспіль-7, ) 8644,50 грн. (вісім тисяч шістсот сорок чотири гривні 50 коп.) витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

04.11.2019 на примусове виконання рішення господарського суду Київської області та постанови Північного апеляційного господарського суду у справі № 911/441/19 були видані відповідні накази.

28.04.2020 Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» звернулось до господарського суду Київської області із скаргою № 35-22-141 від 23.04.2020 (вх. № 96/20 від 28.04.2020) на дії головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

В зазначеній скарзі скаржник просить суд визнати незаконним та скасувати повідомлення головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 10.04.2020 про повернення виконавчого документу, наказу господарського суду Київської області від 04.11.2019 у справі № 911/441/19, стягувачу без прийняття до виконання; зобов`язати Бориспільський міськрайонний відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) прийняти заяву Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про відкриття виконавчого провадження до розгляду, відкрити виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 04.11.2019 у справі № 911/441/19 та провести виконавчі заходи у виконавчому провадженні передбачені ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» в повному обсязі.

Ухвалою господарського суду від 29.04.2020 у справі № 911/441/19 розгляд скарги призначений в судовому засіданні на 13.05.2020, запропоновано боржнику та відділу ДВС надати суду письмові пояснення по суті скарги, яка підлягає розгляду.

Ухвалою суду від 13.05.2020, на підставі клопотань ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» № 35-22/1-91 від 06.05.2020 та ПрАТ «Нова Лінія» від 12.05.2020, розгляд скарги був відкладений на 25.05.2020.

В судовому засіданні 25.05.2020 представник скаржника підтримав доводи, наведені у скарзі та просив суд задовольнити її.

Представники боржника (ПрАТ «Нова Лінія») та відділу ДВС в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких письмових пояснень по суті скарги яка підлягає розгляду, до суду не надіслали.

Враховуючи те, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду (ч. 2 ст. 342 ГПК України), а надання письмового відзиву на скаргу є правом, а не обов`язком учасника процесу, господарський суд вважає, що неявка боржника та представника відділу ДВС в судове засідання не перешкоджає розгляду скарги за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши і перевіривши подані в підтвердження обґрунтування скарги докази, оцінивши пояснення стягувача, судом встановлено.

У відповідності до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Обов`язковість судових рішень гарантується, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод: право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося недіючим, на шкоду одній зі сторін.

Європейський суд з прав людини, рішення якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судом як джерело права, неодноразово наголошував щодо недопустимості невиконання або затягування виконання рішення національного суду в порушення прав іншої сторони.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».

У рішенні від 17.05.2005 по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 26.07.2012 у справі «Савіцький проти України» (заява № 38773/05) та від 05.07.2012 у справі «Глоба проти України» (заява № 15729/07) вказано, що право на суд, захищене п. 1 ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених Законом України «Про виконавче провадження» випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини 2 статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження», який є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Цим Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Згідно з ст. 339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

З аналізу вищевказаних норм випливає, що учасник виконавчого провадження має право звернутися до господарського суду з відповідною скаргою тільки на дії чи бездіяльність органів виконавчої служби, вчинені ними під час, у зв`язку та щодо примусового виконання останніми відповідних рішень господарських судів.

Як вбачається з матеріалів справи, скаржник (ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль») звернувся до господарського суду Київської області із скаргою № 35-22-141 від 23.04.2020 (вх. № 96/20 від 28.04.2020) на дії державного виконавця Бориспільського міськрайнного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Предметом скарги є оскарження дій державного виконавця Бориспільського міськрайнного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), обумовленої невиконанням вимог Закону України «Про виконавче провадження» щодо вчинення дій спрямованих на виконання наказу господарського суду Київської області від 04.11.2019 у справі № 911/441/19.

Так, розглядаючи скаргу на дії державного виконавця, господарським судом встановлено, що 09.04.2020 Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» звернулося до Бориспільського міськрайнного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою № 35-22-126 від 18.03.2020 з примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 04.11.2019 щодо зобов`язання Приватного акціонерного товариства «Нова Лінія» замінити повністю поставлений Державному підприємству «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» меблі та приспособи різні (Меблі до бізнес залу), відповідно до Специфікації та технічних характеристик, що наведені в додатку №1 до договору.

10.04.2020 головним державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, у зв`язку із пред`явленням виконавчого документа не за підвідомчістю.

Звертаючись до суду, скаржник вказує на вчинення виконавцем неправомірних дій щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За умовами ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону встановлено обов`язок виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Тобто, законодавчо закріплено імперативний обов`язок державного виконавця (усіх рівнів відповідно до визначеної структури) дотримуватись вимог Закону під час здійснення заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 10 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 р. № 512/5 місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.

Частиною 3 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, щовиконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

Як зазначено вище, 04.11.2019 на виконання рішення господарського суду Київської області від 13.05.2019 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2019, видано наказ, яким зобов`язано Приватне акціонерне товариство «Нова Лінія» (08162, Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, Одеське шосе, буд. 8, ) замінити повністю поставлений Державному підприємству «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» меблі та приспособи різні (Меблі до бізнес залу), відповідно до Специфікації та технічних характеристик, що наведені в додатку №1 до договору.

Відповідний наказ був виданий господарським судом за результатами розгляду справи № 911/441/19, під час розгляду якої судами досліджувалось питання належного/нененалежного виконання сторонами умов Договору про закупівлю № 37-14.3/2.3-5 від 31.01.2018.

При цьому, як вбачається з умов Договору про закупівлю № 37-14.3/2.3-5 від 31.01.2018, укладеного між Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (замовник) та Приватним акціонерним товариством «Нова Лінія» (постачальник), зокрема, п. 5 визначено, що місцем поставки (передачі) товару (меблі та при способи різні/меблі до бізнес залу) визначено: DDP (08300, Київська область, Бориспільській район, с. Гора, вул. Бориспіль-7, склад), відповідно до офіційних Правил тлумачення термінів Інкотермс 2010.

Тобто, як встановлено судом, у державного виконавця не було достатніх та обґрунтованих підстав для винесення повідомлення від 10.04.2020 про повернення виконавчого документа стягувану без виконання, зважаючи на встановлені вимоги норм Закону України «Про виконавче провадження» та обов`язок боржника вчинити певні дії безпосередньо за місцем їх виконання.

Відповідно до п. 9.13. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов`язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Таким чином, беручи до уваги приписи норм чинного законодавства, суд дійшов висновку про задоволення вимог скаржника в частині визнання незаконним та скасування повідомлення головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 10.04.2020 про повернення виконавчого документу, наказу господарського суду Київської області від 04.11.2019 у справі № 911/441/19 стягувачу без прийняття до виконання, оскільки протиправність таких дій виражені у порушенні здійснення виконавчих дій, в порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Поруч з цим, розглянувши вимоги скаржника про зобов`язання Бориспільський міськрайонний відділ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) прийняти заяву Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про відкриття виконавчого провадження до розгляду, відкрити виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 04.11.2019 у справі № 911/441/19 та провести виконавчі заходи у виконавчому провадженні передбачені ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» в повному обсязі, суд зазначає наступне.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» суд може за наявності достатніх правових підстав визнати неправомірними дії державного виконавця або визнати неправомірним необґрунтоване зволікання з вчиненням відповідних дій.

Вимоги скаржника, якими він просить суд зобов`язати відділ ДВС прийняти заяву про відкриття виконавчого провадження, відкрити виконавче провадження, провести виконавчі заходи у даному виконавчому провадженні передбачені нормами Закону України «Про виконавче провадження» в повному обсязі, судом також відхиляються, як такі, що виходять за межі повноважень господарського суду, оскільки задоволення описаних вимог скаржника видається втручанням у діяльність державного органу, оскільки вчинення конкретних виконавчих дій, вибір виконавчої дії тощо, є компетенцією і прерогативою органів Державної виконавчої служби, а не суду. При вчиненні кожної виконавчої дії, державний виконавець має враховувати ряд обставин і спеціальних вимог законодавства, про що не йдеться в Господарському процесуальному кодексі України.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення скарги Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль».

На підставі викладеного, керуючись положеннями Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 1-3, 18, 339 - 345 ГПК України, господарський суд, -

постановив:

1. Скаргу № 35-22-141 від 23.04.2020 Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на дії державного виконавця Бориспільського міськрайнного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити частково.

2. Визнати незаконним та скасувати повідомлення головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 10.04.2020 про повернення виконавчого документу, наказу господарського суду Київської області від 04.11.2019 у справі № 911/441/19 стягувачу без прийняття до виконання.

3. У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена до апеляційної інстанції в порядку та строки, передбачені ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання ухвали - 09.06.2020.

Суддя О.О. Христенко