РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.06.2020Справа № 910/17661/19

За позовомКомунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Водоканал-Сервіс»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Акціонерне товариство «К.Енерго»
простягнення 2129294,14 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Багнюк І.І.

Представники учасників справи:

від позивачаРадченко О.П., довіреність № 23/12/19-01 від 23.12.2019;
від відповідачаБойков О.С., довіреність № б/н від 12.01.2020;
від третьої особине з`явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоканал-Сервіс» 2685544,34 грн, з яких: 1977915,84 грн основного боргу, 538607,60 грн інфляційних втрат та 169020,90 грн 3% річних.

Позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу теплової енергії №540731 від 13.04.2012, укладеного з ПАТ «Київенерго», в частині здійснення розрахунків за спожиту теплову енергію за період з листопада 2012 року по квітень 2018 року. Позивач зазначає, що у подальшому до нього внаслідок укладення з ПАТ «Київенерго» договору від 11.10.2018 перейшло право вимоги до відповідача з оплати спожитої теплової енергії у розмірі 1977915,84 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/17661/19; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Акціонерне товариство «К.Енерго»; підготовче засідання у справі призначено на 29.01.2020; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом 25 днів з дня вручення даної ухвали; встановлено строк для подання пояснень третьою особою щодо позову - протягом 25 днів з дня вручення даної ухвали.

17.01.2020 через канцелярію Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній проти заявлених позовних вимог заперечив та серед іншого зазначив про те, що позивачем не надано жодного належного доказу, що підтверджує період заборгованості та обсяг спожитої теплової енергії за договором купівлі-продажу теплової енергії №540731 від 13.04.2012 ні за приладами обліку, ані розрахунковим способом за їх відсутності, а в облікових картках позивача не наведено зміст господарської операції, яка передбачена у абзацах 2, 3 підпункту 4.1 п.4 договору купівлі-продажу теплової енергії №540731 від 13.04.2012 та п.23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198.

Крім того, за твердженнями відповідача, вказані обставини вже встановлювалися судом при розгляді аналогічних справ, де сторонами були відповідач та ПАТ «Київенерго», зокрема, у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 у справі №910/25126/15 та експертному висновку комплексної судової експертизи із залученням спеціаліста теплотехніка від 28.02.2017 №9046 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса Міністерства юстиції України, яка проводилася на підставі первинних документів ПАТ «Київенерго», які позивач до матеріалів розглядуваної справи не долучив, зокрема, показників приладів обліку та відомостей з розрахунком ГВП, без таких приладів обліку, які міг перевірити експерт.

Відповідач також зазначає, що ПАТ «Київенерго» безпідставно не враховувало температуру теплоносія та зовнішнього повітря в своїх розрахунках, про що свідчать також постанови Вищого господарського суду України від 19.05.2015 у справі №5011-71/17421-2012, від 16.02.2016 у справі №5011-1/15463-2012 та постанова Верховного Суду від 12.10.2018 у справі №910/30728/15.

Крім того, як зауважує відповідач у відзиві на позов, довідки про стан розрахунків від імені ПАТ «Київенерго» завірені директором структурного підрозділу «Енергозбут» Комунального підприємства «Київтеплоенерго» ОСОБА_1 та скріплені печаткою структурного підрозділу «Енергозбут» №1 комунального підприємства «Київтеплоенерго», а представлена позивачем до матеріалів справи довіреність Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» не уповноважує ОСОБА_1 вчиняти дії від імені ПАТ «Київенерго», яке на час складання вказаних довідок було перейменовано у Акціонерне товариство «К.Енерго».

Облікові картки за період з травня 2015 року по квітень 2018 року, на думку відповідача, не можуть підтверджувати заборгованість з листопада 2012 року, оскільки вони завірені невідомою особою та скріплені печаткою структурного підрозділу «Енергозбут» №1 комунального підприємства «Київтеплоенерго» та не є зведеними чи первинними документами AT «К.Енерго», та не передавалися позивачу, виходячи з витягу з договору цесії та додатку до нього, тоді як корінці нарядів не підтверджують обсяг наданої теплової енергії.

За твердженнями відповідача, у облікових картках за період з травня 2015 року по червень 2016 року позивач самовільно провів розрахунок на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 №613 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ «Київенерго»», яка визнана нечинною з моменту прийняття згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі №826/15733/15.

Крім того на переконання відповідача, з додатку до договору цесії вбачається, що позивачу були передані права вимоги на суму 1977915,84 грн без вказівки періоду, жодних довідок, відомостей про зняття показань з приладів обліку (звітів), відомостей про нарахування розрахунковим способом чи облікових карток.

20.01.2020 через канцелярію Господарського суду міста Києва від позивача надійшли витребувані судом докази.

У підготовчому засіданні 29.01.2020 було оголошено перерву до 20.02.2020. Третю особу повідомлено про судове засідання 20.02.2020 в порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України.

07.02.2020 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 1977915,84 грн основного боргу, 96917,88 грн інфляційної складової боргу та 54460,42 грн 3% річних.

10.02.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній проти доводів відповідача, викладених останнім у відзиві на позов, заперечив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2020 заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог прийнято до розгляду; закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.03.2020.

17.03.2020 через канцелярію Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання, в якому він просить відкласти розгляд справи, посилаючись на введення карантинних заходів щодо запобігання поширенню коронавірусу COVID-19.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2020 відкладено судове засідання з розгляду справи №910/17661/19 по суті на 22.04.2020.

16.04.2020 через канцелярію Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання, в якому він просить відкласти розгляд справи, посилаючись на введення карантинних заходів щодо запобігання поширенню коронавірусу COVID-19.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2020 відкладено судове засідання з розгляду справи №910/17661/19 по суті на 10.06.2020.

10.06.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові пояснення по справі.

Представник позивача в судове засідання 10.06.2020 з`явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

У судовому засіданні 10.06.2020 представник позивача надав суду письмові пояснення по суті спору із доданими до них доказами, строк для подачі яких останній просив суд поновити як такий, що був пропущений з об`єктивних причин.

Судом не прийнято до розгляду долучені позивачем до письмових пояснень докази та відмовлено в задоволенні клопотання позивача про поновлення строку для їх подання, з огляду на те, що позивачем не обґрунтовано неможливість подання доказів у встановлений строк з незалежних від позивача обставин.

Представник відповідача в судовому засіданні 10.06.2020 проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Третя особа у судові засідання своїх представників не направила. Про проведення судових засідань була повідомлена належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

В судовому засіданні 10.06.2020 на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

13.04.2012 між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (найменування змінене на Aкціонерне товариство «К.Енерго»), як постачальником, і Товариством з обмеженою відповідальністю «Водоканал-Сервіс», як споживачем, було укладено договір №540731 купівлі-продажу теплової енергії (договір), за умовами якого постачальник зобов`язується протягом строку дії договору забезпечувати безперервне (за винятком нормативно встановлених перерв) постачання теплової енергії, належної якості на межу продажу (для потреб опалення та гарячого водопостачання) згідно з параметрами, визначеними у додатку №1 до договору, а споживач зобов`язується отримувати та оплачувати її вартість відповідно до умов договору (п.1.1).

Згідно п.1.2 договору перелік будинків та потреби у тепловій енергії будинків (якісні та кількісні), до яких здійснюється постачання теплової енергії, наведено в додатку №1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п.2.1 договору якість теплової енергії на вході в теплову мережу споживача визначається сукупністю нормованих термодинамічних, гідравлічних показників та кількісних параметрів теплоносія, наведених у додатку №1 до цього договору, для кожного окремого будинку.

Пунктом 3.2.1 договору передбачено, що постачальник зобов`язується забезпечувати протягом обумовленого в цьому договорі часу безперервне постачання теплової енергії (за винятком нормативно встановлених перерв) до точки купівлі-продажу, підтримувати параметри теплоносія, що подається з колекторів джерела теплової енергії на вході в теплову мережу споживача теплової енергії відповідно до температурного графіку теплової мережі, не допускаючи відхилення параметрів, визначених цим договором відповідно до заявлених споживачем у додатку №1 до договору величин приєднаного теплового навантаження по кожному будинку.

За змістом абз.2, 3 п.4.1 договору обсяги купівлі-продажу теплової енергії визначаються на підставі показів приладів комерційного обліку споживання теплової енергії згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. За умови відсутності приладів комерційного обліку, обсяг купівлі-продажу теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного в договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах постачальника, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Згідно п.5.1 договору розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються щомісячно шляхом перерахування коштів на поточний рахунок ПАТ «Київенерго», а саме:

5.1.1 якщо теплові вводи систем теплоспоживання обладнанні приладами комерційного обліку, вартість спожитої у розрахунковому періоді (місяць) теплової енергії сплачується споживачем щомісячно до останнього дня місяця наступного за розрахунковим.

5.1.2. якщо теплові вводи систем теплоспоживання не обладнанні приладами комерційного обліку:

- вартість теплової енергії, спожитої у розрахунковому періоді для потреб гарячого водопостачання, сплачується споживачем щомісячно до останнього дня місяця, наступного за рахунковим;

- вартість теплової енергії, спожитої у розрахунковому періоді для потреб централізованого опалення сплачується споживачем щомісяця наступним чином:

- 100% вартість теплової енергії, спожитої у жовтні та квітні кожного року, сплачується до останнього дня місяця, наступного за розрахунковим;

- вартість теплової енергії, спожитої за період з 01 листопада до 01 квітня сплачується щомісячно у період з 01 червня до 01 листопада - до останнього дня відповідного місяця, а саме:

- 50% вартості теплової енергії, спожитої у листопаді - до 31 грудня, залишок - до 30 червня,

- 50% вартості теплової енергії, спожитої у грудні - до 31 січня, залишок - до 31 липня,

- 50% вартості теплової енергії, спожитої у січні - до 28(29) лютого, залишок - до 31 серпня,

- 50% вартості теплової енергії, спожитої у лютому - до 31 березня, залишок - до 30 вересня,

- 50% вартості теплової енергії, спожитої у березні - до 30 квітня, залишок - до 31 жовтня.

Повна вартість теплової енергії, спожитої у опалювальному періоді для потреб ЦО, сплачується споживачем до 01 листопада наступного опалювального періоду.

Відповідно до п.5.2 договору у разі коли обсяг постачання теплової енергії менший, ніж зазначений в цьому договорі, постачальник повинен зменшити плату шляхом проведення перерахунку за фактично спожиту теплову енергію відповідно до умов договору.

Згідно п.6.1 договору цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 15.04.2013. Відповідно до положень ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України дія цього договору поширюється на правовідносини між сторонами, що виникли з 01.03.2012.

Пунктом 6.3 договору визначено, що договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією зі сторін про його припинення.

Крім того, між сторонами означеного договору були підписані додатки до цього договору та додаткові угоди.

11.10.2018 між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (найменування змінене на Aкціонерне товариство «К.Енерго»), як кредитором та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», як новим кредитором, укладено договір №601-18 про відступлення права вимоги (договір цесії).

За умовами цього договору кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01.05.2018 теплової енергії (основний борг, в тому числі той, що є предметом судового розгляду та/або підтверджений судовим рішенням (судовими рішеннями)) як такий, що підлягає стягненню з споживача (споживачів) на загальну суму 497554936,91 грн станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01.08.2018 до дати укладення цього договору та коригувань платежів (п.1.1).

Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається в додатку №1 до цього договору. Всі права вимоги переходять від кредитора до нового кредитора в момент підписання сторонами додатку №1 до цього договору (п.1.2 договору цесії).

З укладенням цього договору кредитор відступає, новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень), що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення цього договору та/або можуть бути нараховані та/або можуть виникнути після укладення цього договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з оплати спожитої теплової енергії за договорами та споживачами, які зазначені у додатку №1 до цього договору. Відступлення прав вимоги за додатковими грошовими зобов`язаннями (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, втрати від інфляції, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень) до основних грошових зобов`язань, які вже є предметом судового розгляду або вже підтверджені судовими рішеннями як такі, що підлягають стягненню з споживача (споживачів), визначаються окремим договором (п.1.3 договору цесії).

В рахунок оплати за відступлене право вимоги за цим договором на суму 497554936,91 грн, новий кредитор прийняв 497554936,91 грн боргових зобов`язань кредитора перед Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», що становить частину суми боргового зобов`язання за мировою угодою, затвердженою ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2018 у справі №910/7807/18 (п.2.1 договору цесії).

Згідно з додатком №1 до договору цесії позивач прийняв право вимоги до відповідача на суму 1977915,84 грн.

Листом від 08.04.2019 №1/5-540731 позивач повідомив відповідача про відступлення права вимоги за договором №601-18 про відступлення права вимоги від 11.10.2018 та просив сплати наявний борг у сумі 1977915,84 грн.

На підтвердження наявності у відповідача заборгованості Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» подано суду довідку про нарахування за теплову енергію спожиту Товариством з обмеженою відповідальністю «Водоканал-Сервіс» за договором 540731 за період з травня 2015 року по квітень 2018 року, реєстр оплат Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоканал-Сервіс» за договором 540731 за період з 01.05.2015 до 31.08.2018, та облікові картки Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоканал-Сервіс» за договором 540731 за період з 01.05.2015 до 30.04.2018, які складені самим позивачем та корінці нарядів Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на включення та відключення опалення у період 2016 - 2017 років, які з боку споживача підписані частково.

Спір у справі виник внаслідок того, що за твердженнями позивача, відповідач неналежним чином виконував умови договору купівлі-продажу теплової енергії №540731 від 13.04.2012 в частині здійснення розрахунків за спожиту теплову енергію за період з листопада 2012 року по квітень 2018 року, право вимоги сплати заборгованості за яким перейшло до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» внаслідок укладення договору №601-18 про відступлення права вимоги від 11.10.2018 з первісним кредитором - Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (найменування змінене на Aкціонерне товариство «К.Енерго»).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, господарський суд дійшов висновку, що позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Частинами 1 і 2 ст.714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст.517 Цивільного кодексу України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

За укладеним з Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (найменування змінене на Aкціонерне товариство «К.Енерго») договором цесії позивач отримав від первісного кредитора право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоканал-Сервіс» у сумі 1977915,84 грн основного боргу за договором №540731 купівлі-продажу теплової енергії від 13.04.2012.

В той же час, на підтвердження наявності у відповідача означеної заборгованості позивачем подано документи, які складені СП Енергозбут №1 Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

Проте, у відповідності до положень ст.517 Цивільного кодексу України Публічне акціонерне товариство «Київенерго», як кредитор зобов`язане було передати позивачу, як новому кредитору документи, які засвідчують права на наявний у відповідача борг.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодного документа, складеного Публічним акціонерним товариством «Київенерго», які підтверджують обсяг і якість спожитої відповідачем у спірний період, тобто з листопада 2012 року по квітень 2018 року теплової енергії, а також її вартість, оскільки корінці нарядів Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на включення та відключення опалення у період 2016 - 2017 років, які з боку споживача підписані частково, такими документами не є.

Суд зазначає, що у зв`язку з відсутністю первинних документів, складених Публічним акціонерним товариством «Київенерго», встановити кількість спожитої Товариством з обмеженою відповідальністю «Водоканал-Сервіс» теплової енергії та її вартість, а отже і наявність у відповідача боргу у спірний період, тобто з листопада 2012 року по квітень 2018 року є неможливим.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоканал-Сервіс» документально не підтверджені, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст.74, 129, 238 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Витрати зі сплати судового збору покласти на Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням положень п.4 розділу X «Прикінцеві положення» та п.п.17.5 п.17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 16.06.2020

Суддя Ю.М. Смирнова