Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/1136/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

секретар судового засідання: Смоляк Л.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Лічман О.М. - адвокат, ордер серії КВ №475752 від 23.03.2020 (в режимі відеоконференції);

від відповідача: Медведчук Н.В. - керівник.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінії Контрактів"

до Приватного підприємства "Ам-Тек"

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

Позивач звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача 352342,00 грн. основного боргу та 176171,00 грн. штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач не оплатив поставлений товар згідно договору №2609-19П від 26.09.2016.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважав, що позивачем неналежними доказами підтверджено поставку нафтопродуктів згідно договору №2609-19П від 26.09.2016.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи між Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінії Контрактів" (постачальник/позивач) та Приватного підприємства "Ам-Тек" (покупець/відповідач) укладено договір №2609-19П (а,с. 9-10), відповідно до якого постачальник зобов`язується на умовах, визначених цим договором передати у власність покупця нафтопродукти згідно заявок (надалі -товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість в порядку та на умовах даного Договору (п.п. 1.1. договору).

Відповідно до п.п. 3.1 договору приймання передача товару проводиться згідно умов, вказаних у заявці, з відповідним оформленням видаткових накладних відповідальними представниками продавця та покупця.

Прийом-передача товару оформлюється товарно-транспортними накладними і у випадках транспортування постачальником, дата товаротранспортної накладної вважається датою поставки партії товару (п.п. 3.5. договору).

Також п.п. 3.8. договору постачальник зобов`язується здійснити поставку товару в термін до 7 календарних днів з дня 100% авансової оплати покупцем виставленого рахунку.

Пункт 4.1. договору передбачає, що ціна за одиницю товару та загальна вартість кожної партії товару визначається в рахунках-фактурах.

Згідно п.п. 9.2. договору даний договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 25 вересня 2020 року включно.

Як зазначив позивач, 27.09.2019 відповідач направив позивачу заявку (а.с. 12), згідно якої просив розглянути можливість поставки дизельного палива Л-Євро5-ВО в кількості 23013 т по ціні 24,00 грн. за тону. В даній заявці відповідачем вказано:

- адресу розвантаження - Вінницька область, Хмільницький район, с. Уланів:

- матеріально-відповідальну особу, яка має право підпису документів про прийняття товару - ОСОБА_1 ;

- особу, яка має правил прийняття товару - ОСОБА_2

27.09.2019 позивач поставив, а відповідач прийняв товар у АДРЕСА_1 (АЗС ТОВ «Партнер 2008»).

Також позивач наполягає на тому, що товар був доставлений водієм ОСОБА_3 , про що зазначено в товарно -транспортній накладній №169 від 06.09.2019 та зафіксовано в подорожньому листі №169 вантажного автомобіля 26-28.09.2019.

Разом з тим, сторони не заперечували, що відповідач сплатив позивачу 200000,00 грн. за паливо дизельне згідно рахунку №79 від 26.09.2019 (а.с. 15), що підтверджується платіжним дорученням №5 від 27.09.2019 (а.с. 16). Вказані дії, як стверджує відповідач, вчинені на виконання п. 5.2 договору №2609-19П (як часткова авансова оплата товару).

Відповідач в свою чергу заперечив позовні вимоги та зазначив, що місце розвантаження в товарно- транспортних накладних є відмінним від заяви, направленій позивачу. Також відповідач відзначив, що в графі "вантаж одержав" стоїть підпис без зазначення прізвища, імені та по батькові, а також проставлена печатка ТОВ "Партнер-2008".

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, враховуючи наступне.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ст. 173 ГК України).

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Проте, суд вважає за необхідне зазначити, що в заявці ПП "Ам-Тек" від 27.09.2020 зазначив адресу розвантаження - Вінницька область, Хмільницький район, с. Уланів. З товарно-транспортної накладної №169 від 26.09.2020 вбачається, що автомобіль д/н НОМЕР_1 , причіп д/н НОМЕР_2 розвантажено в Хмельницькій області, м. Хмільник (а.с. 17). Такі ж відомості щодо місця розвантаження вищезгаданого автомобіля та причепу містяться і в подорожньому листі №189 від 26-2809.2019 (а.с. 18).

Водночас згідно копії товарно-транспортної накладної №169 від 26.09.2019 в графі "вантаж одержав" стоїть підпис особи без зазначення прізвища, імені та по батькові та печатка ТОВ "Партнер-2008".

В товарно-транспортній накладній №5 від 27.09.2019, на яку також посилається позивач, в якості доказу поставки товару, вказано адресу розвантаження - м.Житомр, вул. М.Бердичівька, 25 та взагалі відсутній підпис особи, уповноваженої на прийняття товару.

Відповідно до п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 № 363 товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Згідно п. 11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

За результатом аналізу зазначених норм, суд дійшов висновку, що зазначення посади, прізвища та підписів відповідальної особи вантажоодержувача є обов`язковою інформацією, що міститься в ТТН. Проте, такі відмості не містять ТТН №5 та 169.

Невідповідність адрес розвантаження товару в ТТН №5 від 27.09.2019 та №169 від 26.09.2019 заявці від 27.09.2019., а також відсутність в них даних щодо посади, прізвища та підписів відповідальної особи вантажоодержувача свідчить про неналежність доказів, поданих позивачем.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що позивачем не доведено факт отримання товару відповідачем.

Щодо посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на пояснення свідка ОСОБА_3 , суд відзначає, що відповідно до ч. 2 ст. 87 ГПК України на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах.

Отже, в даному випадку виключно на поясненнях свідка ОСОБА_3 не може ґрунтуватися рішення суду, судом мають бути оцінені докази, що досліджені в судовому засіданні в сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач не подав до суду достатніх доказів на підтвердження позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані, не підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та не підлягають задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 11.06.20

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2, 3 -0 сторонам (рек. з повід.)