УХВАЛА

17.06.2020Справа № 910/8453/20
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянувши заяву Іпотечного центру в м. Києві та Київської області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про забезпечення позову у справі

за позовом Іпотечного центру в м. Києві та Київської області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву»

до Державного підприємства «СЕТАМ»

про визнання недійсними, скасування проведення електронних торгів та проведення електронних торгів повторно,

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Іпотечного центру в м. Києві та Київської області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» до Державного підприємства «СЕТАМ» про визнання недійсними, скасування проведення електронних торгів та проведення електронних торгів повторно, а саме:

1) визнати недійсними та такими, що не відбулися електронні торги за реєстраційним номером лоту № 330874, призначені на 06.03.2019, шляхом реалізації об`єкту нерухомого майна (предмету іпотеки) через державне підприємство «СЕТАМ».

2) визнати недійсними, та такими, що не відбулися електронні торги за реєстраційним номером лоту № 414846, призначені на 04.05.2020, шляхом реалізації об`єкту нерухомого майна (предмету іпотеки) через державне підприємство «СЕТАМ».

3) скасувати проведення електронних торгів за реєстраційним номером лоту № 422456, призначених на 17.06.2020 щодо реалізації об`єкту нерухомого майна (предмету іпотеки) за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу через державне підприємство «СЕТАМ».

4) провести повторно електронні торги, щодо продажу нерухомого майна (предмету іпотеки) за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу через державне підприємство «СЕТАМ» за початковою вартістю майна, що реалізується.

Разом з указаною позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, у якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони проведення торгів Державному підприємству «СЕТАМ», або будь-якому його регіональному відділенню, а саме: заборонити проводити електроні торги щодо продажу нерухомого майна (предмету іпотеки) за адресою: АДРЕСА_2 . 37, до вирішення справи по суті.

Вказана заява обґрунтована тим, що через невиконання постанови державного виконавця від 06.03.2019 Державним підприємством «СЕТАМ» щодо заборони електронних торгів, та подальша реалізація нерухомого майна (предмету іпотеки) за адресою: АДРЕСА_1 відбувається з порушення норм Порядку реалізації арештованого майна Державним підприємством «СЕТАМ», що прямо порушує права заявника як стягувача в рамках виконавчого провадження № 56917708, та в подальшому значно ускладнить виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 24.04.2018 у справі № 758/9921/15-ц щодо стягнення заборгованості на користь заявника.

Отже, є гостра необхідність щодо вжиття заходів забезпечення позову з огляду нате, що відповідно до пункту 8 розділу 10 Порядку реалізації арештованого майна, акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством. У випадку придбання майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги.

Розглянувши вказану заяву Іпотечного центру в м. Києві та Київської області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 137 ГПК України визначено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 N 5-рп/2011 у справі N 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справі про банкрутство.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Оскільки у цьому випадку Іпотечний центр в м. Києві та Київської області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» звернувся до суду з немайновими позовними вимогами, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, при розгляді заяви про забезпечення позову суд оцінює виключно обґрунтованість заяви на предмет доведення обставин, які свідчать про необхідність застосування заходу забезпечення позову.

Однак, суд зазначає, що заявником не наведено належних обґрунтувань та не доведено в порядку приписів статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України, що існує реальна загроза, що невжиття вказаних ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду.

У даному випадку наведені заявником обґрунтування необхідності забезпечення вказаного позову стосуються можливого ускладнення виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 24.04.2018 у справі № 758/9921/15-ц щодо стягнення заборгованості на користь заявника, а не рішення у цьому спорі.

Крім того суд враховує, що станом на даний час ухвала Васильківського районного суду Київської області від 01.03.2019 у справі № 362/1102/19, яка була підставою для зупинення вчинення виконавчих дій відповідно до постанови від 06.03.2019 ВП № 56917708, скасована постановою Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 362/1102/19.

Отже, заявником у заяві про забезпечення позову не доведено перед судом належними засобами доказування, що невжиття заходів забезпечення позову, про які зазначено у заяві, може ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до господарського суду.

Наведене вище зумовлює відмову у задоволенні заяви Іпотечного центру в м. Києві та Київської області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про забезпечення позову.

Керуючись статтями 136, 137, 139, 140, 233 - 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Іпотечного центру в м. Києві та Київської області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про забезпечення позову у справі № 910/8453/20 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складення повного тексту ухвали.

Дата складення та підписання повного тексту ухвали: 17.06.2020

Суддя Т. Ю. Трофименко