УХВАЛА

м. Київ

17.06.2020Справа № 910/6388/20

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О. розглянувши заяву позивача Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (вул. Шолуденка, буд. 33/19, м. Київ, 01116) про забезпечення позову у справі № 910/6388/20 за позовом Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (вул. Шолуденка, буд. 33/19, м. Київ, 04116) до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ «Інформ-ресурси» (проїзд Військовий, буд. 8, м. Київ, 01103), Товариства з обмеженою відповідальністю «Персевбуд» (проїзд Військовий, буд. 8, м. Київ, 01103), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Національне антикорупційне бюро України (вул. Василя Сурікова, буд. 3, м. Київ, 03035) про визнання недійсним договору,

В С Т А Н О В И В:

07.05.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла зазначена позовна заява та передана судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Відповідно до заявлених позовних вимог позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 28.08.2018, укладений між Державним підприємством Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-ресурси» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Персевбуд» та застосувати наслідки недійсності, передбачені ст. 216 Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 12.05.2020 позовну заяву Головного управління Державної податкової служби у м. Києві залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали, з урахуванням положень п. 4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України.

21.05.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, з доданими до неї документами.

Ухвалою суду від 26.05.2020 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.06.2020.

05.06.2020 до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2020 заяву Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про забезпечення позову у справі № 910/6388/20 повернуто заявнику.

15.06.2020 до суду від третьої особи надійшли письмові пояснення щодо позову.

15.06.2020 до суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд, вивчивши матеріали поданої заяви про забезпечення позову, матеріали справи № 910/6388/20, доходить наведеного нижче висновку.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник просить суд накласти арешт на нежитлові будівлі загальною площею 3760,4 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, проїзд Військовий, буд. 8 та складаються з наступних об`єктів нерухомості: під літерою « 2А» - нежитлова будівля загальною площею 297,8 кв.м. (група приміщень № 1); під літерою « 2Б» - нежитлова будівля загальною площею 772,9 кв.м. (група приміщень № 1-10); під літерою « 2В» - нежитлова будівля загальною площею 1196,6 кв.м. (група приміщень № 1-9); під літерою №2Г» - нежитлова будівля загальною площею 1025,0 кв.м. (група приміщень № 1-8); під літерою « 2Д» - нежитлова будівля загальною площею 15,6 кв.м. (група приміщень № 1); під літерою « 2Є» - нежитлова будівля загальною площею 137,0 кв.м. (група приміщень № 1-2); під літерою « 2Ж» - нежитлова будівля загальною площею 78,8 кв.м. (група приміщень № 1-4); під літерою « 2З» - нежитлова будівля загальною площею 236,7 кв.м. (група приміщень № 1).

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення через, зокрема, зникнення, зменшення за кількістю або погіршення за якістю майна (грошових коштів) тощо на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Вказані правові позиції взаємоузгоджуються із правовими позиціями, висловленими у постановах Верховного Суду у справі № 918/702/18 від 03.04.2019 та у справі № 914/1257/18 від 17.04.2019, № 910/16944/18 від 02.07.2019.

Позивачем в обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, визначений у поданій заяві, зазначається про явний факт незаконного відчуження майна, що перебуває у податковій заставі позивача у зв`язку з чим, з метою уникнення подальшого перепродажу майна, що значно ускладнить повернення майна відповідачу ДП МВС «Інформ-Ресурси» просить суд вжити заходи забезпечення позову.

При цьому позивачем не наведено фактичних обставин, з якими пов`язується застосування обраного заходу до забезпечення позову. Посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість настання в майбутньому негативних наслідків, без надання відповідного обґрунтування, в тому числі доказів вчинення відповідачем певних реальних дій, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення чи зменшення його майна, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову. Крім того, твердження заявника про факт незаконного відчуження майна не встановлено у судовому порядку, розгляд спору перебуває на стадії підготовного засідання у зв`язку з чим вказані твердження не слугують підставою для вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, визначений позивачем.

Згідно з ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Системний аналіз висновків про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 916/2786/17, та положень ч. 1 ст. 136 і ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, дає підстави дійти висновку про те, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч.2, 5, 6, 7 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України ).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими ГПК України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Така правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі № 910/688/13.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

З огляду на вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про необгрунтованість заявлених вимог та відмову у задоволенні заяви позивача Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (вул. Шолуденка, буд. 33/19, м. Київ, 01116) про забезпечення позову у справі № 910/6388/20.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у задоволенні заяви позивача Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (вул. Шолуденка, буд. 33/19, м. Київ, 01116) про забезпечення позову у справі № 910/6388/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню у порядку, встановленому ст.ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням положень п. 4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання ухвали 17.06.2020.

Суддя В.О.Демидов