ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

"15" червня 2020 р. Справа № 911/1677/20

Суддя Лопатін А.В., розглянувши матеріали

заяви Приватного підприємства «Грантекс», м. Чернігів

до Приватного акціонерного товариства «Броварський завод залізобетонних конструкцій»,

Київська область, м. Бровари

про видачу судового наказу

встановив:

09.06.2020 р. на адресу господарського суду Київської області надійшла заява Приватного підприємства «Грантекс» про видачу судового наказу про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Броварський завод залізобетонних конструкцій» на користь Приватного підприємства «Грантекс» заборгованості за поставлений товар на суму 77368,71 грн.

Дослідивши зміст заяви про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу з огляду на наступне:

Згідно з частиною першою ст. 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

За змістом п. 3 частини першої ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Згідно змісту заяви про видачу судового наказу, заборгованість в сумі 77368,71 грн., яку просить Приватне підприємство «Грантекс» стягнути з Приватного акціонерного товариства «Броварський завод залізобетонних конструкцій» підтверджується видатковою накладною від 16.08.2018 р. № ЗН-0001634. Поставку товару, згідно тверджень заявника, було здійснено на виконання договору, укладеного в спрощений спосіб.

Проаналізувавши наведене, судом встановлено, що в даному випадку вимоги заявника не можуть бути розглянуті судом в порядку наказного провадження, оскільки в матеріалах заяви відсутній договір, укладений в письмовій формі, а під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті. Водночас, при розгляді вимог заявника суду необхідно встановити факт укладення між сторонами договору у спрощений спосіб, що є неможливим при розгляді заяви у наказному провадженні.

Частиною другою ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наявність спору про право вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

Відсутність письмового договору свідчить про наявність спору між сторонами, що виключає наявність правової підстави для видачі судового наказу.

За таких обставин, заява Приватного підприємства «Грантекс» про видачу судового наказу подана з порушенням приписів вимог ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, що є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до частини другої ст. 152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Суд звертає увагу заявника, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. п. 3-6 частини першої ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку (частина друга ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ст. ст. 147, 148, 152, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Відмовити Приватному підприємству «Грантекс» у видачі судового наказу про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Броварський завод залізобетонних конструкцій» на користь Приватного підприємства «Грантекс» заборгованості на суму 77368,71 грн.

Дана ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена в порядку, встановленому ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.В. Лопатін