РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.06.2020Справа № 910/5249/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Технова», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній "Євразтрейд"», м. Київ

про стягнення 414 514,78 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Фірми «Технова» (далі - ТзОВ Фірма «Технова»/позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній "Євразтрейд"» (ТзОВ «Група компаній "Євразтрейд"»/відповідач) про стягнення 414 514,78 грн, у тому числі: 147 104,00 - попередньої оплати, 266 273,78 грн - штрафних санкцій та 1 137,00 грн - 3% річних, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором поставки №53/24ТД від 10.04.2019.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 21.04.2020 позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

25.05.2020 до канцелярії суду від відповідача надійшли заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також відзив на позовну заяву, в якому ТзОВ «Група компаній "Євразтрейд"» проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що позивач не перерахував всю суму попередньої оплати за договором, а тому відсутні підстави для стягнення штрафних санкцій, окрім того, позивачем невірно визначено суму недопоставленого товару за спірним договором.

10.06.2020 до канцелярії суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Розглянувши заперечення ТзОВ «Група компаній "Євразтрейд"» проти розгляду справі в порядку спрощеного позовного провадження, суд зазначає наступне.

В обґрунтування вказаної заяви ТзОВ «Група компаній "Євразтрейд"» посилається на те, що сума позовних вимог перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому необхідно розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Крім того відповідач зазначає, що найбільш повно реалізувати своє право на судовий захист, зокрема навести свої аргументи та доводи відповідач зможе лише у загальному позовному провадженні.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12 ГПК України, господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

За змістом ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 247 ГПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 250 ГПК України, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Частиною 6 ст. 250 ГПК України передбачено, якщо суд вирішив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, але в подальшому за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи починається зі стадії відкриття провадження у справі. У такому випадку повернення до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не допускається.

Водночас, положенням ч. 7 ст. 250 ГПК України встановлено, що частини друга - шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження.

Таким чином, приймаючи до уваги, що станом на 01.01.2020 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2 102,00 грн, враховуючи, що ціна позову у даній справі складає 414 514,78 грн, тобто не перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, виходячи зі змісту п. 1 ч. 5 ст. 12 та ч. 1 ст. 247 ГПК України, враховуючи предмет та підстави позовних вимог, справа №910/5249/20 підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, а тому у суду відсутні підстави для переходу до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Положеннями статті 248 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, за висновком суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

10.04.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю Фірми «Технова» (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Група компаній "Євразтрейд"» (далі - постачальник) укладено договір поставки №53/24ТД від 10.04.2019, відповідно до якого постачальник бере на себе зобов`язання на замовлення покупця поставити товар належної якості, код за ДК 021:20-9 (Труби), а покупець прийняти цей товар та оплатити його в прядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно п. 1.2. договору перелік, характеристики, кількість та вартість товару, визначена у специфікації, що викладена у додатку №1 до договору, яка є невід`ємною його частиною.

Відповідно до п.п. 2.3., 2.5. договору постачальник здійснює виготовлення та/або поставку товару (партії товару), протягом 20 календарних днів від дати отримання попередньої оплати, визначеної п.3.2. цього договору. Початком перебігу строку поставки товару є день, наступний за датою, в яку постачальник отримав оплату, відповідно до умов цього договору.

За умовами пункту 3.1. договору загальна ціна товару складає - 697 051,76 грн, у тому числі ПДВ 20% - 116 175,29 грн.

Положеннями п.3.2. передбачено, що оплата товару (партії товару), визначеного у специфікаціях за цим договором, здійснюється покупцем на підставі виставленого постачальником рахунку на оплату в наступному порядку:

- в якості попередньої оплати покупець перераховує постачальнику 30% від вартості товару (партії товару).

- остаточний розрахунок у розмірі 70% від вартості товару (партії товару), здійснюється протягом 20 банківських днів з дати підписання сторонами видаткової накладної та/або акту приймання-передачі товару.

У відповідності до п.3.8. договору у випадку затримки/невиконання постачальником виконання зобов`язань за договором, що призвела до його розірвання, постачальник зобов`язаний за вимогою покупця, повернути кошти, перераховані в якості передоплати, на його поточний рахунок протягом 5 банківських днів з моменту отримання такої вимоги.

За змістом п.п. 6.3., 6.4. договору, у разі прострочення постачальником строків поставки товару, а також за недотримання строків, визначених для заміни, ремонту та/або повернення дефектного товару, покупець має право вимагати від постачальника сплати штрафу у розмірі 0,3% від загальної ціни договору за кожний день затримки виконання зобов`язання та відшкодування збитків, завданих постачальником неналежним виконанням умов цього договору.

У разі порушення постачальником строків передачі товару більше ніж на 14 календарних днів, покупець має право відмовитися від її подальшого прийняття та вимагати від постачальника розірвання договору та повернення усіх сплачених за цим договором коштів, а також сплати штрафних санкцій у розмірі 10% від загальної ціни договору.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами, скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2019, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. (п. 8.1. договору).

В якості додатку до договору поставки №53/24ТД від 10.04.2019 між сторонами також 10.04.2019 підписано специфікацію на загальну суму 697 051,76 грн.

На виконання цього договору відповідачем направлено позивачу рахунки на оплату №860 від 21.06.2019 на суму 1 040,00 грн, №867 від 21.06.2019 на суму 20 933,80 грн, № 866 від 21.06.2019 на суму 660 082,86 грн, №863 від 21.06.2019 на суму 1 300,00 грн, №864 від 21.06.019 на суму 6 500,00 грн, №865 від 21.06.2019 на суму 4 188,01 грн, №862 від 21.06.2019 на суму 1 040,00 грн, а разом на суму 695 084,67 грн.

Позивач, в свою чергу, на підставі виставлених рахунків перерахував на рахунок відповідача 208 525,40 грн. попередньої оплати за договором поставки №53/24ТД від 10.04.2019, що підтверджується платіжними дорученнями №33210044 від 20.09.2019 на суму 312,00 грн, №33210045 від 20.09.2019 на суму 6 280,14 грн, №33210046 від 20.09.2019 на суму 198 024,86 грн, №33210047 від 20.09.2019 на суму 390,00 грн, №33210048 від 20.09.2019 на суму 1 950,00 грн, №33210049 від 20.09.2019 на суму 1 256,40 грн, №33210050 від 20.09.2019 на суму 312,00 грн.

Проте, відповідач свої зобов`язання з повної та своєчасної поставки товару виконав неналежним чином, поставивши позивачу товар на підставі видаткової накладної №ЄТ-0000364 від 07.11.2019 на суму 520,01 грн, №ЄТ-0000365 від 07.11.2019 на суму 201 098,12 грн, №ЄТ-0000363 від 07.11.2019 на суму 1 040,00 грн, №ЄТ-0000361 від 07.11.2019 на суму 1 040,00 грн, №ЄТ-0000362 від 07.11.2019 на суму 1 040,00 грн, тобто на загальну суму 204 738,13 грн.

07.11.2019 та 22.11.2019 позивач направляв на адресу відповідача претензію № 1250 та вимогу №1340 про поставку решти недопоставленого товару відповідно до договору поставки №53/24ТД від 10.04.2019.

14.01.2020 позивач звернувся до відповідача з листом №46 про відмову від подальшого прийняття товару та вимогою повернути 147 104,00 грн сплачених коштів в якості передоплати, а також сплатити інфляційні нарахування, 3% річних та штрафні санкції.

Відповідач відповіді на лист № 46 від 14.01.2020 не надав, товар не поставив, кошти, сплачені як передоплата за непоставлений товар, не повернув.

Отже, позивач вважає, що його права, як покупця порушені, відповідно звернувся до суду з цим позовом про стягнення передоплати в розмірі 147 104,00 грн., штрафних санкцій у сумі 266 273,78 грн та 3% річних у розмірі 1 137,00 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положення частини 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В силу вимог статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

При цьому, відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно п. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За змістом частини 2 статті 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір поставки №53/24ТД від 10.04.2019, відповідно до якого постачальник взяв на себе зобов`язання на замовлення покупця поставити товар належної якості, код за ДК 021:20-9 (Труби), а покупець - прийняти цей товар та оплатити його в прядку та на умовах, визначених цим договором.

Так, на виконання умов цього договору, позивач на підставі виставлених відповідачем рахунків здійснив попередню оплату за договором поставки №53/24ТД від 10.04.2019 в розмірі 208 525,40 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №33210044 від 20.09.2019 на суму 312,00 грн, №33210045 від 20.09.2019 на суму 6 280,14 грн, №33210046 від 20.09.2019 на суму 198 024,86 грн, №33210047 від 20.09.2019 на суму 390,00 грн, №33210048 від 20.09.2019 на суму 1 950,00 грн, №33210049 від 20.09.2019 на суму 1 256,40 грн, №33210050 від 20.09.2019 на суму 312,00 грн.

Судом також встановлено, що відповідач поставив товар не в повному обсязі, а лише на суму 204 738,13 грн., про що свідчать видаткові накладні №ЄТ-0000364 від 07.11.2019 на суму 520,01 грн, №ЄТ-0000365 від 07.11.2019 на суму 201098,12 грн, №ЄТ-0000363 від 07.11.2019 на суму 1 040,00 грн, №ЄТ-0000361 від 07.11.2019 на суму 1 040,00 грн, №ЄТ-0000362 від 07.11.2019 на суму 1 040,00 грн.

Таким чином, відповідачем не виконано зобов`язання з поставки попередньо оплаченого товару за договором поставки №53/24ТД від 10.04.2019 на суму 3 787,27 грн.

Внаслідок недопоставки товару ТзОВ Фірма «Технова» зверталось до ТзОВ «Група компаній "Євразтрейд"» з вимогою №46 від 14.01.2020 повернути сплачені кошти. Проте, відповідач відповіді на цю претензію не надав, товар не поставив, кошти не повернув. На підтвердження зворотного відповідачем не надано суду доказів.

Ураховуючи викладене, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов`язання щодо перерахування на рахунок позивача грошових коштів, сплачених в якості передоплати, за недопоставлений товар, та не спростував заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Технова» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній "Євразтрейд"» попередньої оплати, проте лише в розмірі 3 787,27 грн, що має наслідком часткове задоволення позовних вимог в цій частині.

Крім того, відповідач просить суд стягнути з відповідача 266 273,78 грн - штрафних санкцій та 1 137,00 грн - 3% річних.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до п. 6.3. договору поставки №53/24ТД від 10.04.2019 у разі прострочення постачальником строків поставки товару, а також за недотримання строків, визначених для заміни, ремонту та/або повернення дефектного товару, покупець має право вимагати від постачальника сплати штрафу у розмірі 0,3% від загальної ціни договору за кожний день затримки виконання зобов`язання та відшкодування збитків, завданих постачальником неналежним виконанням умов цього договору.

Разом з тим, п.6.4. даного договору передбачено, що у разі порушення постачальником строків передачі товару більше ніж на 14 календарних днів, покупець має право відмовитися від її подальшого прийняття та вимагати від постачальника розірвання договору та повернення усіх сплачених за цим договором коштів, а також сплати штрафних санкцій у розмірі 10% від загальної ціни договору.

Водночас, одночасне застосування обох видів штрафних санкцій призведе до притягнення відповідача до подвійної відповідальності, що не допускається в силу положень ст.61 Конституції України.

Таким чином, за висновками суду, оскільки відповідачем пропущено строк поставки частини товару більше ніж на 14 календарних днів, у даному випадку підлягає застосуванню штраф у розмірі 10% від загальної ціни договору, передбачений п.6.4. договору поставки №53/24ТД від 10.04.2019.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок штрафної санкції, застосованої на підставі п.6.4. договору, та встановив, що його обчислено арифметично правильно та відповідно є обґрунтованим.

Крім того, щодо заявленої позивачем до стягнення з відповідача суми 3% річних в розмірі 1 137,00 грн, нарахованих за період з 11.10.2019 по 13.01.2020, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст.ст. 524, 533- 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплатити кошти кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, нарахування 3% річних на суму заявленої до стягнення попередньої оплати є правомірним лише після пред`явлення боржнику вимоги (претензії) щодо повернення передоплати. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №331/5054/15-ц.

Отже, оскільки вимогу про повернення попередньої оплати позивачем направлено відповідачу 14.01.2020, суд вважає безпідставним нарахування суми 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України за період з 11.10.2019 по 13.01.2020, адже відповідне грошове зобов`язання з повернення передоплати виникло після отримання вимоги, тобто після 14.01.2020.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Технова» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній "Євразтрейд"» 414 514,78 грн, з яких: 147 104,00 - попередньої оплати, 266 273,78 грн - штрафних санкцій та 1 137,00 грн - 3% річних підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Технова» задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній "Євразтрейд"» (01032, місто Київ, вулиця Льва Толстого, будинок 33, офіс 75; ідентифікаційний код 41479980) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Технова» (03150, місто Київ, вулиця Предславинська, будинок 31/11, офіс 87; ідентифікаційний код 24100060) 3 787 (три тисячі сімсот вісімдесят сім) грн 27 коп - попередньої оплати, 69 705 (шістдесят дев`ять тисяч сімсот п`ять) грн 18 коп - штрафних санкцій та 1 102 (одну тисячу сто дві) грн 39 коп - судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» та пункту 4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В. Бондарчук