СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2020 р. Справа № 917/1487/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя

Крестьянінов О.О., суддя Пуль О.А.

за участі секретаря судового засідання Діденко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції з Крюківським районним судом м.Кременчука Полтавської області апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Полтавський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (вх.№709 П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 16.01.2020 у справі №917/1487/19 (прийняте у приміщенні Господарського суду Полтавської області суддею Ореховською О.О., повний текст рішення складено 27.01.2020)

за позовом Приватного підприємства Торговий дім Мегаполіс ХХІ, м.Кременчук Полтавської області,

до Дочірнього підприємства Полтавський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, м.Полтава,

про стягнення 1 850 966,42 грн,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2019 року Приватне підприємство "Торговий дім "Мегаполіс - ХХІ" звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" заборгованості за договором купівлі-продажу (поставки) товарів від 20.03.2018 № 04/18-Б у розмірі 1 850 966,42 грн, з яких: 1 640 268,00 грн - основний борг, 1,64 грн - штраф, 524,89 грн - пеня, 160 582,24 грн - інфляційні втрати, 49 589,65 грн - 3% річних.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 16.01.2020 позов задоволено частково. Стягнуто з Дочірнього підприємства Полтавський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України на користь Приватного підприємства Торговий дім Мегаполіс ХХІ 1 640 268,00 грн основного боргу, 1,64 грн штрафу, 524,89 грн пені, 49 589,65 грн 3% річних та 147 907,79 грн інфляційних втрат, а також 27 574,38 грн витрат по сплаті судового збору. В іншій частині у позові відмовлено.

Дочірнє підприємство Полтавський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України з рішенням Господарського суду Полтавської області від 16.01.2020 у справі №917/1487/19 не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю.

Скарга обґрунтована тим, що як слідує з договору, у позивача наявний обов`язок щодо передачі повного пакету документів для відповідача. Зазначає, що повного пакету документів відповідачем не було отримано відповідно до договору щодо поставки товару за: 16.04.2018 на суму 306028,80 грн, 17.04.2018 на суму 309796,20 грн, 04.05.2018 на суму 348339,60 грн, 05.05.2018 на суму 348049,80 грн, 11.05.2018 на суму 328053,60 грн. В зв`язку з чим, на думку відповідача, виходить, що позивачем не дотримано вимог 4 розділу договору щодо порядку здійснення оплати. Окремо вказує, що відповідач сплатить за договором купівлі-продажу (поставки) товарів №04/18-Б від 20.03.2018 позивачу суму, що підлягає оплаті добровільно після отримання всього пакету документів передбаченого розділом 4 договору. Місцевим господарським судом в даному випадку не було з`ясовано, чи був отриманий повністю пакет документів, на які посилається позивач.

Також зазначає, оскільки неустойка, інфляційні та річні застосовуються за умови порушення зобов`язання, а відповідач вважає, що порушення договору не було, то в цих частинах вважає за необхідне скасувати рішення.

25.03.2020 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№2933), в якому позивач проти апеляційної скарги заперечує, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що всі первинні документи відповідачем прийняті в момент поставки товару, а податковий кредит по спірним поставкам останнім сформовано у повному обсязі. Під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач не висловив жодних заперечень проти задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу, штрафу, пені, інфляційних витрат та 3% річних. Відзив на позовну заяву стосувався виключно витрат на правничу допомогу. Жодних заперечень стосовно товару чи виконання умов договору не надходило від відповідача і в ході намагання позивача врегулювати спір в досудовому порядку. При цьому, виконання позивачем умов укладеного між сторонами договору підтверджується належним чином складеними та підписаними сторонами документами.

04.06.2020 до суду від відповідача надійшло клопотання (вх.№5480) про відкладення судового засідання, в якому відповідач, посилаючись на зайнятість 11.06.2020 об 11 год. 00 хв. у іншому судовому засіданні з розгляду справи №917/777/20 у Господарському суді Полтавської області, просить розгляд справи відкласти на іншу календарну дату, визнати причини неявки адвоката Петрощук К.В. поважними.

Представник позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції проти відкладення розгляду справи заперечував.

Колегія суддів розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи вважає, що у задоволенні клопотання слід відмовити, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.11 ст.270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

У Рішенні Конституційного суду України від 02.11.2004р. №15-рп/2004 вказано верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу.

Застосовуючи практику Європейського суду з прав людини під час розгляду справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід зазначити, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідач просить розгляд справи відкласти, посилаючись на його зайнятість 11.06.2020 у іншому судовому засіданні з розгляду справи №917/777/20 у Господарському суді Полтавської області, проте доказів на підтвердження наведеного до клопотання не надано, не надано також жодних доказів, які унеможливлюють вирішення даного апеляційного провадження в даному судовому засіданні.

Водночас, судом враховується, що у апеляційній скарзі Дочірнім підприємством Полтавський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України чітко викладено свою позицію щодо оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.05.2020 про призначення справи до розгляду доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою.

Колегія суддів також бере до уваги, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства Полтавський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (вх. № 709 П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 16.01.2020 у справі №917/1487/19 було відкрито ухвалою суду 10.03.2020, і за клопотанням Дочірнього підприємства Полтавський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України розгляд справи відкладався ухвалою суду від 06.04.2020.

Представник позивача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 20.03.2018 між ПП "Торговий дім "Мегаполіс - ХХІ", постачальником, та ДП "Полтавський облавтодор" ВАТ "Автомобільні дороги України", покупцем, укладено договір купівлі-продажу (поставки) товарів № 04/18-Б, згідно з яким в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язався поставляти та передавати у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти і оплатити наступні товари Код ДК 021:20-4 Бітум (Бітум БНД 60/90(70/100) ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник" (надалі іменується - Товар).

Відповідно до п.1.2. договору найменування (номенклатура, асортимент) товару: бітум БНД 60/90 (70/100). Кількість товару, що підлягає поставці згідно умов цього договору становить 1000,0 тн. Кількість товару є орієнтовною, остаточна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором визначається відповідно до заявок покупця, оформлених згідно вимог цього договору. Покупець на свій розсуд керуючись власними господарськими потребами визначає загальну кількість заявок на поставку товару та не зобов`язаний замовляти товар на всю суму, визначену сторонами як ціна договору.

Згідно з п.2.1. договору постачальник повинен поставити покупцю товар, якість якого відповідає умовам (вимогам) ДСТУ 4044-2001 «Бітуми нафтові дорожні в`язкі. Технічні умови» чи іншим діючим нормам.

Умовами п.2.2. договору передбачено, що постачальник повинен підтвердити якість товару супровідними документами, а саме:

- паспорт якості товари від виробника;

- сертифікат відповідності, виданий органом оцінки відповідності, що акредитований у Національному агентстві з акредитації України (якщо товар входить до переліку продукції, що підлягає обов`язковій сертифікації в Україні, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005 №28);

- сертифікат відповідності (якщо товар входить до переліку дорожньо-будівельних матеріалів, що сертифікуються, визначеного наказом Укравтодору від 21.01.2015 №7);

- інші підтверджуючі документи, які визначені у нормативних документах, що регламентують технічні вимоги до товару.

Згідно з п.3.1. договору ціна цього договору становить 14 490 000,00 грн, у тому числі ПДВ - 2 415 000,00 грн, станом на дату укладення договору дорівнює загальній вартості товару.

Відповідно до п.3.2. договору загальна вартість товару за цим договором складається із вартості кожної партії товару, поставленої в межах строку дії цього договору.

Ціна за одиницю товару на момент укладання договору складає 14 490,00 грн/тн з ПДВ (п. 3.6. договору).

Умовами п.4.1. договору визначено, що розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом: оплати покупцем paxунку постачальника за умови отримання від нього всіх документів, зазначених у пункті 4.2. договору, проте у будь-якому випадку після отримання покупцем повного розрахунку від замовника на відповідні цілі.

Згідно з п.4.2. договору рахунок приймається до оплати при отриманні товару та всіх документів, що підтверджують належну якість товару (сертифікат або паспорт якості), видаткових накладних, у яких вказуються дані про виробничий підрозділ покупця, який безпосередньо отримав партію товару, ТТН та інших первинних документів, передбачених для даного виду товару. Постачальник має зареєструвати податкову накладну в єдиному електронному реєстрі у передбачені чинним законодавством строки. У разі ненадання зазначених цим пунктом договору документів (у тому числі електронних) постачальник зобов`язується відшкодувати спричинені покупцю збитки (витрати).

Сторони свідчать, що покупець зобов`язується розрахуватися з постачальником за отриманий товар протягом 30-60 банківських днів з моменту отримання від постачальника документів, зазначених в п.4.1., п.4.2. цього договору, проте в будь-якому випадку лише після отримання повного розрахунку від замовника на відповідні цілі. У випадку затримки постачальником передачі повного пакету документів, визначених договором цінним листом з описом вкладення покупцю, обов`язок оплатити відстрочується на цей період і настає лише після належного виконання постачальником взятих на себе зобов`язань (п.4.3. договору).

Відповідно до п.4.5. договору платіжні документи за цим договором оформляються згідно з чинним законодавством із дотриманням усіх вимог, що звичайно ставляться до змісту і форми таких документів, з обов`язковим зазначенням номера договору, за яким здійснюється переказ грошових коштів.

Згідно з п.5.1. договору постачальник здійснює поставку товару на умовах DDP (склад покупця, транспортні витрати за рахунок постачальника). Покупець надає постачальнику письмову заявку. У заявці покупця вказується: найменування товару; кількість товару; найменування структурного підрозділу, до складу якого постачається товар; адреса місця постачання; перелік матеріально-відповідальних осіб, що уповноважені покупцем одержувати товар. Постачальник розглядає заявку покупця в 2 денний строк та акцептує її або надає покупцю ґрунтовані заперечення у письмовій формі.

Умовами п.5.3. договору визначено, що після передачі товару та виконання обов`язку з поставки уповноважена покупцем особа підписує видаткові накладні на отриманий товар та передає їх постачальнику. Обов`язок з поставки є виконаним в момент передачі товару та надання документів, зазначених в п.4.2. договору.

Датою передачі товару від продавця покупцю, вважається дата підписання видаткової накладної на товар, що засвідчує реальне отримання товару за кількістю та якістю матеріально - відповідальними (уповноваженими) особами, які визначені сторонами та виконання постачальником умов договору (п.5.4. договору).

Згідно з п.6.1. договору покупець зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари; приймати поставлені товари згідно з видатковими накладними, актом приймання-передачі товару; належним чином виконувати умови договору (п. 6.1.Договору);

Відповідно до п.7.1. договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором.

Порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору (п.7.3.1 договору).

Умовами п.7.3.7. договору сторони узгодили, що у разі порушення строків оплати товару, покупець на вимогу постачальника зобов`язаний сплатити останньому пеню в розмірі 0,001% від суми боргу за кожен день прострочення та штраф розмірі 0,0001% від суми боргу (сплачується одноразово).

Згідно з п.7.3.12. договору нарахування будь-яких сум щодо відповідальності покупця за невиконання грошового зобов`язання за цим договором припиняється через один місяць від дня порушення такого зобов`язання.

Пунктом 10.1. договору сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою сторін і діє до 31.12.2018 включно, а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п.10.3. договору).

Договір підписний сторонами та скріплений їх печатками.

15.06.2018 між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору, якою сторони внесли зміни у п.3.6. договору, зазначивши, що ціна за одиницю товару становить 15 900,00 грн/т з ПДВ , яка розповсюджується на товар, що залишився до поставки в кількості 886,8 тн., а також внесли зміни до реквізитів постачальника.

На виконання умов договору позивачем було передано у власність відповідача товар бітум нафтовий дорожній в`язкий БНД 60/90 на загальну суму 1 640 268,00 грн, у тому числі:

1. 16.04.2018 на суму 306 028,80 грн, на підтвердження чого надано: письмову заявку №01-18/71-8 від 13.04.2018, видаткову накладну №2 від 16.04.2018, довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей № 56 від 16.04.2018, рахунок на оплату №3 від 16.04.2018, товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів (нафти) №2 від 16.04.2018, паспорт якості №15 від 15.04.2018 (а.с. 18-23);

2. 17.04.2018 на суму 309 796,20 грн, на підтвердження чого надано: письмову заявку №01-18/73-2 від 17.04.2018, видаткову накладну №3 від 17.04.2018, довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей № 57 від 17.04.2018, рахунок на оплату №4 від 17.04.2018, товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів (нафти) №3 від 17.04.2018, паспорт якості № 16 від 16.04.2018 (а.с. 24-29);

3. 04.05.2018 на суму 348 339,60 грн, на підтвердження чого надано: письмову заявку №01-18/83-2 від 03.05.2018, видаткову накладну №11 від 04.05.2018, довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей №70 від 04.05.2018, рахунок на оплату №12 від 04.05.2018, товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів (нафти) №11 від 04.05.2018, паспорт якості № 57 від 03.05.2018 (а.с. 30-35);

4. 05.05.2018 на суму 348 049,80 грн, на підтвердження чого надано: письмову заявку №01-18/83-2 від 03.05.2018, видаткову накладну №12 від 05.05.2018, довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей № 70 від 04.05.2018, рахунок на оплату №13 від 05.05.2018, товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів (нафти) №12 від 05.05.2018, паспорт якості № 60 від 04.05.2018 (а.с. 30, 32, 36-39);

5. 11.05.2018 на суму 328 053,60 грн, на підтвердження чого надано: письмову заявку №01-18/88-9 від 10.05.2018, видаткову накладну №19 від 11.05.2018, довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей №70 від 04.05.2018, рахунок на оплату №20 від 11.05.2018, товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів (нафти) №19 від 11.05.2018, паспорт якості №77 від 11.05.2018, сертифікат відповідності № UА1.035.0026186-16 (а.с. 32, 40-45).

Однак, відповідач в порушення умов договору, оплату за отриманий товар в сумі 1 640 268,00 грн не здійснив.

З метою досудового врегулювання спору, позивач 23.08.2018 направив на адресу відповідача претензію №143 від 22.08.2018, в якій вимагав перерахувати на його користь суму заборгованості за поставлений бітум у розмірі 1 640 268,00 грн (а.с. 46-49), яка залишена відповідачем без відповіді.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 ч.2 ст.11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.526 ЦК України, яка кореспондується з частиною першою статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.1, 2 ст.712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 ЦК України).

Відповідно до ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Статтею 662 ЦК України унормовано, що продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст.216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 ГК України).

Статтею 625 ЦК України унормовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо посилання апелянта на те, що повного пакету документів відповідачем не було отримано відповідно до договору поставки товару, в зв`язку з чим, позивачем не дотримано вимог 4 розділу договору щодо порядку здійснення оплати, колегія суддів зазначає наступне.

Умовами п.2.2. договору передбачено, що постачальник повинен підтвердити якість товару супровідними документами, а саме:

- паспорт якості товари від виробника;

- сертифікат відповідності, виданий органом оцінки відповідності, що акредитований у Національному агентстві з акредитації України (якщо товар входить до переліку продукції, що підлягає обов`язковій сертифікації в Україні, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005 №28);

- сертифікат відповідності (якщо товар входить до переліку дорожньо-будівельних матеріалів, що сертифікуються, визначеного наказом Укравтодору від 21.01.2015 №7);

- інші підтверджуючі документи, які визначені у нормативних документах, що регламентують технічні вимоги до товару.

Умовами п.4.2. договору визначено, що рахунок приймається до оплати при отриманні товару та всіх документів, що підтверджують належну якість товару (сертифікат або паспорт якості), видаткових накладних, у яких вказуються дані про виробничий підрозділ покупця, який безпосередньо отримав партію товару, ТТН та інших первинних документів, передбачених для даного виду товару. Постачальник має зареєструвати податкову накладну в єдиному електронному реєстрі у передбачені чинним законодавством строки. У разі ненадання зазначених цим пунктом договору документів (у тому числі електронних) постачальник зобов`язується відшкодувати спричинені покупцю збитки (витрати).

Згідно з п.12 Інструкції "Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості" від 15.06.1965 №П-6 приймання продукції по кількості здійснюється за транспортними та супровідними документами (рахунком фактурою, специфікацією, описом, пакувальними ярликами та інш.) відправника (виробника). Відсутність зазначених документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції і в акті вказується, які документи відсутні.

Згідно з п.14 Інструкції "Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості" від 25.04.1966 №П-7 приймання продукції по якості і комплектності здійснюється в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними й особливими умовами постачання, іншими обов`язковими для сторін правилами, а також по супровідним документам, що засвідчують якість і комплектність продукції, що поставляється (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення по якості, рахунок-фактура, специфікація і т.п.). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що надійшла, і в акті вказується, які документи відсутні.

Тобто, відсутність передачі товаросупровідної документації має оформлюватися відповідним актом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підставі заявок відповідача за видатковими накладними №2 від 16.04.2018, №3 від 17.04.2018, №11 від 04.05.2018, №12 від 05.05.2018, №19 від 11.05.2018, №19 від 11.05.2018 було поставлено відповідачу товар на загальну суму 1 640 268,00 грн. До кожній поставки товару позивачем надавались: рахунок на оплату, товарно-транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти), паспорт якості та 11.05.2018 було надано сертифікат відповідності № UА1.035.0026186-16.

Відповідачем було отримано вказаний в накладних товар, що підтверджується підписом представника відповідача та печаткою товариства на зазначених видаткових накладних, товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів (нафти), а також довіреностями, доданими до матеріалів справи. Доказів відмови відповідача від отримання поставленої позивачем продукції або застережень щодо недоліків та відсутності необхідних товаросупровідних документів матеріали справи не містять.

Крім того матеріали справи не містять будь-яких доказів звернення відповідача до позивача у період після отримання товару з приводу відсутності повного пакету документів.

Частинами 1, 2 ст.76 ГПК України унормовано, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ГПК України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи те, що відповідачем не надано доказів відмови від прийняття товару, або повернення позивачу товару, складання акту щодо ненадання позивачем разом з товаром повної документації, доказів звернення відповідача до позивача з приводу відсутності повного пакету документів, приймання відповідачем товару підтверджується підписом та печаткою відповідача у наведених вище документах, колегія суддів вважає посилання відповідача на відсутність повного пакету документів відповідно до договору поставки товару, необґрунтованими, в зв`язку з чим судом першої інстанції правомірно задоволено позов в частині стягнення основного боргу в сумі 1 640 268,00 грн.

Стосовно твердження апелянта щодо неправомірного стягнення неустойки, інфляційних та річних, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідачем в обґрунтування доводів апеляційної скарги не наведено обставин щодо правильності періоду, розміру та порядку нарахування пені, штрафу, інфляційних нарахувань та річних в оскаржуваному рішенні, а лише міститься загальні посилання щодо неправомірного стягнення штрафних санкцій, інфляційних та річних, з огляду на що, відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, колегією суддів апеляційного суду надається оцінка судового рішення в межах доводів апеляційної скарги.

Місцевим господарським судом частково задоволені вимоги в цій частині, а саме, стягнуто з відповідача 1,64 грн штрафу, 524,89 грн пені, 49 589,65 грн 3% річних та 147 907,79 грн інфляційних втрат.

Такі види забезпечення виконання зобов`язання як штраф та пеня, та порядок їх нарахування, передбачені статтею 549 ЦК України, а також статтями 230, 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися.

Таким чином, інфляційні втрати відповідно до положень ст.625 ЦК України можуть бути стягнуті за весь час прострочення боржником грошового зобов`язання.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено порушення відповідачем зобов`язання щодо оплати основної заборгованості, рішення суду в частині стягнення пені, штрафу, інфляційних нарахувань та річних є правомірним та узгоджується з чинним законодавством.

Колегія суддів зазначає, що відповідач у відзиві на позовну заяву не висловив жодних заперечень проти задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу, штрафу, пені, інфляційних витрат та 3% річних. Відзив на позовну заяву стосувався виключно витрат на правничу допомогу.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду вважає висновки Господарського суду Харківської області законними та обґрунтованими. При цьому, доводи скаржника в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 16.01.2020 у справі №917/1487/19 без змін як такого, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 269, 270, п.1 статті 275, статтями 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Полтавський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 16.01.2020 у справі №917/1487/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 16.06.2020.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.А. Пуль