СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2020 р. Справа № 922/3810/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель О.В.,

за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" (вх.№1181 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 10.03.2020 у справі №922/3810/19, ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Хотенцем П.В., повний текст рішення складено 20.03.2020,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка", м.Запоріжжя,

до Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод", м. Чугуїв Харківської області,

про стягнення 238754,50 грн

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 10.03.2020 у справі №922/3810/19 позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" 190309,76 грн основного боргу, 7445,95 грн 3% річних, 19792,21 грн інфляційних збитків та 21206,58 грн пені за договором поставки від 02.08.2018 № ПЕ 02/08-18, а також витрати по сплаті судового збору у сумі 4427,19 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10000,00 грн (т.1, а.с. 225-233).

Не погодившись з вказаним рішенням місцевого господарського суду в частині стягнення пені, відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 10.03.2020 у справі №922/3810/19 в частині стягнення пені у розмірі 21206,58 грн та перерозподілити судові витрати між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" (вх.№1181 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 10.03.2020 у справі №922/3810/19; повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 19.05.2020.

30.04.2020 до Східного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№4073), в якому він заперечує проти доводів апелянта, а тому просить відмовити ДП "ЧАРЗ" у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі. Позивач стверджує, що за умовами пункту 8.3 договору поставки пеня нараховується за кожен день прострочення оплати товару у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару, а обмеження щодо 1% від вартості товару при здійсненні нарахування пені застосовуються у разі, якщо розмір подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення перевищує 1% від вартості товару (т.2, а.с.20-25).

Одночасно, від позивача надійшла заява про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5600,00 грн (вх.№4075 від 30.04.2020), понесених у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, на підтвердження чого надав копії акту від 27.04.2020 № ОУ-00000П68 приймання-передачі наданої правової допомоги, розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу, рахунку-фактури від 27.04.2020 № СФ-0000079 та платіжного доручення від 27.04.2020 №7111 (т.2, а.с.28-39).

Крім того, 30.04.2020 від позивача надійшло клопотання про участь його представника в судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду у справі №922/3810/19, що відбудеться 19.05.2020 об 11:00 годині, в режимі відеоконференції. Перелік судів, в яких заявник просить провести відеоконференцію перелічені в заяві.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.05.2020 задоволено клопотання ТОВ "Промелектроніка" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції; доручено Запорізькому апеляційному суду забезпечити проведення судового засідання, що відбудеться 19.05.2020 об 11:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду, в режимі відеоконференції.

19.05.2020 до початку судового засідання до суду апеляційної інстанції від позивача надійшла заява (вх.№4769) про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн, а саме за участь представника у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції. На підтвердження надання правової допомоги додано копії акту від 14.05.2020 № ОУ-0000П84 приймання-передачі наданої правової допомоги, розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу, рахунку-фактури від 14.05.2020 № СФ-0000096 та платіжного доручення від 14.05.2020 №7156 (т.2, а.с. 50-61).

Судове засідання, призначене на 19.05.2020 в режимі відеоконференції, не відбулося через відсутність відеоконференцзв`язку з судом, який забезпечував проведення відеоконференції - Запорізькій апеляційний суд (69005, м. Запоріжжя, проспект Соборний, 162), у зв`язку із встановленням особливого режиму роботи суду та запровадженням (продовженням) карантинних заходів.

В судове засідання у приміщенні Східного апеляційного господарського суду з розгляду апеляційної скарги ДП "ЧАРЗ" учасники справи також не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (№390, № 381).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.05.2020 відкладено розгляд даної справи на 11.06.2020, про що повідомлено учасників справи в порядку статей 120, 268 Господарського процесуального кодексу України.

27.05.2020 від позивача надійшло клопотання про участь його представника в судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду у справі №922/3810/19, що відбудеться 11.06.2020 о 16:00 годині, в режимі відеоконференції. Перелік судів, в яких заявник просить провести відеоконференцію перелічені в заяві.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.05.2020 задоволено клопотання ТОВ "Промелектроніка" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції; доручено Господарському суду Запорізької області забезпечити проведення судового засідання, що відбудеться 11.06.2020 о 16:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду, в режимі відеоконференції.

Судове засідання Східного апеляційного господарського суду 11.06.2020 з розгляду апеляційної скарги Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" розпочалось в режимі відеоконференції за участю представника позивача, який, заперечуючи проти доводів апелянта з підстав, зазначених у відзиві на неї, зазначивши про законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача, а рішення Господарського суду Харківської області від 10.03.2020 у справі №922/3810/19 - залишити без змін.

В судове засідання у приміщенні Східного апеляційного господарського суду представник апелянта не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Зокрема, про обізнаність відповідача щодо відкриття апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою та призначення справи до розгляду свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення за № 671 (т.2, а.с. 83).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені частиною першою статтею 42 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов`язком сторін, враховуючи, що явка представників сторін не була визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважного представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, присутнього представника позивача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у відповідності до вимог статті 282 Господарського процесуального кодексу України зазначає про такі обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 серпня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (позивачем, постачальником) та Державним підприємством "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" (відповідачем, покупцем) укладений договір № ПЕ 02/08-18, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити покупцю товар згідно специфікації (додаток № 1), а покупець зобов`язався прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах даного договору (п.1.1 договору) (т.1, а.с. 28-30).

Відповідно до розділу 2 договору асортимент товару, його обсяг (кількість) та вартість передбачається у специфікації, які є невід`ємною частиною даного договору. Загальна вартість договору складає 276345,70 грн, у тому числі ПДВ (20%) - 46057,62 грн.

Згідно з пунктом 4.1 договору строк постачання партії товару не більше 15 календарних днів з дати підписання договору.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що покупець здійснює оплату наступним чином: 100% вартості товару перераховує постачальнику після отримання товару та проходження вхідного контролю.

Відповідно до пункту 5.2 договору розрахунки за отриманий товар здійснюються в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок постачальника.

Розділом 8 договору визначено відповідальність сторін. Так, відповідно до пункту 8.1 договору сторони беруть на себе зобов`язання неухильно виконувати всі умови договору; у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором.

Пунктом 8.3 цього договору встановлено, що при порушенні строків оплати товару покупець сплачує постачальнику, за вимогою останнього, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення, але не більше 1% від вартості товару.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до виконання сторонами своїх зобов`язань (п.6.1 договору).

У додатку 1 до договору від 02.08.2018 №ПЕ 02/08-18 "Специфікація" сторони визначили кількість, обсяг, асортимент товару та його вартість, на загальну суму 276 345,70 грн (т.1, а.с.31).

Позивач на виконання умов договору від 02.08.2018 №ПЕ 02/08-18 поставив відповідачу обумовлений договором товар за наступними видатковими накладними: № РН-0001704 від 23.08.2018 на суму 277,61 грн з ПДВ; № РН-0001813 від 10.09.2018 на суму 1406,02 грн. з ПДВ, №РН-0001818 від 10.09.2018 на суму 188626,13 грн. з ПДВ (т.1, а.с.33, 37, 41).

Однак, відповідач за поставлений товар з позивачем не розрахувався.

Факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за поставлений товар у сумі 190309,76 грн підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростований. Строк виконання зобов`язань з його оплати є таким, що настав.

У зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язань, позивач також нарахував до стягнення з відповідача 78454,16 грн пені, 19655,62 грн інфляційних та 6726,42 грн 3% річних за періоди прострочення оплати з 24.08.2018 по 14.11.2019 за видатковою накладною № РН-0001704 від 23.08.2018; з 11.09.2018 по 14.11.2019 за видатковими накладними № РН-0001813 від 10.09.2018, РН-0001818 від 10.09.2018 (т.1, а.с.34-36, 38-40, 42-44).

19.11.2019 позивач - ТОВ "Промелектроніка", звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом, в якому просив стягнути з Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" (ДП "ЧАРЗ") заборгованість за договором поставки від 02.08.2018 № ПЕ 02/08-18 у розмірі 295145,96 грн, що складається з 190309,76 грн основного боргу, 3% річних у сумі 6726,42 грн, інфляційних втрат у сумі 19655,62 грн та пені у сумі 78454,16 грн, а також просив стягнути з відповідача судові витрати

Позовні вимоги з посиланням на приписи статей 11, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 629, 712 Цивільного кодексу України, статей 173, 175, 193, 230, 231, 540, 541 Господарського кодексу України обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору від 02.08.2018 № ПЕ 02/08-18 щодо своєчасної та повної оплати поставленого позивачем товару.

16.12.2019 відповідач звернувся до господарського суду із заявою про застосування позовної давності (вх. № 3045), в якій відповідач просив застосувати позовну давність щодо вимог про стягнення пені, нарахованої за період з 24.08.2018 по 17.11.2018 на суму грошового зобов`язання 277,61 грн за накладною №РН-0001704; щодо вимог про стягнення пені, нарахованої за період з 11.09.2018 по 17.11.2018 на суму грошового зобов`язання 1900032,15 грн за накладними №РН-0001813, № РН-0001818 (т.1, а.с. 65-67).

10.01.2020 позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій він просив стягнути з стягнути з Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" (ДП "ЧАРЗ") заборгованість за договором поставки від 02.08.2018 № ПЕ 02/08-18 у розмірі 238 754,50 грн, що складається з 190309,76 грн основного боргу, 3% річних у сумі 7445,95 грн, інфляційних втрат у сумі 19792,21 грн та пені у сумі 21206,58 грн, а також просив стягнути з відповідача судові витрати (т.1, а.с. 112-121).

Вказана заява позивача прийнята до розгляду в порядку статті 46 Господарського процесуального кодексу України згідно ухвали Господарського суду Харківської області від 20.01.2020 (т.1, а.с. 151-153).

10.03.2020 місцевим господарським судом ухвалено оскаржуване рішення про задоволення позову (т.1, а.с.225-233).

Вказане рішення суду першої інстанції з посиланням на приписи статей 11, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 627, 692, 712 Цивільного кодексу України, статей 174, 193. 230, 231 Господарського кодексу України мотивоване доведеністю матеріалами справи факту прострочення відповідачем своїх зобов`язань, які виникли на підставі договору поставки товару від 02.08.2018 № ПЕ 02/08-18, в частині оплати товару на суму 190309,76 грн, а також обґрунтованістю нарахування за порушення строків виконання грошових зобов`язань 3% річних у сумі 7445,95 грн, інфляційних втрат у сумі 19792,21 грн та пені у сумі 21206,58 грн.

При цьому, розглянувши здійснений позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку про дотримання позивачем встановленого частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України можливого строку нарахування пені за прострочення оплати товару за видатковими накладними від 23.08.2018 № РН-0001704, від 10.09.2018 № РН-0001813 та № РН-0001818 (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог), та його відповідності умовам пункту 8.3 договору, а тому відмовив відповідачу у заявах про застосування позовної давності.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що місцевим господарським судом ухвалено оскаржуване рішення про задоволення позову в частині стягнення пені з неправильним застосуванням норм матеріального права та умов договору поставки, а саме: ст. 231 ГК України та п. 8.3 договору. Апелянт наголошує на тому, що положеннями п. 8.3 договору поставки встановлено граничний розмір пені 1% від вартості товару не за один день прострочення, а за весь період прострочення зобов`язання, а тому, на його думку, судом першої інстанції необґрунтовано стягнуто з відповідача пеню у розмірі 21206,58 грн, оскільки стягненню підлягала пеня у розмірі 1903,10 грн.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вимоги процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд рішення Господарського суду Харківської області від 10.03.2020 у справі №922/3810/19 виключно у межах доводів та вимог апеляційної скарги Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод", а саме: в частині стягнення пені.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Як встановлено місцевим господарським судом, позивачем доведено факт поставки товару відповідачеві на суму 190309,76 грн, що підтверджується доданими до матеріалів справи видатковими накладними і не спростовується відповідачем; матеріали справи не містять доказів оплати поставленого позивачем товару на виконання умов договору від 02.08.2018 № ПЕ 02/08-18.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статі 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Отже, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій за прострочення виконання зобов`язання і строки їх нарахування. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 8.3 договору, при порушенні строків оплати товару покупець сплачує постачальнику, за вимогою останнього, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення, але не більше 1% від вартості товару.

За порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань позивач, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 21206,58 грн за період з 18.11.2018 по 24.02.2019 за видатковою накладною № РН-0001704; з 18.11.2018 по 11.03.2019 за видатковими накладними № РН-0001813, № РН-0001818.

В апеляційній скарзі відповідач заперечує проти розміру заявленої до стягнення позивачем пені, посилаючись на умови пункту 8.3 договору, яким сторони обмежили нарахування пені, яка не має перевищувати 1% від вартості товару, у зв`язку з чим за розрахунком відповідача загальний розмір пені не має перевищувати 1903,10 грн. (тобто 1% від 190309,76 грн).

Так, зі змісту пункту 8.3 договору вбачається, що розмір нарахованої позивачем пені за весь період прострочення не повинен перевищувати 1% від вартості товару.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як зазначено вище, у пункті 8.3 договору, сторони визначили, що при порушенні строків оплати товару покупець сплачує постачальнику, за вимогою останнього, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення, але не більше 1% від вартості товару.

Аналізуючи зазначений пункт договору із застосуванням граматичного способу тлумачення, вбачається, що він складений у вигляді простого речення, у якому однорідні члени речення поєднані протиставним сполучником "але".

Отже, зі змісту цього пункту договору вбачається, що сторони встановили порядок нарахування пені, який розраховується за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, однак при цьому, максимальний (граничний) розмір пені за весь період прострочення не може перевищувати одного відсотка вартості поставленого товару, що не суперечить приписам Цивільного та Господарського кодексів України та відповідає загальним засадам свободи договору.

З огляду на вищевикладене, судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги про обмеження умовами пункту 8.3 договору загального розміру пені за весь період прострочення 1% вартості поставленого товару, та приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 1903,10 грн.

Крім того, позивач у відзиві на апеляційну скаргу стверджує, що текст спірного договору був складений і розроблений виключно Державним підприємством "Чугуївський авіаційний ремонтний завод", яке наполягало саме на такому варіанті змісту договору з огляду на статус "державного" підприємства, а тому при тлумаченні пункту 8.3 договору має бути застосовано принцип "Contra proferentem" (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав).

Судова колегія зазначає, що відповідно до частини 1 статті 637 Цивільного кодексу України тлумачення умов договору здійснюється згідно зі статтею 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України.

Якщо правила встановленні статтею 213 ЦК України не дозволяють визначити зміст відповідної умови договору потрібно застосовувати тлумачення contra proferentem.

Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін" (under the diminant sinfluence of the party).

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року), (правова позиція, викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду ВС від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц).

Така правова позиція викладена постановах Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 910/16011/17, від 20.05.2019 у справі № 911/1366/18.

З огляду на викладене, колегія суддів не може погодитися з такими твердженнями позивача, оскільки при тлумаченні договору суд апеляційної інстанції виходив з того, що тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України. При цьому, у справі не встановлено обставин, що свідчать про неясність умов договору, а позивачем не доведено, що встановлені статтею 213 ЦК України правила не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови договору щодо порядку нарахування пені. Отже, позивачем не доведено наявності підстав для застосування при тлумаченні пункту 8.3 договору принципу "Contra proferentem".

З огляду на те, що господарським судом Харківської області неправильно застосовано норми матеріального права, судова колегія приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача, скасування рішення Господарського суду Харківської області від 10.03.2020 у справі №922/3810/19 в частині стягнення з Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" 19303,48 пені із прийняттям нового судового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції у даній справі обставини та докази на їх підтвердження, перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права та відповідність рішення нормам процесуального права, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам статті 236 ГПК України, а тому підлягає частковому скасуванню.

Щодо поданої позивачем заяви про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5 600,00 грн (вх. № 4075) та заяви про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 3 600,00 грн (вх. № 4769), понесених у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Частинами 1-3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З наданих апелянтом доказів вбачається, що між позивачем та адвокатським бюро "Сергія Жечева" (далі за текстом - адвокатське бюро) укладено договір-доручення про надання правової допомоги б/н від 07.05.2019, предметом якого є надання адвокатським бюро усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані зі захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів.

Додатковою угодою №1 від 01.10.2019 до договору сторони узгодили вартість кожної з послуг, що може надавати адвокат в рамках зазначеного договору.

Актом прийому-передачі послуг № ОУ-0000П68 від 27.04.2020 до договору сторони узгодили, що адвокатське бюро надало послуги у вигляді підготовки по справі № 922/3810/19 таких документів: відзиву на апеляційну скаргу; клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції; заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Згідно з розрахунком судових витрат на професійну правничу допомогу, сума гонорару адвоката становить 5600,00грн; платіжним дорученням від 27.04.2020 позивач сплатив на користь адвокатського бюро 5600,00грн за послуги, надані останнім в рамках договору-доручення про надання правової допомоги б/н від 07.05.2019.

Окрім цього, актом прийому-передачі послуг № ОУ-0000П84 від 24.05.2020 до договору сторони узгодили, що адвокатське бюро надало послуги у вигляді участі представника у судовому засіданні по справі 922/3810/19 на суму 3000,00 грн. Відповідно до розрахунку судових витрат на професійну правничу допомогу, сума гонорару адвоката становить 3000,00грн, яка оплачена позивачем на користь адвокатського бюро згідно платіжного доручення від 14.05.2020 № 7156.

Статтею 129 Господарського процесуального кодексу України визначений порядок розподілу судових витрат, частиною 1 вказаної статті визначений порядок розподілу судового збору, частиною 4 - інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу адвоката у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції покладаються на позивача.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 14 статті 129 ГПК України).

Враховуючи приписи статей 129 Господарського процесуального кодексу України, апеляційним господарським судом за результатом перегляду даної справи судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви, та за подання апеляційної скарги покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 2 ч.1 ст. 275, ч.1 ст. 277, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" задовольнити.

Рішення Господарського суду Харківської області від 10.03.2020 у справі №922/3810/19 скасувати в частині стягнення з Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" 19303,48 пені.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду Харківської області від 10.03.2020 у справі №922/3810/19 у такій редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" (63501, Харківська область, місто Чугуїв, мікрорайон Авіатор, ідентифікаційний код 08305644) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (69002, Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Фортечна (колишня Грязнова), будинок 4А, ідентифікаційний код 24510970) 190309,76 грн основного боргу, 7445,95 грн 3% річних, 19792,21 грн інфляційних збитків та 1903,10 грн пені за договором поставки № ПЕ 02/08-18 від 02 серпня 2018 року, 3291,76 грн судового збору та 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу."

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (69002, Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Фортечна (колишня Грязнова), будинок 4А, ідентифікаційний код 24510970) на користь Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод" (63501, Харківська область, місто Чугуїв, мікрорайон Авіатор, ідентифікаційний код 08305644) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2881,50 грн.

Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 16.06.2020.

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.В. Шевель