ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

"15" червня 2020 р. Cправа № 902/330/17

Суддя Господарського суду Вінницької області Тісецький С.С., розглянувши матеріали по справі

за заявою: Колективного сільськогосподарського підприємства "Іллінецьке" (вул.Центральна, буд. 15, с. Іллінецьке, Іллінецький район, Вінницька область, 22712, )

про визнання банкрутом

без виклику представників сторін

В С Т А Н О В И В :

В провадженні суду знаходиться справа № 902/330/17 за заявою КСП "Іллінецьке" про визнання банкрутом.

Провадження у справі перебуває на стадії ліквідаційної процедури боржника.

Так, постановою суду від 02.03.2020 року у даній справі, зокрема, КСП "Іллінецьке" визнано банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців; ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Носань Н.С..

10.06.2020 року від арбітражного керуючого Носань Н.С. до суду надійшло клопотання № 02-36/942 від 04.06.2020 року про визнання незаконною відмови та зобов`язання вчинити дії по справі № 902/330/17.

Суд, оглянувши подане клопотання, дійшов таких висновків.

Згідно ч. 1 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За змістом ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ч. 3 ст. 169 ГПК України, заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Як вбачається із змісту поданого клопотання, арбітражний керуючий просить суд : визнати незаконною відмову ГУ ДПС у Вінницькій області у виключенні КСП "Іллінецьке" () з Реєстру платників податку на додану вартість; зобов`язати ГУ ДПС у Вінницькій області виключити КСП "Іллінецьке" з Реєстру платників податку на додану вартість без жодних додаткових умов.

Відповідне клопотання мотивовано тим, що з метою недопущення виникнення додаткових зобов`язань щодо сплати податку на додану вартість, 19.05.2020 року на адресу Головного управління ДПС у Вінницькій області (Немирівське управління, Іллінецька ДПІ) ліквідатором КСП "Іллінецьке" направлено заяву про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість.

Разом з тим, листом № 7062/10/02-32-55-04 від 21.05.2020 року ГУ ДПС у Вінницькій області повідомило, що КСП "Іллінецьке" не підлягає виключенню з Реєстру платників податку на додану вартість, з огляду на приписи п. 184.7 ст. 184 Податкового Кодексу України.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що ліквідатором боржника оскаржується відмова податкового органу та заявлено вимогу про зобов`язання відповідного податкового органу вчинити дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Суд звертає увагу на те, що наведена вище норма Кодексу, визначає порядок розгляду спорів, стороною в яких є боржник.

Поряд з цим, арбітражний керуючим заявлено вимоги до ГУ ДПС у Вінницькій області.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 12 Кодексу України з процедур банкрутства, арбітражний керуючий користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право звертатися до господарського суду та суду загальної юрисдикції у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

В силу підпунктів 41.1.1., 41.3. п. 41.1. ст. 41 Податкового кодексу України, контролюючими органами є: податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи; державні податкові інспекції є структурними підрозділами територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та діють на підставі положень про такі територіальні органи, затверджених центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, в межах функцій, визначених статтею 19-3 цього Кодексу.

Згідно пунктів 56.1., 56.2. ст. 56 Податкового кодексу України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. У разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня.

Принагідно, суд звертає увагу на правові позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 року по справі № 910/23482/17.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Згідно зі статтею 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У контексті конкретних обставин вищевказаного клопотання, зміст (суть) спірних правовідносин полягає у анулюванні реєстрації платника податку на додану вартість на підставі поданої ліквідатором заяви та виключення боржника з Реєстру платників податку на додану вартість, згідно ст. 184 Податкового кодексу України, про що суб`єктом владних повноважень - ГУ ДПС у Вінницькій області було відмовлено, а тому на переконання суду, відповідні відносини між сторонами є такими, що виникли із податкового законодавства.

Таким чином, суд дійшов висновку, що цей спір виник у сфері публічно-правових відносин та виключає розгляд вимог, вказаних у поданому клопотанні в порядку господарського судочинства.

За цих обставин, розгляд вимог щодо визнання незаконною відмови ГУ ДПС у Вінницькій області у виключенні КСП "Іллінецьке" з Реєстру платників податку на додану вартість та зобов`язання ГУ ДПС у Вінницькій області виключити КСП "Іллінецьке" з Реєстру платників податку на додану вартість, відносяться до юрисдикції адміністративного суду - Вінницького окружного адміністративного суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у прийнятті до розгляду клопотання арбітражного керуючого Носань Н.С. № 02-36/942 від 04.06.2020 року про визнання незаконною відмови та зобов`язання вчинити дії по даній справі.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 12 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 2, 3, 4, 18, 42, 169, п. 1 ч. 1 ст. 175, 232, 234, 235, 236 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Відмовити у прийнятті до розгляду клопотання арбітражного керуючого Носань Н.С. № 02-36/942 від 04.06.2020 року про визнання незаконною відмови та зобов`язання вчинити дії по справі № 902/330/17.

2. Роз`яснити заявнику - арбітражному керуючому Носань Н.С., що розгляд вимог, наведених у клопотанні № 02-36/942 від 04.06.2020 року відносяться до юрисдикції Вінницького окружного адміністративного суду.

3. Копію ухвали надіслати заявнику - арбітражному керуючому Носань Н.С. разом із клопотанням № 02-36/942 від 04.06.2020 року та долученими до нього додатками рекомендованим листом.

4. Копія клопотання № 02-36/942 від 04.06.2020 року залишається в суді.

Згідно ч. 2 ст. 235 ГПК України, ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала підписана суддею - 16.06.2020 року.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-256, підпункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Тісецький С.С.

Віддрук. 2 прим.:

1 - до справи;

2 - Арбітражному керуючому Носань Н.С., а/с № 177, м. Черкаси, 18001.