ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/5/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвій Л.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури № 1, м. Харків
до 1) Харківської міської ради, м. Харків 2) Управління комунального майна та приватизації ДЕКМ Харківської міської ради, м. Харків 3) ТОВ Фірма "Юпіт", м. Харків
про визнання недійсним договору, скасування рішення та повернення майна
за участю представників:

прокурор - Клейн Л.В., посвідчення № 051089 від 02.10.18р.;

відповідача (Харківської міської ради) - Цуварев О.Ф., довіреність № 08-21/4294/2-19 від 19.12.19р.;

відповідача (Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна ХМР) - Цуварев О.Ф., довіреність № 13456 від 24.12.19р.;

відповідача (ТОВ фірма "ЮПІТ") - Воробйов В.В., відповідно до ордеру серії ХВ № 310 від 02.02.20р.

ВСТАНОВИВ:

Керівник Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області, м. Харків звернувся до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення 7 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 06.07.2016 №283/16 «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова» в частині, а саме, п. 33 додатку до рішення.

- визнати недійсним договір №5424-В-С від 21.12.2016 купівлі - продажу нежитлових приміщень першого поверху № 1,6, загальною площею 30,8 кв.м. та 1/2 частин місць загального користування приміщень №3,4,5,7 площею 10,5 кв.м, загальною площею 41,3 в нежитловій будівлі літ. «А-1», які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та ТОВ фірма «ЮПІТ», посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гавриловою С.А. і зареєстрований в реєстрі за №2242.

- зобов`язати ТОВ фірма «ЮПІТ» повернути територіальній громаді міста Харкова нежитлові приміщення першого поверху № 1, 6, загальною площею 30,8 кв.м. та 14 частин місць загального користування приміщень №3,4,5,7 площею 10,5 кв.м, загальною площею 41,3 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «А-І», розташовані за адресою: м. Харків, вулиця Чоботарська, будинок 15/17, загальною вартістю 109850, 00 гривень.

- скасувати запис №18802000 від 21.01.2017 про проведену державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення першого поверху №1,6, загальною площею 30,8 кв.м. та 14 частин місць загального користування приміщень №3,4,5,7 площею 10,5 кв.м, загальною площею 41,3 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «А-1», розташовані за адресою: м. АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 , за ТОВ фірма «ЮПІТ».

Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 08.01.20р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі №922/5/20. Справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на "05" лютого 2020 р. о 12:00 год.

17.01.20р. від прокурора надійшли документи на виконання ухвали суду про відкриття провадження по справі, які долучено судом до матеріалів справи.

23.01.20р. від відповідача (ХМР) надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позову в повному обсязі.

24.01.20р. від відповідача (Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна ХМР) надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позову в повному обсязі.

29.01.20р. від прокуратури надійшла відповідь на відзиви відповідачів.

Підготовче засідання 05.02.20р. у справі №922/5/20 було відкладено протокольною ухвалою суду до 21.02 20р.

19.02.20р. від відповідача (ТОВ фірма «ЮПІТ») надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позову в повному обсязі.

Протокольною ухвалою від 21.02.20р. підготовче провадження продовжено строком на 30 днів та відкладено до 12 березня 2020 року до 14:50 год., відповідно до п.3 ч.2 ст. 183 ГПК України.

Протокольною ухвалою від 12.03.20р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23 березня 2020 року о 12:00 год.

Ухвалою суду від 23.03.20р. відкладено судове засідання на "06" квітня 2020 р. об 11:30 год.

Ухвалою суду від 06.04.20р., на виконання Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", продовжено строк розгляду справи по суті на строк дії карантину. Судове засідання відкладено на "27" квітня 2020 р. о 10:00 год.

Ухвалою суду від 27.04.20р. судове засідання відкладено на"20" травня 2020 р. о 14:00 год.

20.05.20р. оголошено протокольну ухвалу про перерву у судовому засіданні до 01 червня 2020 року до 14:30 год., відповідно до ч.2 ст. 216 ГПК України. (для надання додаткових документів).

Прокурор в судовому засіданні 01.06.20р. підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача (Харківської міської ради) в судовому засіданні 01.06.20р. проти позову заперечував в повному обсязі, просив суд відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача (Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна ХМР) в судовому засіданні 01.06.20р. проти позову заперечував в повному обсязі, просив суд відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача (ТОВ фірма "ЮПІТ") в судовому засіданні 01.06.20р. проти позову заперечував в повному обсязі, просив суд відмовити в задоволенні позову.

Враховуючи те, що одним з принципів судочинства є свобода в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

22.09.2008 між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (далі-Орендодавець) та ТОВ фірма «ЮПІТ» (далі-Орендар) укладено договір оренди нежитлових приміщень № 2946 (з подальшими змінами у вигляді додаткових угод до договору оренди).

На підставі вказаного договору, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення першого поверху № 1,6, загальною площею 30,8 кв.м. та 1/2 частин місць загального користування приміщень №3,4,5,7 площею 10,5 кв.м, загальною площею 41,3 кв.м., технічний паспорт КП «Харківське МіськБТІ» інв. справа №31772 від 03.03.2009 року), далі «Майно», яке належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, розташоване за адресою: м. Харків, вул. Чоботарська, 15/17, літ. «А-1».

Додатковою угодою №5 від 22.08.2013 до договору оренди нежитлового приміщення (будівлі) №2946 від 22.09.2008 Договір оренди викладено в новій редакції, відповідно до якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення 1-го поверху №1,6 площею 30,8 кв.м. та 1/2 частин місць загального користування приміщень №3,4, 5,7 площею 10,5 кв.м. загальною площею 41,3 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 . АДРЕСА_2 , вул. Чоботарська, 15/17, літ. «А-1».

Відповідно до п. 5.6. Договору орендар, який належно виконує свої обов`язки, у разі продажу майна, що передане в оренду, має переважне право перед іншими особами на його викуп.

Рішенням 7 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 06.07.2016 №283/16 «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова», вирішено провести відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова шляхом викупу (згідно з додатком - переліком об`єктів, які підлягають приватизації (відчуженню) шляхом викупу).

У вказаному переліку зазначено, що приватизації (відчуженню) шляхом викупу Орендарем - ТОВ фірма «ЮПІТ» підлягають: п. 33 - нежитлові приміщення 1-го поверху в нежитловій будівлі за адресою: м. Харків, вул. Чоботарська, 15/17, літ. «А-1», площею 41,3 кв.м.

У подальшому на підставі вказаного рішення Харківської міської ради з ТОВ фірма «ЮПІТ» укладено договір купівлі-продажу №5424-В-С від 21.12.2016, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гавриловою С.А. зареєстрований в реєстрі за №2242, на підставі якого, шляхом викупу у власність ТОВ фірма «ЮПІТ» перейшло все Майно, яке було орендовано на підставі договору №2946 від 22.09.2008.

Відповідно до договору купівлі-продажу №5424-В-С від 21.12.2016 до ТОВ фірма «ЮПІТ» перейшло право власності на нежитлові приміщення першого поверху № 1, 6, загальною площею 30,8 кв.м. та 1/2 частин місць загального користування приміщень №3,4,5,7 площею 10,5 кв.м, загальною площею 41,3 в нежитловій будівлі літ. «А-1», розташовані за адресою: АДРЕСА_3 . АДРЕСА_1 , загальною вартістю 109 850,00 гривень.

Обґрунтовуючи даний позов, прокурор вказує, що Харківська міська рада незаконно обрала спосіб приватизації оспорюваного майна шляхом викупу орендарем. Прокурор зазначає, що Харківська міська рада має право прийняти рішення про продаж нерухомого майна, що перебуває у власності територіальної громади, а уповноважений нею орган приватизації - Управління комунального майна, має право передати майно у власність іншим особам виключно шляхом проведення аукціону або конкурсу (конкурсний продаж).

На думку прокурора, законодавством України передбачений єдиний випадок, коли приватизація може бути проведена шляхом викупу, а саме випадок продажу шляхом викупу орендарем об`єкту, який вже перебуває у нього в оренді, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна (ст. 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)").

Так, за твердженнями прокурора, безпідставний продаж комунального майна на неконкурентних засадах призводить до неефективного його використання та недоотримання значних коштів місцевим бюджетом, що призвело до порушення економічних інтересів держави, а також прав та інтереси мешканців територіальної громади, що і стало підставою для звернення прокурора до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію доказам які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.10 Конституції України сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Вказані органи діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Відповідно до Положення про Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна (далі - Управління), затвердженого рішенням Харківської міської ради від 20.11.2015 року №7/15 (зі змінами, в редакції на час виникнення правовідносин) останнє є самостійним виконавчим органом Харківської міської ради, який утворюється Харківської міською радою.

Управління в своїй діяльності підзвітне та підконтрольне міській раді, підпорядковане виконавчому комітету міської ради, міському голові, заступнику міського голови - директору Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради.

Управління є юридичною особою, веде самостійний баланс, має право відкривати рахунки в органах Державної казначейської служби України та установах банків, в межах своїх повноважень укладати від свого імені угоди з юридичними та фізичними особами, набувати майнових і особистих немайнових прав, нести обов`язки, бути позивачем, відповідачем та третьою особою у суді.

У своїй діяльності Управління керується Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, іншими актами чинного законодавства України, розпорядженнями Харківського міського голови, актами Харківської міської ради та виконавчого комітету Харківської міської ради, наказами Департаменту економіки та комунального майна, цим Положенням та іншими нормативними актами.

Метою діяльності Управління є збереження та примноження комунальної власності територіальної громади м. Харкова (далі-комунальної власності), створення умов для ефективного її використання, забезпечення дохідної частини бюджету міста.

Управління відповідно до покладених на нього завдань готує та виносить на розгляд сесій міської ради проекти програм приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності, в тому числі житлового фонду. Здійснює приватизацію та відчуження об`єктів комунальної власності відповідно до чинного законодавства, у тому числі акцій (паїв, часток) Харківської міської ради в майні господарських товариств та житлового фонду.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про місцеве самоврядування України" право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Згідно з ст.25 Закону України "Про місцеве самоврядування України" сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до п.30 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування України" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об`єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Відповідно до ст.29 Закону України "Про місцеве самоврядування України" до відання виконавчих органів сільських, селищних міських рад належать: управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад; підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо порядку та умов відчуження комунального майна, проектів місцевих програм приватизації та переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; організація виконання цих програм; підготовки і внесення на розгляд ради пропозицій щодо визначення сфер господарської діяльності та переліку об`єктів, які можуть надаватися у концесію; подання раді письмових звітів про хід та результати відчуження комунального майна.

Згідно з ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування України" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим законом.

У відповідності до ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування України" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Доцільність, порядок та умови відчуження об`єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Доходи від відчуження об`єктів права комунальної власності зараховуються до відповідних місцевих бюджетів і спрямовуються на фінансування заходів, передбачених бюджетами розвитку.

Майнові операції, які здійснюються органами місцевого самоврядування з об`єктами права комунальної власності, не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування, зменшувати обсяг та погіршувати умови надання послуг населенню.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Частиною 3 статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування України" визначено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України. Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами у відповідності до ст.74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що органи місцевого самоврядування, здійснюють управління і самостійно вирішують питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Такі ж положення закріплені в статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються Конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними, що кореспондується із вимогами ч.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Оскільки предметом спору є питання приватизації нерухомого майна, яке є комунальною власністю територіальної громади м. Харкова тому, застосуванню підлягають норми законів України „Про місцеве самоврядування, «Про приватизацію державного майна», «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)». Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012-2016 роки, затвердженої рішенням 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 23.12.2011 № 565/11 (чинне на момент прийняття оскаржуваного рішення та укладання договору).

Відповідно до ч.4 ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного майна» (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України «Про приватизацію державного майна» приватизація об`єктів малої приватизації здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) приватизація об`єктів малої приватизації здійснюється в тому числі шляхом викупу.

Згідно ст. 4, 5 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» продавцями об`єктів малої приватизації, що перебувають у державній та комунальній власності, є відповідно Фонд державного майна України та органи приватизації, створені місцевими Радами. Покупцями об`єктів малої приватизації можуть бути фізичні та юридичні особи, які визнаються покупцями відповідно до Закону України "Про приватизацію державного майна".

Відповідно до статті 7 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію) включення об`єктів малої приватизації до переліків, зазначених у частині першій цієї статті, здійснюється відповідно до Державної та місцевих програм приватизації або з ініціативи відповідних органів приватизації чи покупців.

Програма приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012-2016 визначає основні цілі, пріоритети, завдання, способи приватизації комунального майна, групи об`єктів, що підлягають приватизації, орієнтовні завдання щодо обсягів приватизації та надходження коштів від приватизації до бюджету міста Харкова, завдання щодо реалізації стратегії відносин власності в 2012-2016 рр. та відповідні заходи щодо виконання цієї Програми.

Приватизація майна, що знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова, здійснюється на підставі рішень сесій Харківської міської ради.

Продавцем об`єктів приватизації є Харківська міська рада від імені територіальної громади міста в особі управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради.

Покупцями об`єктів приватизації можуть бути: фізичні особи (громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства); юридичні особи, зареєстровані на території України; юридичні особи інших держав.

Ініціатива щодо приватизації об`єктів комунальної власності може виходити як від Управління, так і від осіб, які можуть бути покупцями відповідно до законодавства. Ініціатива щодо відчуження об`єктів комунальної власності може виходити як від Управління, так і від інших виконавчих органів Харківської міської ради, осіб, які можуть бути покупцями відповідно до законодавства.

Ініціатива щодо визначення способу приватизації належить Управлінню.

Так, житловий будинок по вул. Чоботарській, 15/17 в м. Харкові, рішенням 12 сесії Харківської міської Ради народних депутатів 1 скликання від 28.09.1992 «Про комунальну власність м. Харкова», у складі Ленінського ЖЕО було включено до комунальної власності територіальної громади м. Харкова.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на момент прийняття оскаржуваного рішення та укладання договору купівлі - продажу право комунальної власності на нежитлові приміщення першого поверху № 1, 6, загальною площею 30,8 кв.м. та 1/2 частин місць загального користування приміщень № 3, 4, 5, 7, площею 10,5 кв.м., загальною площею 41,3 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «А-1», які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 04.01.2016 за територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради, на підставі рішення Харківської міської Ради народних депутатів від 28.09.1992.

Згідно Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012-2016 після затвердження на сесії Харківської міської ради переліків об`єктів, що підлягають приватизації та відчуженню, Управління здійснює заходи щодо приватизації об`єктів відповідно до чинного законодавства.

Визначення початкової вартості та ціни продажу об`єктів комунальної власності здійснюється шляхом проведення незалежної оцінки в порядку, встановленому законодавством з питань оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

На виконання рішення Харківської міської ради "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" 06.07.2016 № 283/16 Управлінням комунального майна та приватизації доручено суб`єкту оціночної діяльності ФОП СОД Бєлих Б.М. проведення оцінки вартості нежитлових приміщень 1-го поверху № 1,6 площею 30,8 кв.м. та 1/2 частин місць загального користування приміщень №3,4,5,7 площею 10,5 кв.м. загальною площею 41,3 в.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , літ. «А-1» станом на 31.08.2016.

Відповідно до ст.ст. 4, 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» при проведенні оцінки майна, якщо зазначена оцінка затверджується уповноваженим органом місцевого самоврядування, проводиться обов`язкове рецензування звіту, яке полягає в критичному розгляді та наданні висновків щодо повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур вимогам нормативно-правових актів.

10.10.16р. проведено рецензування звіту. Згідно з висновком рецензента: звіт представлений суб`єктом оціночної діяльності ФОП Бєлих Б.М., відповідає основним вимогам нормативно-правових актів по оцінці майна, має незначні недоліки, які не впливають на достовірність оцінки і може бути використаний, згідно із метою оцінки.

Ринкова вартість зазначеного об`єкта складає 109850 грн. без урахування ПДВ. Висновок затверджено 30.09.2017.

Порядок продажу об`єктів малої приватизації шляхом викупу визначено розділом III Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

Порядок продажу об`єктів малої приватизації на аукціоні, за конкурсом визначає розділ IV Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

Згідно з ч. 1 ст. 11 розділу III «Продаж об`єкта малої приватизації шляхом викупу» Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (в редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин), викуп застосовується щодо об`єктів малої приватизації, які не продано на аукціоні, за конкурсом, а також у разі, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими актами.

Таким чином викуп, як спосіб приватизації, може застосовуватись у двох випадках: 1) до тих об`єктів приватизації, які не були продані на аукціоні або за конкурсом; 2) у разі, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими актами.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 29.10.2019 року у справі №905/2236/18.

Відповідно до ч. 2 ст. 777 Цивільного кодексу України, наймачеві надано переважне право придбати річ, що є об`єктом найму, за умов належного виконання своїх обов`язків за договором найму, в разі її продажу наймодавцем.

Згідно з ч. 1 ст. 289 Господарського кодексу України, орендар має право на викуп об`єкта оренди, якщо таке право передбачено договором оренди.

Відповідно до п. 5.6. Договору орендар, який належно виконує свої обов`язки, у разі продажу майна, що передане в оренду, має переважне право перед іншими особами на його викуп.

Згідно з ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи викладене, рішення Харківської міської ради від 06.07.16 року 283/16 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" прийняте Харківською міською радою в межах її повноважень відповідно до умов укладеного договору оренди нежитлового приміщення (будівлі) №2946 від 22.09.08 року (з урахуванням додаткової угоди) та приписів Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», ч.2 ст.777 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.289 Господарського кодексу України та згідно з Програмою приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012-2016 роки, затвердженою рішенням 2 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 23.12.11 року №565/11.

Суд відхиляє посилання прокурора на п. 1 ч. 1 ст. 18-2 розділу IV «Продаж об`єкта малої приватизації на аукціоні, за конкурсом» Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», зважаючи на таке.

Так, стаття 18-2 розділу IV Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» визначає особливості приватизації окремих груп об`єктів.

Пунктом 1 частини 1 зазначеної статті передбачено, що приватизація об`єктів групи А здійснюється з урахуванням таких особливостей: у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) орендар одержує право на викуп такого майна, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.

Тобто, зазначеною нормою встановлено додаткові гарантії для добросовісного орендаря, який за згодою наймодавця здійснив невідокремлювані поліпшення об`єкту оренди, у випадку якщо право на викуп не передбачено договором.

Таким чином, орган місцевого самоврядування (у даному випадку Харківська міська рада) вправі самостійно обрати такий спосіб приватизації як викуп за відсутності будь-яких додаткових умов, як то проведення поліпшення майна на більш ніж 25% його вартості.

Разом з цим, положеннями ст. 11 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» встановлено, що викуп застосовується щодо об`єктів малої приватизації, які не продано на аукціоні, за конкурсом, а також у разі, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими актами.

Тобто, законодавець виділив два випадки коли органом приватизації може бути застосована така форма приватизації як викуп: щодо об`єктів приватизації, непроданих на аукціоні або за конкурсом; щодо об`єктів приватизації, якщо право покупця передбачено законодавчими актами.

Таким чином, положення ст. 11 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» не встановлюють обмеження щодо передбачення спеціальних випадків коли у особи може виникнути право на приватизацію об`єкту шляхом його викупу, лише в рамках цього Закону, а є відсилання до інших законодавчих актів.

Отже, Харківська міська рада самостійно прийняла рішення про приватизацію спірних об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова шляхом викупу Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «ЮПІТ» з дотриманням вимог чинного законодавства, зокрема ч. 1 ст. 11 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

Вказаний висновок суду в повному обсязі узгоджується з позицією Конституційного Суду України, яку наведено у п.5 мотивувальної частини та абзацу 2 п. 1 резолютивної частини рішення від 13.12.2000 року №4-рп/2000 у справі №1-16/2000, згідно з яким доцільність застосування того чи іншого способу приватизації визначається органом приватизації самостійно, окрім випадків визначених законом.

На підставі зазначеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення 7 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 06.07.2016 №283/16 «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова» в частині, а саме, п. 33 додатку до рішення.

Стосовно позовних вимог про визнання недійсним договору №5424-В-С від 21.12.2016 купівлі - продажу нежитлових приміщень першого поверху № 1,6, загальною площею 30,8 кв.м. та 1/2 частин місць загального користування приміщень №3,4,5,7 площею 10,5 кв.м, загальною площею 41,3 в нежитловій будівлі літ. «А-1», які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та ТОВ фірма «ЮПІТ», посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гавриловою С.А. і зареєстрований в реєстрі за №2242, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» право власності на державне майно підтверджується договором купівлі-продажу, який укладається між покупцем та уповноваженим представником відповідного органу приватизації, а також актом приймання-передачі зазначеного майна.

Договір купівлі-продажу державного майна підлягає нотаріальному посвідченню та у випадках, передбачених законом, державній реєстрації.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Тобто, правочин, який був вчинений з недодержанням у момент його вчинення вимог Цивільного кодексу України і його зміст суперечить нормам Цивільного кодексу України, має бути визнаний судом недійсним.

Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 21.12.16 року №5424-В-С був укладений при вільному волевиявленні сторін, які вчинили дії, що свідчать про прийняття договору до виконання, тобто дії сторін спрямовані на реальне настання правових наслідків, а їх внутрішня воля відповідала зовнішньому її прояву.

На момент звернення Прокуратури Харківської області з даним позовом, договір купівлі-продажу нежитлових будівель від 21.12.16 року №5424-В-С був виконаний, що підтверджується актом прийому-передачі №5424-В-С; договір нотаріально засвідчений та зареєстрований в реєстрі за №2242.

Таким чином відсутні докази стосовно того, що вказаний договір суперечить інтересам держави та суспільства.

На підставі зазначеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору №5424-В-С від 21.12.2016 купівлі - продажу нежитлових приміщень укладеного між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та ТОВ фірма «ЮПІТ» та скасування запису №18802000 від 21.01.2017 про проведену державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення першого поверху №1,6, загальною площею 30,8 кв.м. та 1/2 частин місць загального користування приміщень №3,4,5,7 площею 10,5 кв.м, загальною площею 41,3 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «А-1», розташовані за адресою: м. Харків, вулиця Чоботарська, будинок 15/17, за ТОВ фірма «ЮПІТ».

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України, похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Вимога прокурора про зобов`язання ТОВ фірма «ЮПІТ» повернути територіальній громаді міста Харкова нежитлові приміщення першого поверху № 1, 6, загальною площею 30,8 кв.м. та 1/2 частин місць загального користування приміщень №3,4,5,7 площею 10,5 кв.м, загальною площею 41,3 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «А-1», розташовані за адресою: м. Харків, вулиця Чоботарська, будинок 15/17, загальною вартістю 109850, 00 гривень, є похідною від вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, у задоволенні якої судом відмовлено, тому правові підстави для задоволення позовної вимоги в цій частині також відсутні.

Крім того, вимога про зобов`язання ТОВ фірма «ЮПІТ» повернути територіальній громаді міста Харкова нежитлові приміщення першого поверху № 1, 6, загальною площею 30,8 кв.м. та 1/2 частин місць загального користування приміщень №3,4,5,7 площею 10,5 кв.м, загальною площею 41,3 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «А-1», розташовані за адресою: АДРЕСА_1 не підлягають задоволенню у зв`язку з тим, що ТОВ фірма «ЮПІТ» є добросовісним набувачем права власності на вказаний об`єкт приватизації, адже ним були дотримані визначені продавцем - Харківською міської радою умови та порядок приватизації.

Частиною 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Пунктами 32-35 рішення Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 «Стретч проти Сполученого Королівства» визначено, що майном у зазначеній статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. За висновком Європейського суду в зазначеній справі «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». Оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, у такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції».

Також в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Судом встановлено, що здійснюючи приватизаційну політику Харківська міська рада діяла як орган публічної влади і прийняла рішення в межах чинних на той час законів та повноважень щодо встановлення умов приватизації.

Самі по собі допущені органами публічної влади порушення при визначенні умов та порядку приватизації не можуть бути безумовною підставою для визнання приватизаційних договорів недійсними, повернення приватизованого майна державі в порушення права власності покупця, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого покупця.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14.03.2007 року у справі №21-8во07.

У даному випадку, рішення про приватизацію спірного об`єкту комунальної власності територіальної громади міста Харкова шляхом викупу ТОВ Фірма "ЮПІТ" було прийняте Харківською міською радою з дотриманням вимог чинного законодавства, зокрема ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» та у відповідності до Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012-2026 роки, затвердженої рішенням 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 23.12.2011 року № 565/11.

Згідно з положеннями ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про недоведеність прокурором порушень з боку Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна ХМР та ТОВ Фірми "ЮПІТ" під час прийняття рішення щодо приватизації спірних приміщень та укладення договору купівлі - продажу, у зв`язку з чим позов прокурора не підлягає задоволенню.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином судові витрати покладаються на прокурора в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 203, 215, 525, 526, 626, 629, 777 Цивільного кодексу України; ст. 289 Господарського кодексу України; ст.1, 24, 25, 26, 29, 59, 60, 74 Закону України "Про місцеве самоврядування України"; ст.. ст. 3, 4, 5, 7, 15 Закону України «Про приватизацію державного майна» (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин); ст.ст. 4, 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» ; ст.. ст. 11, 18-2, 23 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (в редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин); ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 14, 15, 73, 74, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256, 257, 259 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, або до суду першої інстанції відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

У відповідності до ч. 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строк апеляційного оскарження продовжено на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення складено та підписано 11.06.20р.

Суддя Л.В. Шарко