ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" червня 2020 р. Cправа № 902/798/14(902/194/20)

Господарський суд Вінницької області у складі

головуючого судді Лабунської Т.І.,

за участю: секретаря судового засідання - Матущак О.В.,

представника арбітражного керуючого Гладія О.В. - Шовак Д.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом: Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" (22800, Вінницька обл., м. Немирів, вул. Горького, буд. 31)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпатська Продовольча Група" (вул. Пряшівська - Бічна, буд. 4, м. Мукачеве, Закарпатська обл., 89600)

про стягнення 122 462,81 грн

в межах справи № 902/798/14

за заявою: Компанії "Nemiroff Holding Limited" (01050, м. Київ, вул. Старонаводницька, буд. 13-А)

до: Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" (22800, Вінницька обл., м. Немирів, вул. Горького, буд. 31)

про банкрутство

В С Т А Н О В И В :

27.02.2020 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява № 01-34/51-02 від 20.02.2020 року ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" до ТОВ "Закарпатська Продовольча Група" про стягнення 122 462, 81 грн.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідач всупереч умовам договору про дистриб"юцію № 31102009 /ДП УГК/Д-23 від 31.10.2009 року не виконав договірних зобов"язань щодо оплати товару.

Внаслідок чого за твердженням ліквідатора позивача у відповідача перед ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" виникла заборгованість у розмірі 122 462, 81 грн.

Враховуючи те, що ТОВ "Закарпатська Продовольча Група" в добровільному порядку не розрахувалося з ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" за товар, арбітражний керуючий (ліквідатор) Гладій О.В. з метою захисту порушених прав позивача звернувся з вказаним позовом до суду для стягнення боргу в судовому порядку.

Ухвалою суду від 03.03.2020 року за вказаним позовом відкрито провадження в межах справи № 902/798/14, визначено, що розгляд справи підлягає здійсненню за правилами загального позовного провадження. Вказаною ухвалою підготовче засідання у справі призначено на 25.03.2020 року.

Ухвалою від 03.03.2020 року було задоволено клопотання № 01-34/53-02 від 20.02.2020 року позивача про витребування від відповідача документів.

Ухвалою від 25.03.2020 року призначено підготовче засідання на 05.05.2020 року.

Ухвалою суду від 05.05.2020 року продовжено строк підготовчого провадження у справі № 902/798/14 (902/194/20) та призначено підготовче судове засідання на 22.05.2020 року.

05.05.2020 року на адресу суду надійшла заява № 1 від 30.04.2020 року (вх. № 01-34/4026/20 від 05.05.2020 року) ТОВ "Закарпатська Продовольча Група" про застосування строків позовної давності та відмову в задоволенні позовних вимог.

22.05.2020 року підготовче судове засідання не відбулось з об`єктивних причин.

Ухвалою від 26.05.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу № 902/798/14(902/194/20) для судового розгляду по суті на 15.06.2020 р. Також ухвалено судове засідання у справі № 902/798/14 (902/194/20), призначене на 15.06.2020 року провести в режимі відеоконференції з Господарським судом Дніпропетровської області.

10.06.2020 року від відповідача до суду надійшла заява № 2 від 05.06.2020 року, в якій останній просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також у вказаній заяві відповідач зазначає, що всі документи, які стосуються правовідносин між сторонами в нього не збереглися, в зв"язку із закінченням строку їх зберігання.

15.06.2020 року судове засідання здійснювалося в режимі відеоконференції з Господарським судом Дніпропетровської області за участю уповноваженого представника арбітражного керуючого (ліквідатора) Гладія О.В.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд про їх задоволення.

Заслухавши пояснення представника позивача, детально дослідивши письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 31.10.2009 року між ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" та ТОВ "Закарпатська Продовольча Група" було укладено договір про дистриб"юцію № 31102009/ДП УГК/Д-23.

Згідно договору позивач взяв на себе зобов"язання поставити і передати у власність відповідача товар, а відповідач в свою чергу зобов"язався прийняти це товар та своєчасно здійснити оплату на протязі 30 календарних днів з моменту отримання продукції.

Як встановлено судом, позивач на виконання умов договору поставив відповідачу товар, а останній на суму 122 465, 81 грн. не розрахувався за нього.

Вище викладене підтверджується видатковими накладними (а.с. 14-30), товарно - транспортними накладними (а.с. 31-35), актами звірки взаємних розрахунків між сторонами за періоди з 01.11.2013 р. по 31.11.2013 р., з 01.10.2013 р. по 31.10.2013 р., з 01.09.2013 р. по 30.09.2013 р., з 01.08.2013 р. по 31.08.2013 р., з 01.07.2013 р. по 31.07.2013 р. (а.с.11-13).

Відповідно до акту звірки взаємних розрахунків між сторонами за період з 01.09.2013 р. по 30.09.2013 р. останній платіж був проведений платіжним дорученням № 15001 від 26.09.2013 р. Остання поставка товару відповідачу була здійснена 27.09.2013 р. згідно накладної № 927005. Отже, враховуючи, що відповідач мав здійснити оплату на протязі 30 календарних днів з моменту отримання продукції, з 28.10.2013 року розпочався перебіг строку позовної давності, у зв"язку з простроченням виконання зобов"язання щодо оплати поставленого товару.

11.01.2018 року позивачем з метою досудового врегулювання спору було направлено відповідачу претензію про необхідність погашення існуючого боргу. Однак, як встановлено судом відповідна претензія залишилась відповідачем без реагування.

Таким чином, через несплату відповідачем заборгованості, борг відповідача перед позивачем складає 122 462, 81 грн., що і стало причиною звернення позивача із позовною заявою до суду.

Встановивши наведені обставини суд дійшов наступних правових висновків.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 256 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В силу ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, №22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Судом встановлено, що перебіг строку позовної давності у спірних правовідносинах розпочався з 28.10.2013 року. Тобто, строк в межах якого позивач міг звернутися до суду з відповідними позовними вимогами за захистом своїх прав та законних інтересів минув 28.10.2016 року з урахуванням загального строку перебігу позовної давності, який відповідно до ст. 257 ГПК України становить три роки.

Тому, суд вважає, що арбітражний керуючий (ліквідатор) Гладій О.В. звернувся до суду з пропуском строку позовної давності.

До того ж слід наголосити на тому, що статтею 92 ЦК України визначено, що дії органу або особи, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, у відносинах із третіми особами розглядаються як дії самої юридичної особи.

Відтак, для юридичної особи як сторони правочину (договору) днем початку перебігу строку позовної давності слід вважати день вчинення правочину (укладання договору), оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Частиною сьомою статті 261 ЦК передбачено, що винятки з правила частини першої цієї статті можуть бути встановлені законом.

Отже, помилковим є твердження того, що початок перебігу строку позовної давності є днем, коли саме арбітражний керуючий у справі про банкрутство дізнався про порушення прав та законних інтересів боржника (банкрута).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 13.01.2016 року у справі № 922/5094/14.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).

Законодавцем у ст.ст. 76-79 ГПК України визначено, що докази за своїми юридичними властивостями мають бути належними, допустимими, достовірними та вірогідними.

Необхідно зауважити, що одним із важливих принципів господарського процесу є принцип змагальності, який вказує на те, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, у зв"язку зі спливом строку позовної давності суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Разом з тим, у позовній заяві ліквідатор позивача зазначає про те, що на момент звернення до суду із вказаною позовною заявою позивач очікує понести додаткові витрати на правову допомогу, у зв"язку із розглядом справи у розмірі 60 000,00 грн. Тому, просить суд стягнути відповідну суму витрат з відповідача.

Суд дійшов висновку про відмову в стягнення з відповідача 60 000,00 грн витрат, пов"язаних з професійною правничою допомогою з огляду на наступне.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

В силу ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктом 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України передбачено, що інші судові витрати, пов"язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Беручи до уваги те, що у задоволенні позову відмовлено, з урахуванням наведених правових приписів слід відмовити й у стягненні з відповідача 60 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та покласти відповідні судові витрати на позивача.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача.

Зважаючи на відмову в позові судовий збір у розмірі 2 102,00 грн слід покласти на позивача.

Відповідно до ч.ч.1. 2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Керуючись ст.ст. 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства; ст.ст. 2, 3, 11, 12, 13, 18, 42, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 210, 232, 236, 238, 240, 241, 242, 256, 326, 327 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні позову ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" до ТОВ "Закарпатська Продовольча Група" про стягнення 122 462,81 грн відмовити.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" (, 22800, Вінницька область, м. Немирів, вул. Горького, буд. 31) в доход Державного бюджету України 2 102,00 грн - судового збору.

3. Видати наказ після набранням судовим рішенням законної сили.

4. У стягненні з ТОВ "Закарпатська Продовольча Група" 60000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

5. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Копію рішення суду надіслати згідно переліку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 17 червня 2020 р.

Суддя Лабунська Т.І.

віддрук.прим.:

1 - до справи;

2 - Дочірнє підприємство "Українська горілчана компанія "Nemiroff" (22800, Вінницька обл., м. Немирів, вул. Горького, буд. 31);

3 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Закарпатська Продовольча Група" (вул. Пряшівська - Бічна, буд. 4, м. Мукачеве, Закарпатська обл., 89600);

4 - арбітражний керуючий (ліквідатор) Гладій О.В. (м. Дніпро, а/с 189, 49000).