ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

10.06.2020м. ДніпроСправа № 42/5005/7854/2012

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Есаймент"

про заміну позивача у справі та стягувача у наказі суду у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Новий", м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця Ковальової Ірини Мефодіївни, м. Дніпро

про стягнення 33 495,60 доларів США

Суддя Колісник І.І.

Представники:

від заявника: не з`явився;

від стягувача: не з`явився;

від боржника: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2012, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.02.2013, позов задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи підприємця Ковальової Ірини Мефодіївни на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Новий" поточну заборгованість за кредитом 7105 доларів США, що еквівалентно 56790,27 грн, прострочену заборгованість за кредитом 18402,17 доларів США, що еквівалентно 147088,54 грн, поточну заборгованість зі сплати відсотків 55,75 доларів США, що еквівалентно 445,61 грн, прострочену заборгованість зі сплати відсотків 6896,30 доларів США, що еквівалентно 55122,13 грн, пеню за несвоєчасну сплату відсотків 325,88 доларів США, що еквівалентно 2604,76 грн, пеню за несвоєчасну оплату кредита 710,49 доларів США, що еквівалентно 5678,95 грн.

12.12.2012 на виконання зазначеного рішення судом видано наказ зі строком пред`явлення його до виконання до 11.12.2013.

13.12.2012 судом було винесено додаткове рішення про стягнення з Фізичної особи підприємця Ковальової Ірини Мефодіївни судового збору у сумі 5354,61 грн.

На виконання зазначеного рішення 24.12.2012 судом було видано наказ зі строком пред`явлення його до виконання до 25.12.2013.

18.05.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Есаймент" до суду надійшла заява, в якій останній просить замінити позивача у справі та стягувача у наказі суду, а саме Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний банк "Новий" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Есаймент".

Подану заяву заявник обґрунтовує укладеним із Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний банк "Новий" договором № 33-11.10.2019-1 від 11.10.2019 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги останнього до Фізичної особи підприємця Ковальової Ірини Мефодіївни, а саме заборгованості, що була предметом розгляду у справі №42/5005/7854/2012.

При цьому заявник просить розгляд заяви здійснювати без участі його представника.

Ухвалою суду від 18.05.2020 розгляд зазначеної заяви призначався на 27.05.2020 об 11:40 год., однак призначене судове засідання не відбулось.

26.05.2020 боржником через канцелярію суду було подано відзив, в якому останній подану заяву вважає неправомірною з огляду на таке.

Боржник зазначає, що заявником не засвідчено відповідно до вимог статті 91 Господарського процесуального кодексу України документи, додані до заяви.

Також боржник зауважує, що з моменту прийняття рішення судом та до сьогоднішнього дня стягувач не звертався із заявами про примусове стягнення в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Цим самим, на думку боржника, стягувач вчинив дії, які свідчать про прощення боргу та припинення зобов`язань боржника в порядку статті 605 Цивільного кодексу України.

При цьому боржник зазначає, що банк уклав угоду про відступлення права вимоги, строк виконання якої закінчився 11.12.2013. Посилаючись на статті 257, 263, 264 та частину четверту статті 267 Цивільного кодексу України, боржник вважає, що за таких обставин сплив строк позовної давності, а клопотань про поновлення строків подана заявником заява не містить. Боржник також зауважує, що заміна сторін у зобов`язані не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Посилаючись на частину шосту статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», боржник зазначає, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, однак заявник відповідних клопотань не заявляв.

На підставі викладеного боржник просить відмовити у задоволенні заяви, розгляд заяви здійснювати без його участі.

27.05.2020 до канцелярії суду повторно було подано заяву про заміну сторони виконавчого провадження з додатками, аналогічну за змістом, що подана 18.05.2020, яка відповідно до клопотання від 03.06.2020 була відкликана, як помилково надіслана.

Ухвалою суду від 02.06.2020 заяву було повторно призначено до розгляду у судовому засіданні на 10.06.2020.

У судове засідання учасники справи не з`явились.

За частиною третьою статті 334 Господарського процесуального кодексу України заява про заміну сторони її правонаступником розглядається судом у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

За таких обставин неявка учасників справи та заінтересованих осіб у судове засідання не є перешкодою у розгляді заяви.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД, МОТИВИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Визначаючи наявність підстави для заміни сторони виконавчого провадження її правонаступником у цій справі, суд керується таким.

За статтею 1 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016 (із змін. і доп.) «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 12 березня 2009 року у справі «Матківська проти України» (заява № 38683/04) зазначено, що судовий розгляд і виконавче провадження - це перша та друга стадії загального провадження, які стосуються тривалості провадження; виконання рішення є другим етапом судового провадження, а також що реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання.

Згідно з частиною першою та другою статті 15 Закону № 1404-VIII сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 15 Закону № 1404-VIII у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 334 Господарського процесуального кодексу України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

З наведеного нормативного визначення випливає, що виконавче провадження є однією зі стадій судового провадження. Ця стадія розпочинається з набранням судовим рішенням законної сили або за інших умов, встановлених законом. За законом на стадії виконавчого провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження. Така заміна є прийнятною, зокрема, у правовідносинах, що допускають правонаступництво. Процесуальний закон та закон, який регулює підстави, порядок та спосіб виконання судових рішень, не обмежує можливість заміни сторони виконавчого провадження залежно від загальних умов та порядку (етапу) здійснення виконавчого провадження, наприклад, у зв`язку з ухваленням державним виконавцем рішення про початок примусового виконання рішення на підставі виконавчого документа.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 26.06.2019 у справі № 905/1956/15 (провадження № 12-62гс19).

За приписами статті 52 Господарського процесуального кодексу України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

Отже, виходячи зі змісту наведеної законодавчої норми, процесуальне правонаступництво передбачено не лише у зв`язку зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб`єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках, у тому числі в разі заміни кредитора або боржника в зобов`язанні (відповідно до статей 512 і 520 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України).

Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 52 Господарського процесуального кодексу України допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення.

Ухвала про здійснення процесуального правонаступництва на стадії виконання судового рішення є документом, що забезпечує виконання рішення та фактично є його невід`ємною частиною, а тому заміна сторони в зобов`язанні (правонаступництво) на стадії виконавчого провадження є зміною судового рішення, передбаченою чинним законодавством, що оформлюється ухвалою (стаття 52 ГПК України).

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 26.06.2019 у справі № 905/1956/15 (провадження № 12-62гс19).

В основі поданої заявником заяви про заміну стягувача у справі та у наказі суду договір № 33-11.10.2019-1 від 11.10.2019 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги (далі договір), який відповідно до статті 512 ЦК України є підставою для заміни кредитора у зобов`язанні.

Так, пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України встановлено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом пунктів 1.1, 2.1 укладеного сторонами договору Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний банк "Новий" (Банк, Первісний кредитор) відступає шляхом продажу Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Есаймент" (Новий кредитор) належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників та/або іпотекодавців та/або поручителів, зазначених у Додатку № 1 до цього договору (далі - боржники), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли зобов`язання боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з реєстром у Додатку № 1 до цього договору (далі основні договори, права вимоги). Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та в порядку, визначених цим договором.

Згідно з пунктом 2.2 договору новий кредитор у день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів відповідно до пункту 4.1 цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірі, вказаних у Додатку № 1 до цього договору.

Цей договір є підставою для заміни банку на нового кредитора у наявних судових процесах та/чи наявних виконавчих провадженнях (пункт 2.5 договору).

Відповідно до пункту 3.3 договору новий кредитор підтверджує, що в момент укладення цього договору отримав від банку усі наявні в банку документи, що підтверджують права вимоги до боржників.

Пунктом 4.1 договору сторони передбачили, що за відступлення прав вимоги за основними договорами новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 92 901,45 грн. Ціна договору сплачується новим кредитором банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором на підставі протоколу електронного аукціону № UA-EA-2019-09-10-000056-b від 01 жовтня 2019 року, № лоту: GL19N211744, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор.

Згідно протоколу електронного аукціону № UA-EA-2019-09-10-000056-b від 01 жовтня 2019 року початкова ціна лоту GL19N211744 становить 2 327 289,87 грн.

Ціна продажу лоту, до складу якого входять права вимоги за основними договорами, становить 2 327 289,87 грн без ПДВ.

Фактичне виконання новим кредитором грошових зобов`язань за відступлення права вимоги за договором є визначальним для заміни сторони у виконавчому провадженні, оскільки за частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17.01.2020 у справі № 916/2286/16.

Ціну лота GL19N211744, яка згідно з пунктом 4.1 договору становить 2 327 289,87 грн, новий кредитор (заявник) сплатив повністю, що підтверджується платіжним дорученням від 11.10.2019 (а.с. 51 том 2).

За текстом Додатку № 1 до договору (реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються) від банку до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Есаймент" перейшло, серед іншого, право вимоги до Фізичної особи-підприємця Ковальової Ірини Мефодіївни залишку заборгованості за кредитним договором № 1242806/02 від 23.11.2006 у загальній сумі 876584,18 грн, з яких: 588625,34 грн залишок за кредитом; 287958,84 грн залишок за несплаченими процентами за користування кредитом. (а.с. 50 том 2).

За таких обставин передання кредитором (банком) своїх прав за договором новому кредитору (заявнику) є правонаступництвом і такий правонаступник має право звертатися до суду із заявою про заміну сторони у справі та у наказі суду з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження.

Водночас відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд виходить з принципу правомірності цього правочину.

Докази на підтвердження того, що договір відступлення прав вимоги оспорюється або визнаний у встановленому порядку недійсним відсутні.

Наведене дозволяє дійти висновку про законність й обґрунтованість вимог заявника, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню.

Доводи боржника, викладені у відзиві, судом не приймаються з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 91 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Так, відбитком печатки організації засвідчують на документі підпис відповідальної особи. Перелік документів, на які ставлять відбиток печатки, визначає організація на підставі нормативно-правових актів. Його подають в інструкції з діловодства організації. Відбиток печатки ставлять так, щоб він охоплював останні кілька літер назви посади особи, яка підписала документ. Відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", особистого підпису особи, (п.п. 5.26, 5.27 Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003, затв. наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 за № 55).

Додані до заяви документи, що надійшли до суду, засвідчені адвокатом Чапіком М.М., його повноваження підтверджуються довіреністю від 19.03.2020 та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 6678/10 (а.с. 52,53 том 2).

Відповідно до частин першої - третьої статті 58-1Господарського кодексу України суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим.

Відбиток печатки не може бути обов`язковим реквізитом будь-якого документа, що подається суб`єктом господарювання до органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Копія документа, що подається суб`єктом господарювання до органу державної влади або органу місцевого самоврядування, вважається засвідченою у встановленому порядку, якщо на такій копії проставлено підпис уповноваженої особи такого суб`єкта господарювання або особистий підпис фізичної особи - підприємця. Орган державної влади або орган місцевого самоврядування не вправі вимагати нотаріального засвідчення вірності копії документа у разі, якщо така вимога не встановлена законом.

Наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків.

З огляду на викладене та за обставин подання заяви до суду повноважним представником-адвокатом відсутність відтиску печатки Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Есаймент" на доданих до заяви копіях документів не свідчить про їх неналежне засвідчення.

Твердження боржника про недотримання заявником вимог частини шостої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставним.

Так, згідно з цією правовою нормою стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Подана заявником заява за своєю правовою природою є відмінною від заяви про поновлення строку для пред`явлення наказу до примусового виконання, яка подається до суду й розглядається судом відповідно до іншої правової підстави - статті 329 Господарського процесуального кодексу України та в межах іншого судового провадження.

У своїй заяві заявник не ставить питання про поновлення строку для пред`явлення наказу до виконання, а тому обставини щодо пропуску строку для його пред`явлення до виконання в межах цього судового провадження дослідження не потребують.

Посилання боржника на пропуск заявником строку позовної давності є помилковим.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

За загальним правилом, встановленим у частині першій статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Звертаючись із заявою про заміну позивача у справі та стягувача у наказі суду заявник не заявляє вимог щодо захисту його порушеного права, а заявляє вимогу про вирішення процесуального питання, пов`язаного з виконанням судового рішення у справі, за яким порушене право позивача вже було захищене.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 334 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Есаймент" задовольнити.

2. Замінити позивача у справі № 42/5005/7854/2012 - Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний банк "Новий" (49000, м. Дніпро, пр. Карла Маркса, 93, ідентифікаційний код 19361982) його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Есаймент" (01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, буд. 7, поверх 5, ідентифікаційний код 39114866).

3. Замінити стягувача у наказі Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 42/5005/7854/2012 - Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний банк "Новий" (49000, м. Дніпро, пр. Карла Маркса, 93, ідентифікаційний код 19361982) його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Есаймент" (01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, буд. 7, поверх 5, ідентифікаційний код 39114866).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 10.06.2020 та може бути оскаржена до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням пункту четвертого розділу X Прикінцеві положення та підпункту 17.5 підпункту 17 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення цього Кодексу.

Повний текст ухвали складено 10.06.2020.

Суддя І.І. Колісник