РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.06.2020Справа № 910/1300/20
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна фінансова компанія "АРТ Капітал"

до акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк

про визнання недійним акту (рішення) та визнання правочину недійсним

При секретарю судового засідання: Радченко А.А.

Представники сторін:

від позивача: Боровик В.А. - представник за ордером серія АА №1019652 від 17.02.2020;

Федосєєва Т.Р. - представник за ордером серія АІ №1011689 від 24.01.2020;

від відповідача: не з`явився.

встановив:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна фінансова компанія "АРТ Капітал" до акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання недійним акту (рішення) та визнання правочину недійсним, а саме:

- визнати повністю недійсним рішення АТ КБ "Приватбанк" , щодо встановлення неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику ТОВ "Інвестиційна фінансова компанія "АРТ Капітал",

- визнати недійсним правочин АТ КБ "Приватбанк" - розірвання в односторонньому порядку договору №178-СУ-КП про приймання платежів від 16.09.2010р. і закриття поточного рахунку № НОМЕР_1 .

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі. Вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 25.02.2020.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 25.02.2020 року відкладено підготовче засідання у справі на 23.03.2020 року.

19.03.2020 року з метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, зважаючи на період карантину, визначений постановою КМУ "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11.03.2020 №211, з урахуванням Указу Президента України №87/2020 від 13.03.2020 щодо введення в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та з урахуванням рішення Уряду про заборону пасажирських перевезень та обмеження кількості учасників масових заходів, на офіційній сторінці суду https://ki.arbitr.gov/ua/sud5011/ та на сторінці суду у соціальній мережі Facebook розміщено інформації щодо зняття з розгляду справ, призначених суддею Мудрим С.М. на 23, 24, 30 та 31 березня 2020. Повідомлено, що про дати і час судових засідань всі учасники будуть повідомлені ухвалами суду, які будуть внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Про зняття з розгляду вищезазначеної справи сторін 19.03.2020 року повідомлено телефонограмами.

16.04.2020 року до канцелярії суду відповідачем подано відзив на позовну заяву.

22.04.2020 року до канцелярії суду позивачем подано відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.04.2020 призначено підготовче засідання у справі на 05.05.2020.

В судове засідання 05.05.2020 з`явився позивач, відповідач не з`явився, про поважні причини неявки суд не повідомляв, хоча про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 05.05.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження на 02.06.2020 року.

В судове засідання 02.06.2020 року представник відповідача не з`явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

В судовому засіданні на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивачів, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що 16.09.2010 року між закритим акціонерним товариством "Інвестиційна фінансова компанія "АРТ Капітал" (клієнт) та акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" укладено договір №178-СУ-КП при приймання платежів.

Відповідно до п. 6.3. договору, даний договір може бути розірваний, зокрема, в односторонньому порядку з ініціативи однієї із сторін, з письмовим повідомленням про це другу сторону за 20 днів до розірвання.

Також, 17.08.2010 р. позивач звернувся до відповідача з заявою про відкриття поточного рахунку й вказаною заявою приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг (далі - Умови), Умови та Правил надання банківських послуг є складовою договору банківського обслуговування між позивачем та відповідачем та обов`язкові до виконання (додаток 8)

17.08.2010 р. на підставі заяви про відкриття поточного рахунку та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ "Приватбанк" позивачеві відкрито поточний рахунок № 26002650* та картковий рахунок 00462 для ведення його господарської діяльності.

Зазначена заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, та тарифами банку складають між сторонами договір банківського обслуговування, який включає в себе зокрема умови договору банківського рахунку. Також, 20.07.2017 р. керівник позивача приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, що підтверджується відповідною заявою.

Відповідно до ч. 3 п.3.1.1.5.1. Умов банк має право припинити відносини із Клієнтом у разі встановлення йому неприйнятно високого ризику за результатами оцінки/переоцінки ризику відповідно до законодавства у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Згідно з п. 3.1.1.6.2.1 Умов Банк може відмовити Клієнту в обслуговуванні рахунку у випадках, передбачених чинним законодавством України, у тому числі нормативно-правовими актами Національного банку і договором банківського обслуговування.

Згідно п. 3.1.1.6.2.8. Умов Банк має право відмовитися:

- від проведення фінансової операції у разі, якщо фінансова операція містить ознаки такої, що згідно з цим Законом підлягає фінансовому моніторингу;

- від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі ненадання Клієнтом необхідних для вивчення Клієнтів документів чи відомостей або встановлення Клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

Повідомленням про розірвання договорів і закриття рахунків №20.1.0.0.0/7-20190909/3992 від 09.09.2019 року АТ КБ «Приватбанк» повідомив позивача про те, що банком прийнято рішення, згідно з яким будуть розірвані укладені з ним договори та закриті поточні рахунки, на підставі статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частини першої статті 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення», а саме у звязку із встановленням неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику клієнта.

Як зазначено позивачем, розірвання за надуманих підстав договору №178-СУ-КП відповідачем порушує законні інтереси позивача, як клієнта банку, шкодить діловій репутації ТОВ «ІФК «АРТ Капітал», перешкоджає його господарській діяльності та завдає матеріальної шкоди.

Тому, на думку позивача, дії відповідача є протиправними, рішення щодо встановлення неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику клієнта та правочин - розірвання в односторонньому порядку договору № 178-СУ-КП безпідставними та такими, що підлягають визнанню недійсними в судовому порядку.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Та, зазначено, що як встановлено банком, ТОВ «Інвестиційна фінансова компанія «АРТ Капітал» є фігурантами кримінальної справи №757/40241/19-к згідно даних Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000464 від 09.04.2019 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 205, ч.2 ст.222-1 КК України, а саме: "Досудовим розслідуванням встановлено, що особи, уповноважені на виконання функцій держави, органів місцевого самоврядування, у період 2016-2019 років за попередньою змовою із службовими особами учасників фондового ринку, серед яких встановлені торговці цінними паперами .... ТОВ «Інвестиційна фінансова компанія «АРТ Капітал» ... вчинили дії, що мають ознаки маніпулювання на фондовій біржі, встановлені відповідно до закону щодо державного регулювання ринку цінних паперів, а саме операції щодо облігацій внутрішньої державної позики, що призвело до отримання фізичними особами прибутку у значних розмірах та заподіяло значну шкоду охоронюваним законом правам, свободам та державним інтересам. "

Також, ТОВ «Інвестиційна фінансова компанія «АРТ Капітал» має ознаки фіктивного підприємництва згідно листа НБУ 26.05.2017 № 25-0008/37888 "Щодо фінансових операції з ознаками фіктивності" зокрема та не обмежуючись: Зміни в діяльності (було КВЕД: 61.12.0 біржові операції з фондовими цінностями, а стало Код КВЕД: 64.99 Надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення), н. в. і. у., Код КВЕД: 66.12 Посередництво за договорами по цінних паперах або товарах, Код КВЕД: 66.19 Інша допоміжна діяльність у сфері фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення, Код КВЕД: 66.30 Управління фондами). Невідповідність ресурсів обсягам здійснюваної діяльності, Спільний зв`язок діяльності, Негативна інформація.

Керівник - ОСОБА_1 обвинувачений у справі адмінправопорушення 760/5158/19 саме: порушення порядку ведення податкового обліку з порушенням податкового законодавства, що призвело до завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 515000 грн., в тому числі за 2017 рік - на 515000 грн.

Додатково повідомляємо інформацію отриману з відкритих джерел, що засновник та кінцевий бенефіціарний власник (контролер) ОСОБА_2 ТОВ «Інвестиційна фінансова компанія «АРТ Капітал», та який пов`язаний з ТОВ «АРТ-КАПІТАЛ КАСТОДІ» () оскільки є керівником, засновником та кінцевим бенефіціарним власником (контролер) останнього мав частку в ПАТ ІНТЕГРАЛ-БАНК, та кошти якого були виведено перед ліквідацією через іноземний банк, кредитування страхових компаній та пов`язаних осіб та проведення збиткових Forex-операцій.

«Інтеграл-Банк» відкрив кореспондентський рахунок в «Meinl Bank AG» (Австрія) з метою отримання прибутку у вигляді відсотків за залишком в розмірі 3% річних. Окремим договором між банками було передбачено, що розміщені на коррахунках кошти передаються в забезпечення виконання кредитних зобов`язань офшорної компанії перед цим австрійським банком. У травні 2015 року у зв`язку з невиконанням офшорною компанією кредитних зобов`язань «Meinl Bank AG» списав з кореспондентського рахунку в свою користь кошти «Інтеграл-Банку» на загальну суму $ 14,1 млн. Як повідомили у Фонді гарантування, керівники зазначеної вище офшорної компанії і українського банку були пов`язаними особами. Голова правління «Інтеграл-Банку» не мав повноважень на підписання зазначеного договору про надання коштів на коррахунку в заставу.

Також, позивач на протязі 2019 р. перебувало в стані припинення

ОСОБА_3 , що була керівником ТОВ "АРТ-КАПІТАЛ КАСТОДІ" та пов`язана з ОСОБА_2 , входить до Ради Національного депозитарію України

Отже, як зазначено відповідачем, у нього наявні обґрунтовані підстави для встановлення позивачу неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику ТОВ "ІФК "APT Капітал".

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 1 та 3 статті 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За змістом ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Тобто, з наведеного полягає, що за загальним порядком розірвання правочину пов`язано з волевиявленням обох його сторін, а не одноособовими діями одного з контрагентів, якщо інше не встановлено домовленістю сторін або іншим законом.

За змістом ст. 1075 Цивільного кодексу України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Клієнт не має права без згоди обтяжувача за домовленістю з банком чи односторонньо, у тому числі шляхом односторонньої відмови від виконання зобов`язання, розривати договір банківського рахунка чи вчиняти інші дії, що мають наслідком припинення договору, у разі якщо майнові права на грошові кошти, що знаходяться на відповідному рахунку, є предметом обтяження, якщо інше не передбачено умовами обтяження. Правочини, вчинені з порушенням цієї вимоги, є нікчемними.

Банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка: якщо сума грошових коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, залишилася меншою від мінімального розміру, передбаченого банківськими правилами або договором, якщо така сума не буде відновлена протягом місяця від дня попередження банком про це; у разі відсутності операцій за цим рахунком протягом року, якщо інше не встановлено договором; у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення; в інших випадках, встановлених договором або законом. Банк може відмовитися від договору банківського рахунка та закрити рахунок клієнта у разі відсутності операцій за рахунком клієнта протягом трьох років підряд та відсутності залишку грошових коштів на цьому рахунку.

Структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків врегульовано Законом України "Про банки і банківську діяльність.

Статтею 64 Закону України "Про банки і банківську діяльність" на банки покладено обов`язок проводити ідентифікацію та верифікацію клієнтів відповідно до вимог законодавства України.

До того ж, у частині 5 цієї статті банку надано право відмовитися від встановлення (підтримання) договірних відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) чи проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

За змістом ст. 5 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" суб`єктами первинного фінансового моніторингу є, зокрема, банки, страховики (перестраховики), страхові (перестрахові) брокери, кредитні спілки, ломбарди та інші фінансові установи.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" оцінювання ризиків клієнтів суб`єктом первинного фінансового моніторингу здійснюється за відповідними критеріями, зокрема за типом клієнта, географічним розташуванням держави реєстрації клієнта або установи, через яку він здійснює передачу (отримання) активів, і видом товарів, послуг, які клієнт отримує від суб`єкта первинного фінансового моніторингу. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний також здійснювати переоцінку ризиків клієнтів, з якими встановлені ділові відносини, а також в інших випадках, встановлених законодавством, не рідше ніж один раз на рік з метою її підтримання в актуальному стані та документувати результати оцінки чи переоцінки ризиків.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі ненадання клієнтом необхідних для вивчення клієнтів та/або для виконання суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення документів чи відомостей або встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

Враховуючи наведені норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що чинне законодавством України надає банку як суб`єкту первинного фінансового моніторингу право у випадку встановлення клієнту неприйнятно високого ризику внаслідок проведення внутрішньої перевірки відмовитися від подальших ділових відносин з клієнтом та розірвати відповідний договір в односторонньому порядку.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" високий ризик - результат оцінки ризику суб`єктом первинного фінансового моніторингу, що базується на результатах аналізу сукупності визначених критеріїв, який свідчить про високу ймовірність використання суб`єкта первинного фінансового моніторингу для легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, та/або фінансування тероризму.

Згідно з пунктом 12 частини 1 зазначеної статті Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" ділові відносини - відносини між клієнтом та суб`єктом первинного фінансового моніторингу, що виникли на підставі договору (у тому числі публічного) про надання фінансових або інших послуг;

Згідно з частиною 2 статті 11 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", Оцінювання ризиків клієнтів суб`єктом первинного фінансового моніторингу здійснюється за відповідними критеріями, зокрема за типом клієнта, географічним розташуванням держави реєстрації клієнта або установи, через яку він здійснює передачу (отримання) активів, і видом товарів, послуг, які клієнт отримує від суб`єкта первинного фінансового моніторингу. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний також здійснювати переоцінку ризиків клієнтів, з якими встановлені ділові відносини, а також в інших випадках, встановлених законодавством, не рідше ніж один раз на рік з метою її підтримання в актуальному стані та документувати результати оцінки чи переоцінки ризиків.

Наказом Міністерства фінансів України №584 від 08.07.2017 "Про затвердження Критеріїв ризику легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення" передбачено, що ці Критерії використовують у своїй діяльності зокрема банки.

У пункті 4 розділу 1 зазначеного наказу визначено, що критерій ризику - ознака, характеристика, параметри або їх сукупність, за якими здійснюється оцінка ризику. Оцінка ризику - аналіз ідентифікаційних даних клієнта, інших наявних відомостей та інформації про клієнта та його діяльність, результатом якого є визначення рівня ризику легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення.

Пунктом 2 розділу 2 передбачено, що суб`єкт самостійно визначає та відображає у внутрішніх документах з питань фінансового моніторингу метод та порядок оцінки ризику з урахуванням вимог та рекомендацій, визначених суб`єктом державного фінансового моніторингу, що здійснює державне регулювання та нагляд за діяльністю відповідного суб`єкта.

Суд зазначає, що вказані внутрішні документи банку з питань фінансового моніторингу є документами з обмеженим доступом. Тобто, банк не ознайомлює клієнтів із внутрішніми документами, у даному випадку критеріями ризику, з метою уникнення легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.02.2018 у справі №910/11471/17.

Згідно з частиною 12 статті 12 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" спеціально уповноважений орган забезпечує захист та зберігання таємниці фінансового моніторингу.

В листі Національного банку України № 25-0008/22161 від 15.03.2016 р. «Роз`яснення з питань здійснення фінансового моніторингу» зазначено, що згідно із пунктом 27 частини першої статті 1 Закону неприйнятно високий ризик клієнта - максимально високий рівень ризику, який не може бути прийнятий суб`єктом первинного фінансового моніторингу відповідно до внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу, отриманий за результатами оцінки ризику клієнта.

Ураховуючи вищезазначене, рекомендуємо визначати неприйнятно високий ризик клієнта за результатами аналізу окремого або сукупності ризику за типом клієнта, ризику за видом товарів, послуг, які клієнт отримує від банку, та географічного розташування держави реєстрації клієнта або установи, через яку він здійснює передачу (отримання) активів.

При цьому слід урахувати, що банк стосовно клієнтів неприйнятно високого ризику з метою зменшення виявлених ризиків (у тому числі встановлених за результатами переоцінки під час обслуговування клієнтів) вживає заходи, передбачені пунктом 60 розділу V Положення N 417.

Водночас відповідно до частини першої статті 10 Закону, частини шостої статті 64 Закону про банки банк як суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитися, зокрема від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

У зв`язку із викладеним, з метою попередження, обмеження та/або зниження до прийнятного рівня ризиків легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику до або під час встановлення ділових відносин, укладання договорів, відкриття рахунку, проведення разових фінансових операцій на значну суму, рекомендуємо банку використовувати право, передбачене у частині першій статті 10 Закону, частині шостій статті 64 Закону про банки, щодо відмови від встановлення ділових відносин або проведення фінансових операцій.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" припинив договірні відносини з позивачем шляхом одностороннього розірвання договору, здійснюючи свої функції суб`єкта первинного фінансового моніторингу, покладені на нього в силу приписів статті 11 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", та вказані дії не суперечать вимогам чинного законодавства України.

Враховуючи приписи статей 10, 11 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" та статті 64 Закону України "Про банки і банківську діяльність", як спеціальних нормативно-правових актів, що прямо наділяють банк правом відмовитися в односторонньому порядку від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, в тому числі, шляхом розірвання договорів, суд дійшов висновку щодо безпідставності посилань позивача в обґрунтування заявленого позову на загальну норму ст. 1075 Цивільного кодексу України, оскільки в спірних правовідносинах, пов`язаних з фінансовим моніторингом, пріоритетним є застосування норм спеціального закону, до чого власне і відсилає пункт 3 частини 2 статті 1075 Цивільного кодексу України.

Норми зазначених законів не обмежують право банку на односторонню відмову від договору з клієнтом в разі настання визначених ними обставин, чим спростовується твердження скаржника про те, що право банку на відмову від підтримання (у тому числі, шляхом розірвання) ділових відносин слід розуміти як право банку на відмову від договору банківського рахунку лише з дотриманням загального порядку припинення договірних відносин, тобто шляхом звернення до суду про розірвання договору. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 20.02.2018 у справі № 910/11471/17, постанові від 25.04.2019 у справі № 910/1558/18.

За таких обставин, з огляду на висновки суду щодо наявності у банку права на односторонню відмову від договору банківського рахунку у відповідності до норм ст.ст. 10, 11 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", підстави вважати правочин акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" розірвання в односторонньому порядку договору №178-СУ-КП про приймання платежів від 16.09.2010р. і закриття поточного рахунку № НОМЕР_1 таким, що вчинений з порушенням норм чинного законодавства України, відсутні.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Суд приходить до висновку, що позивачем не доведено суду належними засобами доказування, що оспорюваний ним правочин суперечить закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст.ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги або заперечення.

Також, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутнє рішення АТ КБ "Приватбанк щодо встановлення неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику ТОВ "Інвестиційна фінансова компанія "АРТ Капітал".

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна фінансова компанія "АРТ Капітал" є необґрунтовані та задоволенню не підлягають повністю.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76, 77, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата підписання рішення: 11.06.2020 року.

Суддя С. М. Мудрий