ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.02.2020 Справа №905/196/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Шилової О.М.

при секретарі судового засідання Любиченко А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ

до Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків Новий зелений квартал, м.Слов`янськ Донецької області

про стягнення 26065,61грн пені, 7063,96грн 3% річних, 71020,64грн інфляційних втрат (всього 104150,21грн)

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився (не викликався),

від відповідача: не з`явився (не викликався).

Суд перебував у нарадчій кімнаті

13.02.2020 з 12:00год до 12:05год.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ, звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Новий зелений квартал», м.Слов`янськ Донецької області, про стягнення 26065,61грн пені, 7063,96грн 3% річних, 71020,64грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №964/14-ТЕ-6 від 21.01.2014 купівлі-продажу природного газу.

Протягом розгляду справи позивач надав суду:

- із заявою б/н від 21.03.2019 (вх.№9984/19 від 21.03.2019) докази на підтвердження дат та сум оплат за газ у спірний період (а.с.79-97);

- клопотання б/н від 12.06.2019 (з додатком, вх.№11744/19 від 12.06.2019), в якому повідомив, що за договором №964/14-ТЕ-6 від 21.01.2014 оплат за рахунок коштів державного бюджету не проводилось (а.с.103-104);

- пояснення №14/4-528 від 29.01.2020 (з додатками, вх.№2248/20 від 03.02.2020; а.с.134-148), в яких повідомив про зміну типу акціонерного товариства-позивача; до пояснень серед іншого «для правильного вирішення справи» додав оновлений розрахунок позовних вимог, відмінний від первісно поданого лише розрахунком інфляційних за квітень 2014 року, оскільки в первісному розрахунку позивач не врахував усі суми оплат за зазначений місяць (а.с.136-142).

Заяву (клопотання) про зменшення розміру позовних вимог як це передбачено ч.ч.1, 2 ст.169 ГПК України позивач суду не подав, з огляду на що позов розглядається, виходячи з первісно заявлених до стягнення сум.

Протягом розгляду справи відповідач надав суду:

- заяву №19 від 11.03.2019 (вх.№8330/19 від 25.04.2019), в якій зазначає, що має на балансі міні-котельню для задоволення потреб членів ОСББ в опаленні та гарячій воді, будинки ОСББ збудовані переважно для пільгових категорій громадян (військовослужбовці, офіцери запасу, учасники бойових дій, інваліди армії, ліквідатори аварії на ЧАЕС, поліція та інші); стверджує, що причиною прострочення оплати спожитого газу є несвоєчасне погашення пільг та субсидій державою в особі управління праці та соціального захисту населення (а.с.68-69);

- з доповненнями №90 від 07.06.2019 до заяви №19 від 11.03.2019 (вх.№14244/19 від 17.07.2019; а.с.113-123) банківські виписки на підтвердження несвоєчасного перерахування коштів державного бюджету (субсидій та пільги по категоріям громадян).

29.03.2019 суд за власною ініціативою постановив ухвалу про розгляд справи №905/196/19 за правилами загального позовного провадження (а.с.65).

З 12.06.2019 до 20.12.2019 провадження у справі №905/196/19 було зупинене (а.с.108-109, 129).

Відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст.129 Конституції України, ст.ст.7, 13, 14, 74 ГПК України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Розглянувши наявні у матеріалах справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази, які мають значення для вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

21.01.2014 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавець, позивач) та Об`єднанням співвласників багатоквартирних будинків «Новий зелений квартал» (Покупець, відповідач) був укладений Договір купівлі-продажу природного газу №964/14-ТЕ-6 (далі Договір, а.с.17-22).

Відповідно до п.1.1. Договору Продавець зобов`язався передати у власність Покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець прийняти та оплатити цей природний газ на умовах Договору.

Згідно з п.1.2. Договору газ, що продається за Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Продавець передає Покупцеві з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ обсягом до 155тис.куб.м (п.2.1. Договору).

Відповідно до п.6.1. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також Договором (п.7.1. Договору). Відповідно до п.7.2. Договору у разі невиконання Покупцем умов п.6.1 Договору він зобов`язується сплатити Продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

В п.9.3. Договору сторони домовились про те, що строк, в межах якого вони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у п`ять років.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2014, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.11. Договору).

Договір підписаний представниками обох сторін та скріплений їхніми печатками.

За актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014, 28.02.2014, 31.03.2014, 30.04.2014, 31.05.2014, 31.07.2014, 30.09.2014, 31.10.2014, 30.11.2014 та 31.12.2014 (а.с.23-32) відповідач на підставі Договору прийняв від позивача у січні травні, липні та вересні грудні 2014 року природний газ в обсязі 126,115куб.м загальною вартістю 165109,73грн виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Акти підписані без зауважень і скріплені печатками Продавця, Покупця та Газорозподільної організації.

На підтвердження дат надходження та сум оплат за поставлений газ позивач надав банківські виписки та листи відповідача про коригування платежів (а.с.80-97, 104), з яких вбачається, що остаточний розрахунок за поставлений у 2014 році природний газ Покупець здійснив 01.02.2017.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе за п.6.1, п.7.2. Договору зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 26065,61грн пені за прострочення оплати отриманого у 2014 році газу, нарахованої на заборгованість за:

- січень 2014 року в сумі 2823,73грн за період 15.02.2014 14.08.2014,

- лютий 2014 року в сумі 2649,33грн за період 15.03.2014 14.09.2014,

- березень 2014 року в сумі 2273,93грн за період 15.04.2014 14.10.2014,

- квітень 2014 року в сумі 1533,96грн за період 15.05.2014 14.11.2014,

- травень 2014 року в сумі 758,11грн за період 17.06.2014 16.12.2014,

- липень 2014 року в сумі 67,36грн за період 15.08.2014 14.02.2015,

- вересень 2014 року в сумі 871,23грн за період 15.10.2014 13.04.2015,

- жовтень 2014 року в сумі 2232,06грн за період 15.11.2014 14.05.2015,

- листопад 2014 року в сумі 5819,97грн за період 16.12.2014 15.06.2015,

- грудень 2014 року в сумі 7035,94грн за період 15.01.2015 14.07.2015,

а також на підставі приписів ст.625 Цивільного кодексу (далі ЦК) України позивач просить стягнути з відповідача 71020,64грн інфляційних, нарахованих на заборгованість за:

- січень 2014 року в сумі 4061,91грн за період березень вересень 2014 року,

- лютий 2014 року в сумі 4315,02грн за період квітень листопад 2014 року,

- березень 2014 року в сумі 4401,55грн за період травень 2014 року лютий 2015 року,

- квітень 2014 року в сумі 11371,87грн (за оновленим розрахунком 7711,30грн) за період червень 2014 року січень 2017 року,

- травень 2014 року в сумі 5058,65грн за період липень 2014 року січень 2017 року,

- липень 2014 року в сумі 395,08грн за період вересень 2014 року січень 2017 року,

- вересень 2014 року в сумі 3425,54грн за період листопад 2014 року січень 2017 року,

- жовтень 2014 року в сумі 7200,58грн за період грудень 2014 року січень 2017 року,

- листопад 2014 року в сумі 15316,31грн за період січень 2015 року січень 2017 року,

- грудень 2014 року в сумі 15474,13грн за період лютий 2015 року січень 2017 року

та 7063,96грн 3% річних, нарахованих на заборгованість за:

- січень 2014 року в сумі 552,74грн за період 15.02.2014 06.10.2014,

- лютий 2014 року в сумі 559,83грн за період 15.03.2014 21.12.2014,

- березень 2014 року в сумі 482,74грн за період 15.04.2014 01.03.2015,

- квітень 2014 року в сумі 693,36грн за період 15.05.2014 31.01.2017,

- травень 2014 року в сумі 500,65грн за період 17.06.2014 31.01.2017,

- липень 2014 року в сумі 36,51грн за період 15.08.2014 31.01.2017,

- вересень 2014 року в сумі 333,32грн за період 15.10.2014 31.01.2017,

- жовтень 2014 року в сумі 706,52грн за період 15.11.2014 31.01.2017,

- листопад 2014 року в сумі 1557,56грн за період 16.12.2014 31.01.2017,

- грудень 2014 року в сумі 1640,74грн за період 15.01.2015 31.01.2017 (а.с.10-16, 136-142).

Перевіривши розрахунки наведених вимог, суд зазначає наступне.

Щодо нарахувань на борг за січень квітень 2014 року, сплачений до 30.11.2016.

За наведеними у п.п.2, 5, ч.1 ст.1 Закону України №2189-VIII від 09.11.2017 «Про житлово-комунальні послуги» визначеннями:

виконавець комунальної послуги суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору;

житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч.4 ст.4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» №2866-III від 29.11.2001 (далі Закон «Про ОСББ») основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Згідно з ч.1 ст.22 Закону «Про ОСББ» для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішенням загальних зборів має право:

задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення;

визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори;

виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг.

При цьому у разі, якщо об`єднання співвласників задовольняє потреби, зокрема, з теплопостачання і опалення самостійно шляхом самозабезпечення (абз.2 ч.1 ст.22 Закону «Про ОСББ»), зазначений Закон не передбачає необхідність укладення договорів про надання житлово-комунальних послуг між об`єднанням і співвласниками.

Вид діяльності відповідача відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 23.01.2019 « 81.10 Комплексне обслуговування об`єктів» (а.с.59).

Згідно з п.1.2. Договору та п.1 актів приймання-передачі природного газу (а.с.17, 23-32) придбаний відповідачем у 2014 році газ використовувався ним виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Частиною третьою ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» №1730-VIII від 03.11.2016 (далі Закон №1730-VIII, набрав чинності 30.11.2016), зокрема, встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової енергії, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Частина перша ст.627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, під час винесення цього рішення у суду відсутні підстави ставити під сумнів зміст Договору №964/14-ТЕ-6 від 21.01.2014 (в тому числі його пункту 1.2) та складених на виконання Договору актів приймання-передачі газу.

З огляду на передбачену п.1.2. Договору та актами приймання-передачі газу мету використання природного газу відповідачем (виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням), положення ч.3 ст.7 Закону №1730-VIII поширюються на нарахування, що є предметом даного спору. З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що на момент набрання чинності Законом №1730-VIII заборгованість за газ за Договором №964/14-ТЕ-6 від 21.01.2014 за січень березень 2014 року була погашена повністю, за квітень 2014 року погашена частково.

Оскільки щодо заявлених до стягнення за січень квітень 2014 року сум пені, річних та інфляційних існує судовий спір, вони не можуть вважатися нарахованими у розумінні ч.3 ст.7 Закону №1730-VIII, а отже, до них не може бути застосована процедура списання. Для сум неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, які не вважаються нарахованими на дату набрання чинності Законом, ним фактично встановлено заборону на проведення нарахування.

У постанові від 16.01.2019 у справі №905/299/18 Верховний Суд зауважив на тому, що ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є нормою прямої дії; цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. При цьому застосування приписів ч.3 ст.7 Закону №1730-VIII (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

У п.4.15. постанови Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №905/301/18 на додаток до викладеної вище позиції також зазначено: «Судами встановлено та передбачено пунктом 1.2 договору, що газ, який поставляється за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, а відтак судами обґрунтовано зазначено про можливість застосування ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії"».

Керуючись ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), суд враховує викладені в постановах Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №905/301/18 та від 16.01.2019 у справі №905/299/18 висновки, а також вважає за необхідне зазначити про таке.

1) Закон №1730-VIII згідно з його преамбулою визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно зі ст.2 Закону №1730-VIII його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Водночас судом встановлено, що Закон №1730-VIII містить неузгодженості між наведеними вище загальними нормами та нормами прямої дії.

Так, ч.10 ст.6 Закону №1730-VIII надає певні пільги суб`єктам господарювання, що здійснюють постачання електричної енергії, хоча про таких суб`єктів не йдеться ані в преамбулі, ані у ст.2 вказаного Закону. Крім того, ст.7 Закону №1730-VIII має назву «Списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення», в той час як її ч.ч.1 та 3 містять приписи не лише про списання, а й про заборону нарахування з дня набрання чинності цим Законом неустойки (штрафів, пені), інфляційних та процентів річних, а в ч.2 взагалі зазначено, що «неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають врегулюванню».

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права; забороняється відмова у правосудді з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини (ч.ч.1, 11 ст.11 ГПК України). Отже, вади юридичної техніки не можуть бути перешкодою у застосуванні норм будь-якого закону відповідно до мети його прийняття з урахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності як основних принципів цивільного права та складових елементів загального конституційного принципу верховенства права.

За змістом пояснювальної записки до відповідного законопроекту метою прийняття Закону №1730-VIII є поліпшення фінансового становища теплопостачальних підприємств та підприємств водопостачання і водовідведення як підприємств життєзабезпечення, запобігання їх банкрутству, забезпечення фінансової стабільності шляхом виводу з кризового становища таких підприємств, забезпечення сталого проходження опалювальних сезонів, уникнення кризових ситуацій під час проходження опалювального періоду.

Отже, відповідач не обов`язково має бути теплопостачальною або теплогенеруючою організацією, щоб на нього розповсюджувалась дія ст.7 Закону №1730-VIII.

2) За приписом ст.23 Закону України №2633-IV від 02.06.2005 «Про теплопостачання» господарська діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії підлягає ліцензуванню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.4 Закону «Про ОСББ» об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом зокрема, для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг.

Отже, приписи ст.23 Закону України «Про теплопостачання» не розповсюджуються на об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, яким є відповідач у даній справі.

3) На переконання суду, яке узгоджується з позицією Верховного Суду у наведених вище та інших постановах, прийнятих у подібних правовідносинах, наявність або відсутність у відповідача ліцензії на провадження діяльності з виробництва теплової енергії та договорів зі споживачами на постачання теплової енергії не входить до предмету доказування для визначення судом наявності або відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин приписів ч.3 ст.7 Закону №1730-VIII, який є спеціальним по відношенню до законів, що регулюють порядок надання окремих видів житлово-комунальних послуг.

Враховуючи викладене, а також встановлені пунктом 6 ч.1 ст.3, частиною 3 ст.509 та частиною 1 ст.627 ЦК України засади справедливості, добросовісності та розумності як основні принципи цивільного права та складові елементи загального конституційного принципу верховенства права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення пені, річних та інфляційних, нарахованих на борг за січень березень 2014 року та на борг за квітень 2014 року, погашений до набрання чинності Законом №1730-VIII, задоволенню не підлягають.

Щодо нарахувань на борг за квітень травень, липень, вересень грудень 2014 року, сплачений 01.02.2017.

Суд встановив, що порядок нарахування пені (а.с.138-142) частково суперечить вимогам ч.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», якою встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції. Закон набрав чинності 07.02.2015.

Так, з п.1.2. Договору та актів приймання-передачі газу (а.с.17, 23-32) вбачається, що газ, який постачався за Договором, міг бути використаний відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням тобто у даному випадку Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Новий зелений квартал» відповідно до припису абз.2 ч.1 ст.22 Закону «Про ОСББ» та своїх статутних видів діяльності (а.с.59) споживало природний газ як виробник житлово-комунальної послуги.

З п.12 Договору (а.с.22) вбачається, що відповідач надавав такі послуги в місці свого фактичного розташування м.Слов`янськ Донецької області, яке і на момент укладення Договору, і на дату винесення цього рішення є місцем державної реєстрації відповідача.

Через наявність великої кількості відповідних новин, офіційних заяв і повідомлень (зокрема, Штабу АТО, Штабу антитерористичного центру при Службі безпеки України) в засобах масової інформації і мережі Інтернет та з урахуванням приписів ч.3 ст.75 ГПК України суд визнає інформацію про проведення в 2014 році АТО в безпосередній близькості від м.Слов`янськ та на його території загальновідомою.

Відповідно до Наказу Антитерористичного центру при Службі безпеки України №33/6/а від 07.10.2014 «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» територія Донецької області віднесена до районів проведення антитерористичної операції. Отже, у спірний період відповідач надавав житлово-комунальні послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Відповідно до п.2 ст.1 Постанови Кабінету Міністрів України №705 від 25.07.2012 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" гарантованим постачальником природного газу для виробників теплової енергії є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". В свою чергу, природний газ є енергетичним ресурсом, а отже, Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України у відносинах з Об`єднанням співвласників багатоквартирних будинків Новий зелений квартал, що виникли на підставі Договору купівлі-продажу природного газу №964/14-ТЕ-6 від 21.01.2014, є енергопостачальною компанією.

На підставі викладеного суд доходить висновку, що на правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, розповсюджується дія зазначеного вище мораторію та відмовляє позивачу у стягненні пені, нарахованої за період 07.02.2015 14.07.2015.

З огляду на викладене стягненню на користь позивача на підставі приписів ст.ст.6, 259, 549, 627 ЦК України, ст.ст.216 218, ч.1 ст.230 ГК України підлягає пеня у розмірі 4146,53грн, нарахована на сплачену із простроченням заборгованість за природний газ:

- в розмірі 6402,98грн за квітень 2014 року в сумі 741,69грн за період 15.05.2014 14.11.2014;

- за травень 2014 року в сумі 758,11грн за період 17.06.2014 16.12.2014;

- за липень 2014 року в сумі 63,14грн за період 15.08.2014 06.02.2015;

- за вересень 2014 року в сумі 416,35грн за період 15.10.2014 06.02.2015;

- за жовтень 2014 року в сумі 688,74грн за період 15.11.2014 06.02.2015;

- за листопад 2014 року в сумі 998,95грн за період 16.12.2014 06.02.2015;

- за грудень 2014 року в сумі 479,55грн за період 15.01.2015 06.02.2015.

З урахуванням вимог Закону №1730-VIII стягненню на користь позивача на підставі приписів ст.625 ЦК України підлягають:

3% річних у загальному розмірі 5297,36грн, нараховані на заборгованість:

- в розмірі 6402,98грн за квітень 2014 року у сумі 522,06грн за період 15.05.2014 31.01.2017;

- за травень 2014 року у сумі 500,65грн за період 17.06.2014 31.01.2017;

- за липень 2014 року у сумі 36,51грн за період 15.08.2014 31.01.2017;

- за вересень 2014 року у сумі 333,32грн за період 15.10.2014 31.01.2017;

- за жовтень 2014 року у сумі 706,52грн за період 15.11.2014 31.01.2017;

- за листопад 2014 року у сумі 1557,56грн за період 16.12.2014 31.01.2017;

- за грудень 2014 року у сумі 1640,74грн за період 15.01.2015 31.01.2017,

а також інфляційні в загальній сумі 52250,92грн, нараховані на заборгованість:

- в розмірі 6402,98грн за квітень 2014 року у сумі 5380,63грн за період червень 2014 року січень 2017 року;

- за травень 2014 року у сумі 5058,65грн за період липень 2014 року січень 2017 року;

- за липень 2014 року у сумі 395,08грн за період вересень 2014 року січень 2017 року;

- за вересень 2014 року у сумі 3425,54грн за період листопад 2014 року січень 2017 року;

- за жовтень 2014 року у сумі 7200,58грн за період грудень 2014 року січень 2017 року;

- за листопад 2014 року у сумі 15316,31грн за період січень 2015 року січень 2017 року;

- за грудень 2014 року у сумі 15474,13грн за період лютий 2015 року січень 2017 року.

В доповненнях №90 від 07.06.2019 до заяви №19 від 11.03.2019 (а.с.113-114) відповідач зазначив, що оплата за газ здійснена несвоєчасно через несвоєчасне перерахування Управлінням соціального захисту населення коштів державного бюджету (субсидії та пільги по категоріям громадян ветерани ВВС і МВД, ветерани війни, постраждалі на ЧАЕС та інші), на підтвердження чого надав банківські виписки (а.с.116-123).

Суд відхиляє викладені в заяві заперечення як не доведені належними і допустимими доказами, оскільки всі надані суду банківські виписки (окрім виписки за 28. 31.01.2017) або датовані періодами після 31.01.2017 дати повного погашення відповідачем боргу за спожитий у 2014 році газ, або свідчать про отримання відповідачем коштів на надання пільг та субсидій за інші, ніж опалення/теплопостачання, комунальні послуги (квартплата, вода та стоки тощо). Виписка ж за 28. 31.01.2017 (а.с.117) також не доводить стверджувані відповідачем обставини, оскільки з неї вбачається, що суми погашення кредиторської заборгованості за надання пільг та субсидій перераховувались Управлінням соціального захисту населення на рахунок Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Новий зелений квартал» із зазначенням у призначеннях платежів періоду виникнення кредиторської заборгованості 2016 (а не 2014) рік.

Згідно з п.1 Постанови Кабінету Міністрів України №226 від 06.03.2019 «Деякі питання акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» змінений тип Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» з публічного на приватне та перейменувати його в Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України». З відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.149-155) вбачається, що на дату винесення цього рішення найменуванням позивача у

справі №905/196/19 є: Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (ідентифікаційний код 20077720).

На підставі викладеного суд вирішив змінити найменування позивача у справі №905/196/19.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці станом на визначену згідно з процесуальним законом кінцеву дату складення повного тексту рішення у цій справі, повний текст складений у перший робочий день після закінчення відпустки судді.

Судовий збір в сумі 1138,00грн покладається на відповідача відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст.2, 7, 13, 14, 33, 42, 74-78, 80, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ, до Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків Новий зелений квартал, м.Слов`янськ Донецької області, про стягнення 26065,61грн пені, 7063,96грн 3% річних, 71020,64грн інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Новий зелений квартал» (84122, Донецька обл., м.Слов`янськ, вул.Василівська (Жовтневої революції), буд.16; ідентифікаційний код 38177363) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.6; ідентифікаційний код 20077720) 4146,53грн пені, 5297,36грн 3% річних, 52250,92грн інфляційних втрат, 1138,00грн судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів підп.17.5 п.17 ч.1 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складений 26.02.2020.

Суддя О.М. Шилова

надруковано 3 прим.: 1 до справи,

2 сторонам у справі