ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2020 р. Справа № 922/699/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Джерелій В.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "ЛЕГ", м. Харків
до Державного підприємства "Завод "Електроважмаш", м. Харків
про стягнення 2841778, 44 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Вишняк С.А. (директор); Зелінський С.А. (довіреність б/н від 12.03.2020);

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "ЛЕГ", м. Харків (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою в якій просить суд стягнути з Державного підприємства "Завод "Електроважмаш", м. Харків (далі за текстом - відповідач) 2841778,44 грн., з яких:

2630640,00 грн. сума основного боргу;

195102,61 грн. пені;

16035,83 грн. 3% річних.

Позов обґрунтовано з посиланням на те, що відповідач не в повному обсязі та неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання за договором № 238-03/678-ВК від 07.10.2019 щодо проведення розрахунків за поставлену позивачем продукцію.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.03.2020 відкрито провадження у справі; зазначену позовну заяву вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання на 06.04.2020.

Протокольними ухвалами господарського суду Харківської області від 06.04.2020, від 04.05.2020, від 18.05.2020 підготовче засідання відкладалося.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.05.2020 продовжено строк проведення підготовчого засідання та 30 днів.

В процесі розгляду справи на стадії підготовчого провадження відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх.. № 7940 від 30.03.2020) в якому просить суд вимогу про стягнення основної суми заборгованості залишити на розсуд суду; у задоволенні вимог щодо стягнення пені за прострочення оплати за договором відмовити в повному обсязі; в разі задоволення цієї вимоги прийняти клопотання про зменшення штрафних санкцій та стягнути пеню в розмірі 9755,13 грн.

В обґрунтування своїх вимог відповідач зокрема зазначає, що відповідач вживає всіх можливих заходів з метою сплати на користь позивача існуючої заборгованості, його борг перед позивачем станом на дату подання відзиву становить 1750640 грн. Також відповідачем в даному відзиві заявлено клопотання про зменшення розміру пені до 5% від заявленої, з посиланням на скрутне матеріальне становище підприємства відповідача.

Позивач надав суду відповідь на відзив (вх.. № 8814 від 09.04.2020) в якій спростовує доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, та просить суд за наслідками розгляду справи заявлений позов задовольнити в повному обсязі. Зокрема, позивач вважає безпідставним клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки вважає що останнім не доведено наявність обставин з якими закон пов`язує можливість зменшення штрафних санкцій.

Відповідач не скористався своїм правом на надання заперечень в порядку, визначеному ухвалою господарського суду від 10.03.2020.

Крім того, в процесі розгляду справи на стадії підготовчого провадження позивач звернувся до суду з заявою про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 8441 від 06.04.2020), в якій просив суд за наслідками розгляду справи стягнути з відповідача:

1750560,00 грн. основного боргу;

257200,21 грн. пені;

21139,73 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.04.2020 заяву позивача (вх. № 8441 від 06.04.2020) про зменшення розміру позовних вимог задоволено та продовжено розгляд позовних вимог у даній справі з її урахуванням.

В подальшому, позивач звернувся до суду з заявою про збільшення розміру позовних вимог (вх. № 10140 від 04.05.2020), в якій за наслідками розгляду справи просив суд за стягнути з відповідача:

1750560,00 грн. основного боргу;

306215,89 грн. пені;

25168,43 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.05.2020 заяву позивача (вх. № 10140 від 04.05.2020) про збільшення розміру позовних вимог задоволено та продовжено розгляд позовних вимог у даній справі з її урахуванням.

В подальшому, позивач також звернувся до суду з заявою (вх. № 11059 від 18.05.2020) про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить суд за результатами розгляду справи стягнути з відповідача:

1750560,00 грн. основного боргу;

328973,17 грн. пені;

27038,89 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.05.2020 зазначену заяву задоволено, вирішено продовжити розгляд позовних вимог з її урахуванням.

Іншою ухвалою господарського суду Харківської області від 18.05.2020 закрито підготовче провадження, та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.06.2020.

На судове засідання 18.05.2020 прибули представники позивача, які просять суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач на судове засідання 18.05.2020 свого уповноваженого представника не направив хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

В судовому засіданні на стадії судових дебатів головуючому судді було передано клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, з посиланням на зайнятість представника відповідача в іншому судовому засіданні, яке проходить в Окружному адміністративному суді Харківської області.

Однак, зазначене клопотання не підлягає задоволенню, оскільки відповідач, як юридична особа, не позбавлений можливості в разі зайнятості одного свого представника іншою роботою, направити в судове засідання іншого представника.

Крім того, судове засідання Окружного адміністративного суду Харківської області, на яке посилається відповідач, мало відбутися о 10:00, тоді як розгляд даної справи по суті призначено на 16:00, тобто через значний проміжок часу.

Таким чином, зазначені в клопотанні мотиви для відкладення розгляду справи, судом не визнаються поважними.

Суд також враховує, що відповідач в процесі розгляду даної справи не був позбавлений можливості реалізувати власні процесуальні права, в т.ч. надати заяви по суті спору та документи в обґрунтування своїх доводів.

За таких обставин клопотання відповідача про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню.

Крім того, оскільки неявка у судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності останнього, за наявними в матеріалах справи документами, як це передбачено ст. 202 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 07.10.2019 між відповідачем, як замовником, та позивачем, як постачальником, було укладено Договір № 238-03/678-ВК

Відповідно до п. 1.1. Договору, предметом Договору є зобов`язання Постачальника з поставки у власність Замовника продукції, та зустрічні зобов`язання Замовника щодо прийняття від Постачальника вказаної продукції та оплати її в порядку, передбаченому Договором.

Відповідно до пункту 1.2. Договору, найменування, номенклатуру, кількість та ціну за одиницю продукції, а також код і назву (обумовлені положеннями Національного класифікатора України ДК 021:2015 «Єдиний закупівельний словник», затверджений наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 23.12.2015 № 1749), зазначено у Специфікації № 1 (Додаток № 1) (далі за текстом - Специфікація), яка є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно з п. 3.1. Договору, загальна вартість договору складає 34217184, грн., у тому числі ПДВ 20% - 5702864,00 грн.

Відповідно до п. 4.1. Договору Замовника здійснює оплату продукції протягом 40 (сорока) календарних днів з моменту поставки і приймання її за якістю і кількістю.

Згідно з пунктом 9.3. Договору, датою отримання продукції за договором вважається дата підписання Замовником товарно-супровідної документації.

Пунктом 4.3. договору передбачено, що при відвантаженні продукції постачальник надає замовнику наступні документи: накладну, рахунок-фактуру, товарно-транспортна накладну.

Пунктом 10.03. договору передбачено, що за порушення строків оплати, передбачений цим договором, постачальник має право пред`явити замовнику вимогу про сплату пені в розмірі 0,1% від суми простроченої оплати за кожен день прострочення.

Матеріали справи також свідчать про те, що на виконання умов договору Позивач передав у власність Відповідача продукцію на загальну суму 4 369 216, 80 грн. що підтверджується наступними документами:

- видатковою накладною № Л-00000682 від 10.10.2019 на суму 1292896,80 грн.; довіреністю № 1588 від 08.10.2019; товарно-транспортною накладною № Л-00000025 від 10.10.2019 року про відпуск продукції на суму 1 292 896, 80 грн.

- видатковою накладною № Л-00000741 від 05.11.2019 на суму 685680 грн.; довіреністю № 1745 від 05.11.2019; товарно-транспортною накладною № Л-00000027 від 05.11.2019 року про відпуск продукції на суму 685680,00 грн.;

- видатковою накладною № Л-00000762 від 14.11.2019 на суму 640080,00 грн.; довіреністю № 1745 від 05.11.2019р.; товарно-транспортною накладною № Л-00000029 від 14.11.2019 року про відпуск продукції на суму 640080,00 грн.

- видатковою накладною № 00000815 від 16.12.2019 на суму 1750560,00 грн.; довіреністю № 1985 від 16.12.2019; товарно-транспортною накладною № Л-00000032 від 16.12.2019 про відпуск продукції на суму 1750560,00 грн.

Крім того, на виконання, умов Договору, Позивачем було надано Відповідачу рахунки для сплати партії продукції (згідно видаткових накладних) відповідно:

рахунок-фактура № Л-00000788 від 10.10.2019 на суму 1292896, 80 грн.;

рахунок-фактура № Л-00000858 від 05.11.2019 на суму 685680,00 грн.;

рахунок-фактура № Л-00000882 від 14.11.2019 на суму 640 080,00 грн.;

рахунок-фактура № Л-00000944 від 16.12.2019 на суму 1750560,00 грн.

З урахуванням вимог пункту 4.1. Договору, відповідач мав здійснити оплату поставленої продукції у строк до 18.11.2019 на суму 1292896,80 грн., до 14.12.2019 на суму 685680,00 грн., до 23.12.2019 на суму 640 080,00 грн., та до 24.01.2020 на суму 1750560,00 грн.

Однак, станом на дату подання позову в межах даної справи, грошові зобов`язання відповідачем були виконані лише частково та з порушенням строків виконання, що підтверджується наступними банківськими виписками.

Зокрема, відповідачем здійснено наступні платежі:

12.12.2019 на суму 1292896,80 грн. згідно з рахунком-фактурою № Л-00000788 від 10.10.2019;

11.02.2020 на суму 445680,00 грн. згідно з рахунком-фактурою № Л-00000858 від 05.11.2019;

Обставини щодо стягнення решти заборгованості в сумі 2630640 грн. та нарахованих в зв`язку з простроченням оплати продукції пені та річних стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Однак, як зазначає позивач, та не спростовує відповідач, в процесі розгляду даної справи, відповідачем здійснено наступні платежі:

10.03.2020 на суму 240000 грн. згідно з рахунком-фактурою № Л-00000858 від 05.11.2019;

10.03.2020 на суму 310080 грн. згідно з рахунком-фактурою № Л-00000882 від 14.11.2019;

24.03.2020 на суму 330000 грн. згідно з рахунком-фактурою № Л-00000882 від 14.11.2019.

Сплата зазначених платежів стала підставою для подання позивачем заяви про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу (вх.. № 8441 від 06.04.2020).

В подальшому, згідно з заявою про збільшення розміру позовних вимог (вх. № 11059 від 18.05.2020), позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1750560,00 грн. основного боргу, а також нарахованих в зв`язку з простроченням оплати поставленої продукції 328973,17 грн. пені та 27038,89 грн. 3% річних.

Однак в подальшому, в процесі розгляду даної справи по суті, відповідачем платіжним дорученням № 7608 від 20.05.2020 сплачено на користь позивача існуючий борг за договором в сумі 1750560 грн.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів ст. ст. 691, 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 233 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, зокрема якщо відсутній предмет спору.

Як свідчать матеріали справи, станом на дату подання позивачем заяви про збільшення розміру позовних вимог (вх. № 11059 від 18.05.2020) відповідач мав перед позивачем борг за договором у сумі 1750560,00 грн.

Однак, оскільки після подання вказаної заяви про збільшення розміру позовних вимог (вх. № 11059 від 18.05.2020) відповідач платіжним дорученням № 7608 від 20.05.2020 в добровільному порядку сплатив існуючий борг в сумі 1750560,00 грн. (який існував на момент подання зазначеної заяви), вказані обставини свідчать про відсутність між сторонами предмета спору щодо стягнення зазначеного боргу, та є підставами для закриття провадження у справі в даній частині позовних вимог на підставі п. 2 ч. 1 ст. 233 ГПК України.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Факт прострочення відповідачем виконання зобов`язань з оплати отриманої продукції підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростовується.

Зазначене, з урахування вимог ст. 625 ЦК України надає право позивачу на нарахування 3% річних за весь час прострочення.

Як свідчить заява про збільшення розміру позовних вимог (вх.. № 11059 від 18.05.2020) позивачем здійснено нарахування 3% річних за прострочення оплати продукції за кожною з видаткових накладних за якими постачалася така продукція.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд констатує його правомірність та арифметичну вірність.

Зазначене зумовлює прийняття судом рішення про задоволення позову, та стягнення з відповідача на користь позивача 27038,89 грн. 3% річних.

Щодо вимоги про стягнення пені, суд зазначає.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Разом з тим, п. 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вже зазначалось, відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати поставленої продукції.

Пунктом 10.03. договору передбачено, що за порушення строків оплати, передбачений цим договором, постачальник має право пред`явити замовнику вимогу про сплату пені в розмірі 0,1% від суми простроченої оплати за кожен день прострочення.

Зазначене надає право позивачу на нарахування відповідачу пені за весь час прострочення в розмірі визначеному умовами договору, проте з урахуванням обмежень щодо розміру та строку нарахування, передбачених Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та п. 6 ст. 232 ГК України.

Як свідчить заява про збільшення розміру позовних вимог (вх.. № 11059 від 18.05.2020) позивачем здійснено нарахування пені за прострочення оплати продукції за кожною з видаткових накладних за якими постачалася така продукція.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд констатує його правомірність та арифметичну вірність.

Зазначене зумовлює прийняття судом рішення про задоволення позову, та стягнення з відповідача на користь позивача 328973,17 грн. пені.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій до 5% від заявлених до стягнення суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 ст. 551 ЦК України також передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Системний аналіз вказаних положень Закону свідчить, що при вирішенні питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, має бути оцінено чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

За своєю правовою природою штрафні санкції, виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання.

Як свідчить заявлене відповідачем клопотання, в обґрунтування необхідності зменшення розміру штрафних санкцій відповідач посилається на скрутне матеріальне становище підприємства відповідача, накладення арешту на його рахунки, значні борги перед іншими кредиторами, які в свою чергу зумовили неможливість вчасного виконання зобов`язань перед позивачем.

Однак, згідно зі ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, скрутне матеріальне становище та зумовлена в зв`язку з цим відсутність грошових коштів не є підставною для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання.

Крім того, відповідачем до матеріалів справи, всупереч вимог ст. 74-76 ГПК України не надано належних та допустимих доказів наявності у підприємства відповідача скрутного матеріального становища яке призвело до неможливості вчасного виконання своїх зобов`язань перед позивачем.

Посилання відповідача на накладення арешту на його рахунки згідно з ухвалою від 16.04.2020 по справі № 922/760/20 суд вважає безпідставними оскільки зобов`язання зі сплати боргу за договором виникли у відповідача до винесення зазначеної ухвали. Крім того, ухвалою було накладено арешт на рахунки в межах заявлених позовних вимог у справі № 922/760/20, тоді як матеріали даної справи не містять доказів відсутності у відповідача інших грошових коштів (понад ті на які було накладено арешт) або інших активів за рахунок яких було б можливо виконати свої зобов`язання перед позивачем.

Суд також зазначає, що до матеріалів справи залучено Баланс (звіт проф. фінансові результати) підприємства відповідача на 30.09.2019.

Відповідно до коду рядка «1300 - Баланс» Розділу III «Необоротні активи, утримувані для продажу, групи набуття» Балансу (Звіт про фінансовий стан) баланс Відповідача на кінець звітного періоду складає ,00 грн. (один мільярд шістсот п`ятдесят вісім мільйонів сімсот дванадцять тисяч гри 00 коп.).

Відповідно ж до коду рядка «2000 - Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг)» Звіту про фінансовий результат за 9 місяців 2019 року, чистий дохід Відповідача на кінець звітного періоду складає ,00 грн. (один мільярд триста сімдесят дев`ять мільйонів триста три грн. 00 коп.).

В даному випадку, розмір заявлених до стягнення позивачем штрафних санкцій складає 328973,17 грн., що в відсотковому співвідношенні до розміру балансу Відповідача складає приблизно 0,019 %, а до суми чистих доходів - приблизно 0,02 %.

Зазначене свідчить про безпідставність посилань відповідача на те, що стягнення штрафних санкцій в заявленому позивачем розмірі може істотно вплинути на спроможність підприємства відповідача виконувати свої зобов`язання перед працівниками підприємства з виплати заробітної плати та перед Державним бюджетом України, а також про спроможність відповідача виконати свої зобов`язання перед позивачем зі сплати штрафних санкцій без істотного впливу на ведення господарської діяльності.

Крім того, як повідомив в судовому засіданні представник позивача, за наявною в нього інсайдерською інформацією, підприємство відповідача ведучи з позивачем перемовини про укладання мирової угоди та зменшення суми штрафних санкцій, при з початку 2020 року першочергово здійснювало погашення заборгованості перед іншими контрагентами та в значно більших розмірах ніж сума боргу, яка у відповідача була наявна перед позивачем.

Суд також зазначає, що, згідно зі ст. 42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

В даному випадку, підприємство відповідача здійснюючи на власний ризик підприємницьку діяльність уклало з позивачем договір на відповідних умовах, в яких зобов`язалося сплачувати штрафні санкції у випадку порушення взятих на себе зобов`язань. При цьому, умови укладеного між сторонами договору, в т.ч. щодо сплати штрафних санкцій, з урахуванням вимог ст. 629 ЦК України, є обов`язковими для відповідача.

За таких обставин, в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій слід відмовити з огляду на його безпідставність та необґрунтованість.

З урахуванням вимог ст. ст. 123, 126, 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню 5340,18 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 130, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" (адреса: 61089, м. Харків, пр.-т Московський, буд. 299; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "ЛЕГ" (адреса: 61068, м. Харків, пр.-т Московський, буд. 179-Б; ; на поточний рахунок IBAN №: НОМЕР_1 , Банк одержувача: АТ «УкрСиббанк» місто Харків, Одержувач: Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "ЛЕГ", Код одержувача: 14111810)

27038,89 грн. 3% річних;

328973,17 грн. пені;

5340,18 грн. судового збору.

В частині позову про стягнення 1750560,00 грн. основного боргу провадження у справі закрити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "09" червня 2020 р.

Суддя О.І. Байбак