ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2020м. ДніпроСправа № 904/343/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бондарєв Е.М. за участю секретаря судового засідання Найдьонова Є.О.

за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" (49107, Дніпропетровська область, м. Дніпро, шосе Запорізьке, буд. 22)

до Приватного підприємства "Верінет" (51660, Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, м. Верхівцеве, вул. Леніна, буд. 63)

про стягнення 486 178,00 грн. заборгованості з компенсації затрат пов`язаних із сумісним підвішування телекомунікаційних проводів

Представники:

Від позивача: Козак Т.В., довіреність, адвокат

Від відповідача: Чоха К.О., ордер, адвокат

Від відповідача: Дьорфлер О.В., паспорт, директор

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою №954/1001 від 10.01.2020 про стягнення з Приватного підприємства "Верінет" 486 178,00 грн. заборгованості з компенсації затрат пов`язаних із сумісним підвішування телекомунікаційних проводів за період з березня 2014 року по грудень 2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору на компенсацію затрат №04002-00 від 04.03.2013 в частині своєчасної та повної оплати компенсації затрат пов`язаних із сумісним підвішування телекомунікаційних проводів за період з березня 2014 року по грудень 2019 року.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №904/343/20, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 18.02.2020 о 10:00 год.

У судовому засіданні 18.02.2020 оголошувалась перерва до 12.03.2020 о 10:30 год.

До суду 26.02.2020 відповідачем подано відзив на позовну заяву яким просить суд поновити строк для подачі відзиву та відмовити позивачу в позові про стягнення 486 178,00 грн. оскільки надані позивачем акти виконаних робіт є недійсними, так як підписані тільки однією зацікавленою стороною. Відповідач не погодив вказані акти і причини своєї відмови повідомив позивач в установлені законом строки. Однією з причин відмови підписання акту було те, що ніяких робіт по обслуговуванню сумісного підвішування телекомунікаційних проводів не виконувалось. Визнаючи це, позивач і не зафіксував в актах виконаних робіт та рахунках той факт, що ним виконувались роботи, вказані в договорі. Тому він вказав, що оплата вимагається ним за доступ до елементів ВЛ-0,4хВт (опор), але умовами договору не передбачено, що відповідач повинен оплачувати ще й доступ до опор.

Також відповідач зазначає, що про зміну сторони у договорі та його реквізитів відповідач повідомлений не був. Не визнаючи позовних вимог, відповідач заявив про те, що позивачем висунуті вимоги за межами строку позовної давності. Тому у випадку задоволення позовних вимог, може бути стягнено лише заборгованість з 10.01.2017. Адже ніяких поважних причин пропуску строку позовної давності позивач не вказав. Більш того, відповідач неодноразово звертався до позивача з листами в яких зазначив про порушення умов укладеного договору в частині невиставлення рахунків.

Крім того, відповідач звернувся до суду із клопотанням про витребування у позивача документи про право власності на електроопори, які фігурують у договорі №04002-00 від 04.03.2013. Клопотання обґрунтовано тим, що під час підписання договору і в подальшому відповідач вимагав у позивача надати докази того, що вказані опори є власністю позивача: а саме, що вони набуті або збудовані ним на законних підставах. Такі докази до позовної заяви не долучені. Однак, позивач є приватним підприємством і підтвердження його права власності є обов`язковою умовою пред`явлення даних вимог. Сам лише факт постановки позивачем опор на баланс не підтверджує законність таких дій та право власності на дане майно.

До суду 06.03.2020 позивачем подано відповідь на відзив де вказує, що пунктом 3.2 договору встановлено щомісячну плату за сумісне підвішення телекомунікаційних проводів за 1 км у сумі 114,80 грн., яку відповідач мав сплачувати щомісячно (щоквартально). Обов`язковою підставою для компенсації затрат, відповідно до п. 3.1 договору, є лише акт звіряння довжини ліній, яким сторони визначили довжину ліній, де розміщені телекомунікаційні проводи відповідача. Даний акт узгоджений та підписаний обома сторонами договору. Сам же розмір затрат за виконання додаткових робіт пов`язаних із сумісним підвішуванням телекомунікаційних проводів був визначений позивачем за 1 км підвішування у сумі 114,80 грн. та був узгоджений сторонами в договорі як щомісячний платіж за 1 км підвішування. Позивач наголошує, що за спірний період відповідач жодного разу не сплатив вартість послуг за договором, що й стало підставою для звернення з даним позовом.

Щодо зміни сторони договору, позивач зазначає, що у власника повітряних ліній (позивача) лише змінилося найменування, жодної заміни сторони договору не відбувалося.

Щодо питання не надання відповідачу доказів того, що опори є власністю позивача, останній звертає увагу, що договором не передбачено обов`язкової умови надання відповідачу таких доказів. Тобто, компенсація затрат, пов`язаних із сумісним підвішуванням не стоїть в залежності від права власності позивача на опори, по яким прокладено телекомунікаційні проводи відповідача. Крім того, відповідно до п. 4 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-ІV, не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії.

Щодо позовної давності позивач зазначає, що відповідно до умов договору, оплата здійснюється на підставі рахунку та акту виконаних робіт, підписаного обома сторонами. Таким чином, позивач дізнався про порушення свого права після спливу строку на оплату виставлених рахунків, тобто, починається з 21 числа наступного місяця, в якому відповідачу було вручено/направлено рахунки та акти виконаних робіт:

- за послуги надані в період з березня 2014 по вересень 2019 перебіг позовної давності почався з 21.10.2019 (дата вручення рахунків та актів виконаних робіт - 19.09.2019);

- за послуги надані у жовтні 2019 перебіг позовної давності почався з 21.11.2019 (дата вручення рахунків та актів виконаних робіт - 02.10.2019);

- за послуги надані у листопаді 2019 перебіг позовної давності почався з 21.12.2019 (дата направлення рахунків та актів виконаних робіт - 05.11.2019);

- за послуги надані у грудні 2019 перебіг позовної давності почався з 21.01.2020 (дата вручення рахунків та актів виконаних робіт - 26.12.2019).

Ухвалою господарського суду від 12.03.2020 було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів та оголошено перерву до 24.03.2020 о 12:00 год.

До суду 23.03.2020 надійшли пояснення позивача по суті питань, порушених у судовому засіданні 12.03.2020 в яких той зазначає, що постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.09.2017 у справі 904/9296/15 встановлено, що правовідносини між сторонами врегульовано договором №04002-00 від 04.03.2013 на компенсацію затрат, пов`язаних із сумісним підвішуванням телекомунікаційних проводів та додатковими угодами до нього №№ДС-01/04002-00 від 15.08.2013; №ДС-02/04002-00 від 01.09.2013. Тому, умовами договору передбачена фіксована вартість послуг за 1 км на місяць, а тому відповідач міг самостійно сплачувати вартість послуг за договором, оскільки протягом спірного періоду він користувався опорами ліній електропередач позивача.

Також позивач звернувся до суду із клопотанням про перенесення розгляду справи №904/343/20 на після карантинний період.

Крім того, 23.03.2020 відповідачем подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 24.03.2020 розгляд справи по суті було відкладено на 21.04.2020 о 11:00 год.

До суду 15.04.2020 надійшло клопотання позивача про відкладення розгляд справи №904/343/20 в межах встановленого законодавством строку.

Ухвалою суду від 21.04.2020 розгляд справи по суті було відкладено на 12.05.2020 о 11:00 год.

До суду 12.05.2020 надійшло клопотання позивача про перенесення розгляд справи №904/343/20 на після карантинний період.

У судовому засіданні 12.05.2020 відкладено розгляд справи на 28.05.2020 о 11:30 год.

До суду 27.05.2020 надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з запровадження карантину.

У судовому засіданні 28.05.2020 відкладено розгляд справи на 11.06.2020 о 15:00 год.

До суду 11.06.2020 позивачем подані додаткові пояснення щодо питання застосування позовної давності де вказує, що АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" дізналося про порушення його права на отримання від ПП "Верінет" плати за договором №04002-00 від 04.03.2013 та про можливість виставлення рахунків відповідно до умов додаткової угоди №ДС-02/04002-00 від 01.09.2013 до договору тільки після винесення рішення суду апеляційної інстанції у справі №904/9296/15. Тобто, перебіг позовної давності щодо стягнення спірної заборгованості за період з березня 2014 по серпень 2017 почався саме з 29.09.2017, з наступного дня після проголошення рішення Дніпропетровського апеляційного господарського суду і саме з цієї дати має обчислюватись позовна давність. Таким чином, позивач стверджує, що позов про стягнення 486 178,00 грн., що є предметом розгляду справи №904/343/20 було подано 21.01.2020, тобто в межах строку позовної давності, з урахуванням того, що перебіг строку позовної давності відносно стягнення компенсації затрат, пов`язаних із сумісним підвішуванням телекомунікаційних проводів за період з березня 2014 по серпень 2017 почався з 29.09.2017 та закінчиться лише 28.09.2020.

У судовому засіданні 11.06.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши в судових засіданнях представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Дніпрообленерго", найменування якого змінено на Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі", Верхньодніпровський район електричних мереж (далі - позивач, власник повітряних ліній (ПЛ)) та Приватним підприємством "Верінет" (далі - відповідач, власник телекомунікаційних мереж (ТМ)) 04.03.2013 укладено договір №04002-00 на компенсацію затрат, пов`язаних із сумісним підвішуванням телекомунікаційних проводів (далі - договір), відповідно до розділу 1 якого відповідно до "Положення про взаємовідносини підприємств електроенергетики і зв`язку при проектуванні, будівництві, реконструкції та експлуатації електромереж 0,4 кВ із сумісним підвішуванням проводів проводового мовлення", затверджено наказом Міністерства енергетики та електрифікації України №28 від 07.03.1997, власник телекомунікаційних мереж здійснює на території м. Верхівцеве, смт. Новомиколаївка, смт. Дніпровське підвіску 22, 78 км телекомунікаційних ліній на опорах, що належать власнику повітряних ліній згідно додатку № 1, в якому відображено список вулиць, по яким погоджено прокладання телекомунікаційних проводів. Зміни та доповнення вносяться додатковою угодою за згодою сторін.

Відповідно до п.3.1 договору компенсація затрат за виконання додаткових робіт, пов`язаних із сумісним підвішуванням телекомунікаційних проводів здійснюється на підставі Акту звіряння довжини лінії, який є невід`ємною частиною договору.

За приписами пунктів 3.2, 3.3 договору встановлено, що компенсація затрат за виконання додаткових робіт пов`язаних із сумісним підвішуванням телекомунікаційних проводів згідно розпорядження від 28.08.2012 №463/1010 "Про установлення розміру плати за сумісне підвішування проводів сторонніх осіб на ПЛ 380В ПАТ "ДТЕК Дніпрообленерго" складає щомісячно 114, 80 грн. за 1 км, в тому числі ПДВ 19, 13 грн. Загальна сума договору складає 31 381, 73 грн., в тому числі ПДВ 6 276, 34 грн.

Оплата здійснюється щоквартально, або одноразово шляхом перерахування коштів на поточний рахунок власника ПЛ, або іншим шляхом що не суперечить чинному законодавству України до 20 числа місяця наступного за розрахунковим, на підставі рахунку та акту виконаних робіть, підписаного обома сторонами (п.3.6 договору).

Згідно з пунктами 6.1, 6.2 договору він набирає чинності з дня його підписання представниками сторін і укладається на строк до одного року, з правом пролонгації шляхом укладання додаткової угоди. Договір вважається продовженим на 1 рік, якщо за місяць до закінчення терміну договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або про перегляд його умов.

Доказів визнання недійсним, зміни або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано. Таким чином договір є чинним у зв`язку із його автоматичною пролонгацією за відсутності відповідного заперечення сторін у порядку, передбаченому пунктом 6.2 договору.

Між сторонами 13.08.2013 укладена додаткова угода № ДС-01/04002-00 (з додатком) до договору, якою збільшено довжину телекомунікаційних ліній на опорах до 38 км та збільшено загальну суму договору до 44 886, 07 грн.

Між сторонами 01.09.2013 укладена додаткова угода № ДС-02/04002-00 (з додатком) до договору, якою збільшено довжину телекомунікаційних ліній на опорах до 60, 5 км та збільшено загальну суму договору до 62 491, 80 грн.

Додаткову угоду від 01.11.2013 № ДС-03/04002-00 визнано недійсною рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2017 у справі № 904/8241/16, яке набрало законної сили.

Листом №63/0201 від 19.09.2019 позивачем направлені відповідачу рахунки та акти надання послуг за період з березня 2014 року по вересень 2019 року.

Листом №4/3042 від 27.09.2019 відповідач повідомив позивача, що не погоджується з актами оскільки зазначені в них роботи та послуги фактично у вказаних об`ємах та цінами не надавались.

Листом №69/0201 від 02.10.2019 позивачем направлені відповідачу рахунок та акт надання послуг за жовтень 2019 року.

Листом №74/0201 від 16.10.2019 позивач повідомив відповідача, що в актах зазначена довжина ліній зв`язку 181,500 км, позивач звертає увагу на те, що вказана довжина зазначена у квартальних актах, тобто, по 60,5 км/міс.

Листом №69/0201 від 02.10.2019 відповідач повідомив позивача, що не погоджується з актом за жовтень 2019 року оскільки зазначені в них роботи та послуги не відповідають предмету договору №04002-00 від 04.03.2013 та фактично у вказаних об`ємах та цінами не надавались.

Листом №6/3042 від 18.10.2019 відповідач повідомив позивача про те, що предметом діючого між сторонами договору №04002-00 від 04.03.2013 є компенсування витрат позивача на обслуговування сумісного підвісу.

Листом №81/0201 від 05.11.2019 позивачем направлені відповідачу рахунок та акт надання послуг за листопад 2019 року.

Листом №7/3042 від 09.11.2019 відповідач повідомив позивача, що не погоджується з актом за листопад 2019 року оскільки зазначені в них роботи та послуги не відповідають предмету договору №04002-00 від 04.03.2013 та фактично у вказаних об`ємах та цінами не надавались.

Листом №95/0201 від 26.12.2019 позивачем направлені відповідачу рахунок та акт надання послуг за грудень 2019 року.

Листом №8/3042 від 30.12.2019 відповідач повідомив позивача, що не погоджується з актом за грудень 2019 року оскільки зазначені в них роботи та послуги не відповідають предмету договору №04002-00 від 04.03.2013 та фактично у вказаних об`ємах та цінами не надавались.

Посилаючись на порушення відповідачем вимог законодавства та п.3.6 договору щодо оплати компенсації затрат, пов`язаних із сумісним підвішуванням телекомунікаційних проводів, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача 486 178,00 грн. заборгованості із компенсації затрат пов`язаних із сумісним підвішування телекомунікаційних проводів за період з березня 2014 року по грудень 2019 року.

Предметом доказування у справі є обставини укладання договору, факт виконання договору, строк оплати, строк дії договору, наявність прострочення оплати.

Відповідно до матеріалів справи ПП "Верінет" засновано в 2011 році і здійснює свою діяльність на підставі Статуту. Головним видом господарської діяльності за КВЕД-2010 є діяльність у сфері проводового електрозв`язку (61.10).

Рішення НКРЗІ від 27.04.2012 ПП "Верінет" внесено до реєстру операторів, провайдерів та здійснює свою господарську діяльність на території Верхньоднніровського району Дніпропетровської області.

Статтею 1 Закону України "Про телекомунікації" визначено, що телекомунікаційна мережа - це комплекс технічних засобів телекомунікацій та споруд, призначених для маршрутизації комутації, передавання та/або приймання знаків, сигналів, письмового тексту, зображень та звуків або повідомлень будь-якого роду по радіо, проводових, оптичних чи інших електромагнітних системах між кінцевим обладнанням; при цьому телекомунікаційна мережа загального користування (далі -ТМЗК) - це телекомунікаційна мережа, доступ до якої відкрито для всіх споживачів.

Статтею 3 Закону України "Про телекомунікації" визначено призначення телекомунікацій: Сфера телекомунікацій є складовою частиною галузі зв`язку України.

Телекомунікації є невід`ємною частиною виробничої та соціальної інфраструктури України і призначені для задоволення потреб фізичних та юридичних осіб, органів державної влади в телекомунікаційних послугах.

Статтею 13 Закону України "Про телекомунікації" визначено органи управління у сфері телекомунікацій - державне управління у сфері телекомунікацій здійснюють: Кабінет Міністрів України; центральний орган виконавчої влади в галузі зв`язку; інші органи виконавчої влади відповідно до закону.

Відповідно до Договору ПП "Верінет" (власник телекомунікаційних мереж, ТМ) компенсує затрати за виконання додаткових робіт (послуг), пов`язаних із сумісним підвішуванням ТМ.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.

У відповідності до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ст. 1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Укладений сторонами договір за своєю правовою природою є змішаним договором, який містить елементи договору про надання послуг, договору про спільну діяльність та договору найму.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України та п.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України).

Обов`язок своєчасної сплати компенсації затрат, пов`язаних із сумісним підвішуванням телекомунікаційних проводів передбачено п.3.6. договору.

Враховуючи умови договору (п. 3.6.), строк сплати компенсації затрат, пов`язаних із сумісним підвішуванням телекомунікаційних проводів, є таким, що настав.

З урахуванням плати за надання послуг з користування лініями електропередач за 1 км повітряної лінії електропередач за один місяць у сумі 114,80 грн., яка встановлена договором (п.3.1. договору), та відповідно до розділу 1 до договору в редакції додаткової угоди №ДС-02/04002 від 01.09.2013, власник ТМ здійснює на території м. Вірхівецеве смт. Новомиколаївка, смт. Дніпровське підвіску 60,5 км телекомунікаційних ліній на опорах, що належать власнику ПЛ, заборгованість відповідача за період з березня 2014 року по грудень 2019 року складає 486 178,00 грн.

Доказів сплати компенсації затрат, пов`язаних із сумісним підвішуванням телекомунікаційних проводів у повному обсязі за період з березня 2014 року по грудень 2019 року у сумі 486 178,00 грн., відповідач не надав.

Щодо тверджень відповідача про сплив позовної давності, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зважаючи на умови договору (п.3.6 договору) слід дійти висновку, що звернення позивача у січні 2020 році до господарського суду з позовом відбулось у межах строку позовної давності, встановленої за домовленістю сторін.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про необгрунтованість доводів відповідача щодо спливу строку позовної давності.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, не спростованими відповідачем та визнаються судом такими, що підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" до Приватного підприємства "Верінет" про стягнення 486 178,00 грн. заборгованості з компенсації затрат пов`язаних із сумісним підвішування телекомунікаційних проводів задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства "Верінет" (51660, Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, м. Верхівцеве, вул. Леніна, буд. 63, ідентифікаційний код 37677111) на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" (49107, Дніпропетровська область, м. Дніпро, шосе Запорізьке, буд. 22, ідентифікаційний код 23359034) 486 178,00 грн. заборгованості з компенсації затрат пов`язаних із сумісним підвішування телекомунікаційних проводів та витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 292,67 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 16.06.2020.

Суддя Е.М. Бондарєв