ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2020м. ДніпроСправа № 904/1533/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс", м. Запоріжжя

до Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця", Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

про стягнення шкоди, завданої недостачею, у розмірі 14 147,03 грн.

Без виклику (повідомлення) учасників.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Запоріжкокс" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця", Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення шкоди, завданої недостачею, у розмірі 14 147,03 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю обставин, що свідчать про несхоронність перевізником (відповідачем) вантажу при його перевезенні, у зв`язку з чим позивачу завдана шкода у вигляді вартості відповідальної недостачі в сумі 14 147,03 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.03.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

20.05.2020 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував та зазначив, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунку або іншого документу відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної.

Відповідач зазначає, що в підтвердження втраченого вантажу позивачем не надано довідку про вартість вугілля, яку повинен підписати бухгалтер або старший бухгалтер та директор позивача, а тому не підтверджено понесення збитків. Однак правочинів, а також супроводжуючих бухгалтерських документів (рахунків, податкових накладних) позивачем в якості доказів вартості недостачі вугілля надано не було.

Також відповідача вказує на те, що в підтвердження вартості вантажу позивачем надано рахунок-фактура №0911-2 від 09.11.2019 за підписом посадової особи ТОВ "Д.Трейдинг", який є постачальником вантажу, згідно зазначеного рахунка, але не є вантажовідправником. А вантажовідправником, згідно накладної № 52489127, є ПАТ "ДТЕК Октябрська ЦЗФ".

Отже рахунок-фактура №0911-2 від 09.11.2019, доданий до позовної заяви не може бути визнаний належним доказом, що підтверджує вартість вантажу, оскільки наданий не вантажовідправником.

Крім того, відповідач заперечує проти стягнення з нього витрат на правову допомогу та вважає їх завищеними.

05.06.2020 позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що у документі на перевезення вантажу (накладній) не вказується вартість вантажу. При цьому, скласти та видати документу щодо підтвердження кількості і вартості відправленого залізницею вантажу може лише власник товару (вантажу), який є безпосереднім постачальником товару (вантажу) за договором постачання.

Відправником насамперед є вантажовласник товару (вантажу), який при передачі прав власності на товар (вантаж) складає документи, які підтверджують кількість і вартість відправленого вантажу та інші відомості про товар (вантаж).

Позивач зазначає, що він мав безпосередні взаємовідносини лише з ТОВ "Д.Трейдинг" на підставі договору № 18/157 від 04.07.2019 щодо операцій з купівлі кам`яного вугілля. А відповідно позивач має документи, які були видані постачальником - ТОВ "Д.Трейдинг" (власником кам`яного вугілля).

Вартість вантажу безпосередньо вказана в рахунку-фактурі № 0911-2 від 09.11.2019, який використовувався при розрахунку розміру шкоди, завданої недостачею вантажу.

Щодо заперечень відповідача проти стягнення витрат на правову допомогу позивач зазначає, що ним в позовній заяві заявлено лише попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат та позивач вважає передчасними заперечення відповідача щодо розміру витрат на професійну правову допомогу.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд прийшов до наступних висновків.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ.

Предметом доказування у даній справі є встановлення факту втрати частини вантажу відповідачем при перевезенні та правильності нарахування суми заборгованості за нестачу вантажу.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Д.Трейдинг" (далі - постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Запоріжкокс" (далі - покупець, позивач) укладено договір №19/157 (далі - договір), відповідно до умов пункту 1.1. якого, постачальник зобов`язується передати, а покупець - прийняти та оплатити продукцію (далі - ресурс) по марочному складу, цінам та в кількості, вказаним у відповідних специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору, та на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 4.1. договору встановлено, що поставка ресурсу здійснюється по цінам, які визначаються у відповідності з умовами поставки, які вказані в спеціфікаціях та включають в себе всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, а також вартість маркування та інші видатки постачальника, пов`язані з поставкою ресурсу.

У відповідності до вказаних умов, сторонами договору підписано Специфікацію №3 від 01.11.2019 (а.с. 44) до договору, в якій вони дійшли згоди, що постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і оплатити вугілля кам`яне Г (Г2) 0-100 (код УКТ ВЕД - 2701) ТУ 05.1-5 2018, з відповідними показниками якості продукції, у кількості 3 900 т, на загальну суму 13 244 400,00 грн. з ПДВ, на умовах поставки FCA, станція відправника, згідно Міжнародними правилами Інкотермс в редакції 2000 року.

У пункті 10.5. договору сторони визначили, що цей договір діє до 30.05.2020. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторін від виконання прийнятих на себе зобов`язань по цьому договору.

20.11.2019 на виконання Договору та Специфікації № 3 від 01.11.2019 до Договору, на адресу ПрАТ «Запоріжкокс» (вантажоодержувач) направлена партія концентрату вугільного (далі-вугілля кам`яного) в вагонах за залізничною накладною № 52489127 (основний перевізний документ) (а.с. 45). У тому числі вагони №62669247, №62965629 прибули на станцію Запоріжжя-Ліве 15.11.2019 по посиланню за досилочною залізничною накладною № 45964087 (а.с. 46).

15.11.2019 на станції Чапліне Придніпровської залізниці складено комерційний акт № 454201/115/1549 (а.с. 47) про наявність недостачі вантажу, а саме:

- На підставі акта загальної форми станції Чапліне № 2734 від 14.11.2019 р., вагон було подано на контрольне зважування. При зважуванні на справних 150-ти тонних вагонних вагах станції Чапліне зав. №1465 (держ. повірка 16.09.2019 р.) виявилося: брутто 85900 кг, тара з документа 23400 кг, нетто 62500 кг, що менше документа на 2100 кг.

Згідно документу значиться: вантаж концентрат вугільний. Вантаж в твердому стані. Вантаж укатано катком, маркований в формі поперечних смуг трекутної форми. Вага визначена відправником на вагонних вагах (150т.). Брутто не вказано, тара 23400 кг, нетто 64600 кг. Фактично виявлено: виїмка праворуч над 1 люком довжиною 1,3 м, шириною 0,8 м, глибиною 0,3 м. Навантаження в вагоні на рівні бортів. Вантаж не марковано. Люка зачинені. Течі вантажу не має. При повторному зважуванні вага вагона підтвердилась. Вантаж якого бракує в вагоні вміститися міг. Зав. вантажним двором по штатному розкладу відсутній. Зважування здійснювала ПР ПВ ОСОБА_1. в присутності ДС ОСОБА_2 , ПРПВ ОСОБА_3 , вохор ОСОБА_4 ».

Згідно з п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. Норма недостачі (природної втрати) для вугілля становить 1% маси, зазначеної в перевізному документі.

З врахуванням зазначеної норми, загальна недостача партії вугілля у вагоні №62965629 складає 1 454 кг загальною вартістю 5 293,31 грн. (вартість недостачі з ПДВ), у тому числі:

2 100 кг (виявлена недостача) - 646 кг (норма недостачі) = 1 454 кг

Згідно з розрахунком вартість вугілля, якого недостає, складає:

3 033,76 грн. (фактична ціна за тону, без ПДВ, згідно рахунку-фактури №0911-2 від

09.11.2019 р.) х 1,454 т (розмір недостачі) = 4 411,09 грн. (вартість недостачі без ПДВ);

4 411,09 грн. (вартість недостачі без ПДВ) + 882,22 грн. (розмір ПДВ) = 5 293,31 грн.

(вартість недостачі з ПДВ).

Також, 15.11.2019 на станції Чапліне Придніпровської залізниці складено комерційний акт № 454201/116/1550 (а.с. 48) про наявність виїмки, а саме:

- на підставі акта загальної форми станції Чапліне № 2737 від 14.11.2019 р., вагон було подано на контрольне зважування. При зважуванні на справних 150-ти тонних вагонних вагах станції Чапліне зав. №1465 (держ. повірка 16.09.2019) виявилося: брутто 87 200 кг, тара з документа 23 500 кг, нетто 63 700 кг, що менше документа на 3 100 кг.

Згідно документу значиться: вантаж концентрат вугільний. Вантаж в твердому стані. Вантаж укатано катком, маркований в формі поперечних смуг трекутної форми. Вага визначена відправником на вагонних вагах (150т.). Брутто не вказано, тара 23 500 кг, нетто 66 800 кг. Фактично виявлено: виїмка праворуч над 1, 2 люками праворуч довжиною 3,0 м, шириною 2,0 м, глибиною 0,3 м. Над 6, 7 люками праворуч довжиною 2,0 м на ширину вагона, глибиною 0,4 м. Навантаження в вагоні на рівні бортів. Вантаж не марковано. Люка зачинені. Течі вантажу не має. При повторному зважуванні вага вагона підтвердилась. Вантаж якого бракує в вагоні вміститися міг. Зав. вантажним двором по штатному розкладу відсутній. Зважування здійснювала ПР ПВ ОСОБА_1. в присутності ДС ОСОБА_2 , ПРПВ ОСОБА_3 , вохор ОСОБА_4 ».

Як зазначалось вище, згідно з п.27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. Норма недостачі (природної втрати) для вугілля становить 1% маси, зазначеної в перевізному документі.

З врахуванням зазначеної норми, загальна недостача партії вугілля у вагоні №62669247 складає 2 432 кг, загальною вартістю 2 351,77 грн. (вартість недостачі з ПДВ), у тому числі:

3 100 кг (виявлена недостача) - 668 кг (норма недостачі) = 2 432 кг Згідно з розрахунком вартість вугілля, якого недостає, складає: 3 033,76 грн. (фактична ціна за тону, без ПДВ, згідно рахунку-фактури №0911-2 від 09.11.2019) х 2,432 т (розмір недостачі) = 7 378,10 грн. (вартість недостачі без ПДВ);

7 378,10 грн. (вартість недостачі без ПДВ) + 1 475,62 грн. (розмір ПДВ) = 8 853,72 грн. (вартість недостачі з ПДВ).

Вартість недостачі (з ПДВ) у вагонах №62669247, №62965629 разом складає 14 147,03 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Д.Трейдінг» надано позивачу рахунок-фактуру №0911-2 від 09.11.2019 (а.с. 49) на суму 1 650 244,09 грн. (з ПДВ) щодо оплати вартості вугілля кам`яного загальною кількістю 453,300 т (базова ціна вугільної продукції (без ПДВ) 2 830,00 грн. за 1 т/ фактична ціна вугільної продукції (без ПДВ) 3 033,76 грн. за 1 т).

Рахунок-фактура №0911-2 від 09.11.2019 позивачем оплачено на загальну суму 1 650 244,09 (з ПДВ) відповідно платіжного доручення № від 29.11.2019 (а.с. 50).

З викладеного вбачається, що відповідачам при перевезенні втрачено вантаж на загальну суму 14 147,03 грн., що і стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог на підставі наступного

Спірні правовідносини стосуються перевезення вантажів залізницею, а відтак, підпадають під правове регулювання в Глави 64 Цивільного кодексу України, Глави 32 Господарського кодексу України, Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000.

Відповідно до статті 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями статті 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно із частиною 2 статті 908 Цивільного кодексу України умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (частина 3 статті 909 Цивільного кодексу України).

Відповідно до підпункту 8 пункту 6 розділу 1 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі - Статут), накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

При цьому, Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (стаття 2 Статуту). На підставі цього Статуту затверджені Міністерством транспорту Правила перевезень вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб (стаття 5 Статуту).

Правилами перевезень вантажів, а саме пунктом 1.1. "Правил оформлення перевізних документів", затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 № 138) та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.06.2011 за № 765/19503, а також статтею 23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Накладна згідно з вказаними Правилами може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису). Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Відповідно до пункту 28 Правил приймання вантажів до перевезення, з моменту проставлення календарного штемпеля станції відправлення в оформленій паперовій накладній або з моменту накладення електронного цифрового підпису працівником залізниці в електронній накладній (графа 38) договір перевезення вважається укладеним.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, перевізник прийняв вантаж до перевезення без будь-яких зауважень.

Відповідно до статті 52 Статуту залізниць України та пункту 12 Правил видачі вантажів на станції призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу в разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження на відкритому рухомому складі або в критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачено Правилами. У зазначених випадках тарні й штучні вантажі видаються з перевіркою кількості й стану вантажу тільки в пошкоджених місцях.

Пунктом 22 Правил видачі вантажів передбачено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Відповідно до положень статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами і актами загальної форми, які складають станції залізниць; комерційний акт складається для засвідчення, в тому числі, невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Комерційні акти №№ 454201/115/1549 та № 454201/1161550 від 15.11.2019 складені згідно з Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334 (зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855).

Отже, зазначеними комерційними актами підтверджено факт незбереження вантажу під час перевезення.

Згідно зі статтею 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало; перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Як вже зазначалося вище, у комерційних актах № 454201/115/1549 та № 454201/116/1550 від 15.11.2019 зафіксована недостача вантажу.

Комерційні акти підписані належними особами згідно з пунктом 10 Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855. Належність складання акту та його дійсність сторонами не заперечується.

Отже, вказані комерційні акти складені відповідно до Правил складання актів та є належним та допустимим доказом у справі, у розумінні частини 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України.

Пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення, встановлено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу. Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Згідно з частиною 3 статті 917 Цивільного кодексу України перевізник має право відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

Згідно з пунктом 12.1 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996 № 411, забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, у тому числі спеціальний рухомий склад, що має несправності, які загрожують безпеці руху, порушують охорону праці, а також ставити в поїзди вантажні вагони, стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться. Вимоги до технічного стану рухомого складу, порядок його технічного обслуговування і ремонту, а також відправлення його на заводи та депо для ремонту визначаються Державною адміністрацією залізничного транспорту України.

Відповідно до параграфу 1 Технічних умов розміщення та закріплення вантажів на відкритому рухомому складі, правильність розміщення та закріплення вантажів перевіряє залізниця.

З огляду на викладене, в разі завантаження вантажу (вугілля кам`яного) у технічно несправні вагони або вагони, непридатні для перевезення даного виду вантажів, перевізник (відповідач) мав право відмовитись від прийняття вагонів у рухомий склад. Встановлені у даному спорі обставини свідчать про безспірний факт прийняття відповідачем (залізницею) вагонів у рухомий склад без жодних заперечень і здійснення перевезення. При цьому відповідач мав усі можливості запобігти втраті вантажу.

Після завантаження вугілля кам`яного та виставлення завантажених вагонів для відправлення, всі зазначені у спірній накладній вагони, були перевірені працівниками Залізниці в комерційному та технічному відношенні. Залізниця, оглянувши подані до перевезення вагони за спірною залізничною накладною № 40024358, прийняла їх до перевезення; жодних актів загальної форми ГУ-23 щодо комерційної або технічної несправностей Залізницею складено не було, що свідчить про відсутність зауважень до комерційного і технічного стану вагонів. Доказів іншого матеріали справи не містять та сторонами суду не повідомлено.

Залізниця після проставлення відповідної відмітки в спірній залізничній накладній, взяла на себе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу, а також підтвердила, що саме вона несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу.

Отже, жодних письмових зауважень щодо непридатності для перевезення вантажу у спірних вагонах в комерційному відношенні працівниками залізниці зроблено не було; спірний вантаж прийнятий залізницею до перевезення без зауважень, а прибуття вантажу з недостачею відбулось у технічному відношенні справному вагоні, що встановлене комерційним актом. Встановлені комерційним актом обставини, а саме наявні поглиблення у навантаженні (воронки), свідчать про втрату частини вантажу саме під час перевезення.

Відповідно до частини 2 статті 308 Господарського кодексу України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Згідно з нормами статті 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У частинах 1-3 статті 314 Господарського кодексу України зазначено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

У відповідності до статті 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (частина 1 статті 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (стаття 115 Статуту).

Згідно зі статтею 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме:

- за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі;

- за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості; - за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Відповідно до пункту 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах, - при перевезенні вантажів у вологому стані; 1% маси, зазначеної в перевізних документах, - для мінерального палива.

Загальні підстави для відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала; при цьому особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З урахуванням викладеного, відповідальність за вагову недостачу вугілля кам`яного слід покласти на відповідача.

Відповідно до статті 130 Статуту право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів мають у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу - одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Накладна, вантажна, багажна і вантажобагажна квитанції та комерційний акт подаються лише в оригіналі.

У відповідності до статті 129 Статуту залізниць України обставини, засвідчені комерційним актом, є підставою для матеріальної відповідальності залізниці.

Перевіривши розрахунок позивача, господарським судом було встановлено, що він виконаний позивачем у відповідності до вимог законодавства та фактичних обставин справи.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі зі стягненням з відповідача на користь позивача 14 147,03 грн.

Заперечення відповідача про те, що вантажовідправником за спірним перевезенням є ПАТ "ДТЕК Октябрська ЦЗФ", отже саме вказаною особою має бути виставлено рахунок на оплату товару (вантажу), який буде належним доказом його вартості; такий рахунок в матеріалах справи відсутній, судом відхиляються, оскільки у правовідносинах з приводу поставки товару (за договором поставки № 19/157 від 04.07.2019) сторонами є постачальник - ТОВ "Д.Трейдинг" та покупець - ПАТ "Запоріжкокс".

При цьому, згідно з частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вказаних норм, сторонами було досягнуто згоди, що постачальник поставляє покупцю товар виробництва підприємств, які можуть виступати як вантажовідправники (виключно на вибір постачальника), зокрема, ПАТ "ДТЕК Октябрська ЦЗФ". Така ж домовленість була досягнута і під час складання специфікації № 3 від 01.11.2019.

Таким чином, сторони реалізуючі принцип свободи договору, саме в такий спосіб врегулювали свої господарські відносини, отже за договором постачальником виступав ТОВ "Д.Трейдинг" в особі ПАТ "ДТЕК Октябрська ЦЗФ", що і зумовило виставлення рахунків саме постачальником (стороною договору), та що не звільняє відповідача від виконання свого обов`язку з відшкодування відповідальної недостачі за спірним перевезенням.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог і можливість їх задоволення в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачені або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

16.03.2018 між позивачем Приватним акціонерне товариство "Запоріжкокс» (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Всеукраїнська адвокатська допомога» (адвокатське об`єднання) укладено договір про надання юридичних послуг (правової допомоги) №180316-MIX/ЗКС/1 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору клієнт доручає, а адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати клієнту правову допомогу (юридичні послуги) з питань, що виникають у процесі господарської діяльності клієнта в порядку та на умовах , визначених цим договором.

Зміст, умови та строки виконання покладених клієнтом на адвокатське об`єднання завдань узгоджується сторонами шляхом укладення додаткових угод до цього договору (п. 1.2. договору).

Для виконання покладених клієнтом на адвокатське об`єднання завдань клієнт надає адвокатському об`єднанню повноваження , що є дійсними та реалізуються адвокатським об`єднанням виключно на підставі окремих довіреностей, виданих клієнтом для представництва його інтересів окремими адвокатами, що є учасниками адвокатського об`єднання.

Адвокатам, що є учасниками адвокатського об`єднання надаються наступні повноваження:

- діяти від імені та в інтересах клієнта, з усіма правами, наданими чинним законодавством позивачу, відповідачу, третій особі, іншій особі, яка бере у судовому процесі, кредитору чи боржнику у справах про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та процедурам відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», стороні виконавчого провадження, у т.ч.:

Засвідчувати копії документів своїм підписом, вести листування, запитувати та отримувати, підписувати та направляти/надавати документи (інформацію), у т.ч., але не обмежуючись:

- листи, заяви, звернення, скарги, вимоги, претензії та інші необхідні документи, а також відповіді на них;

- позовні заяви, зустрічні позови, заяви про перегляд рішень, ухвал, постанов за ново виявленими обставинами, а також відзиви на них;

- заяви про зміну підстав або предметів позову;

- апеляційні, касаційні скарги, відзиви на апеляційні скарги, будь-які інші документи, пов`язані з оскарженням рішень, ухвал, постанов та інших процесуальних документів;

- заяви про залучення до участі у справі інших відповідачів чи заміну неналежних відповідачів, про вжиття запобіжних заходів до подання позовів, про відведення суддів, арбітрів, судових експертів, про забезпечення позовів, про фіксування судових процесів за допомогою звукозаписувальних технічних засобів, про видачу копії технічних засобів учаснику процесу та про їх відтворення поза судовими засіданнями, про прийняття додаткових рішень, ухвал, постанов, про роз`яснення рішень, ухвал, постанов, про виправлення в рішеннях, ухвалах, постановах описок чи арифметичних помилок; про відстрочку, розстрочку, зупинення, зміну способу та порядку виконання, поворот виконання рішень, ухвал, постанов;

- заяви до органів Міністерства юстиції України щодо виконання судових рішень, у т.ч. про надання виконаних документів (наказів суду, виконавчих листів та ін.) для їх виконання; скарги на дії чи бездіяльність органів Міністерства юстиції України щодо виконання судових рішень.

Брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доків, давати усні та письмові пояснення суду, надавати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають, у ході судових процесів, заперечувати проти усних та письмових пояснень, оводів, міркувань інших учасників судових процесів, заявляти усні та письмові клопотання, заперечувати проти усних та письмових клопотань, інших учасників судових процесів.

Знайомитися з матеріалами справ, робити з них виписки, знімати копії, знайомитися з технічними записами та журналами судових засідань і надавати письмові зауваження та заперечення до них; отримувати рішення, ухвали, послуги та накази суду, виконавчі документи (накази суду, виконавчі листи і т. ін.) (пп. 2.1.1.1.-2.1.1.4. п. 2.1.1. п. 2.1. договору).

Пунктом 3.1. договору встановлено, що адвокатське об`єднання зобов`язується:

А) надати правову допомогу шляхом:

- усного та письмового консультування по судових справах за участі клієнта та питанням, що виникають у процесі господарської діяльності клієнта;

- представляти інтереси клієнта перед будь-якими фізичними та юридичними особами (у тому числі, нерезидентами), (незалежно від їх форми власності та підпорядкування, підприємствами, установами, організаціями, органами державної влади та місцевого самоврядування, в усіх правоохоронних, контролюючих та наглядових органах, органах нотаріату та органах Міністерства юстиції України, у будь-яких судах всіх ланок, у тому числі судах загальної юрисдикції, господарських, адміністративних та третейських судах, іноземних (закордонних) судах, міжнародних арбітражних судах (міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України та інші);

- виконувати інші дії за погодженням з клієнтом.

Б) при виконанні своїх обов`язків керуватися чинним законодавством України і цим договором.

Відповідно до п. 5.1. договору загальна вартість послуг по цьому договору не перевищує 200 000,00 грн. Вартість послуг за виконання покладених клієнтом на адвокатське об`єднання завдань складає 5000,00 грн. без ПДВ на місяць. Сторони мають право, шляхом укладення додаткових угод до цього договору, узгодити виконання адвокатським об`єднанням додаткових завдань за додаткову оплату, розмір якої узгоджується сторонами в даній додатковій угоді.

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2018 року (п. 10.1. договору).

05.11.2019 сторонами підписано додаткову угоду № 5 до договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) № 180316-МІХ/ЗКС/1 від 16.03.2018, в пункті 1 якої сторони дійшли згоди про продовження дії договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) № 180316-МІХ/ЗКС/1 від 16.03.2018, у зв`язку з чим погодили наступну (нову) редакцію п. 10.1. договору: « 10.1. Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2020 року.».

Доказів щодо обсягу наданих адвокатським об`єднанням послуг позивачу, вартості та їх оплати матеріали справи не містять, матеріали справи містять лише попередній (орієнтовний) розрахунку витрат на правову допомогу. Також, позивачем не надано заяви про те, що відповідні докази будуть надані після винесення рішення.

Враховуючи викладене, суд залишає витрати на правничу допомогу за позивачем.

Згідно з приписами ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця", Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення шкоди, завданої недостачею, у розмірі 14 147,03 грн. - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, м.Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 108) на користь Приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс" (69600, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 4, код 00191224) - 14 147,03 грн. - вартості нестачі вантажу та 2 102, 00 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Витрати на правничу допомогу залишити за позивачем.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення з урахуванням частини четвертої розділу Х "Прикінцеві положення" цього Кодексу.

Повне рішення складено 09.06.2020

Суддя Н.Г. Назаренко