ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2020 р. Справа№ 903/625/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Владимиренко С.В.

Демидової А.М.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Михайлець О.В.

від відповідача: не з`явився

від прокуратури: Греськів І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Державного агентства резерву України та Заступника прокурора Волинської області на ухвалу господарського суду міста Києва від 04.12.2019 про передачу справи на розгляд іншого суду

у справі № 903/625/18 (суддя - П.І. Паламар)

за позовом Державного агентства резерву України

до Державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" Волинської області

за участю прокуратури Волинської області

про відшкодування вартості матеріальних цінностей, стягнення неустойки, ціна позову 23606536,62 грн.

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2018 року Державне агентство резерву України звернулося до господарського суду Волинської області з позовною заявою до Державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів № 2" про стягнення 23606536,62 грн., з них 10461730,51 грн. вартість матеріальних цінностей, щодо яких встановлено факти незабезпечення збереження, 10461730,51 грн. 100 % штрафу та 2683075,60 грн. пені.

Позов обґрунтовано проведенням перевірки якісного стану та умов зберігання зерна, закладеного на підприємстві, в результаті якої встановлено факт незабезпечення збереження матеріальних цінностей.

До початку розгляду справи позивачем подано клопотання про передачу справи за підсудністю до господарського суду м. Києва, у якому заявник послався на те, що розпорядження Кабінету Міністрів України від 01.07.2016 року № 534-рс є доказом підстав позовних вимог про стягнення вартості матеріальних цінностей держрезерву, щодо яких допущено незабезпечення збереження та застосування санкцій за порушення операцій з матеріальними цінностями державного резерву, - має гриф «таємно» та інші реквізити носія секретної інформації. Розпорядником (укладачем) зазначеного розпорядження заборонено знімати копії та робити будь-які виписки. До пояснення долучено лист від 06.12.2018 вих. № 135-нт про направлення на адресу господарського суду м. Києва копії розпорядження Кабінету Міністрів України від 01.07.2016 № 534-рс, прим.№9/5, обл.№134т від 06.12.2018, таємно.

Прокуратура Волинської області 07.12.2018, підтримуючи клопотання позивача про передачу справи за підсудністю, вказала, що розпорядження Кабінету Міністрів України від 01.07.2016 року № 534-рс підтверджує та обґрунтовує позовні вимоги, а саме закладення та перебування на момент проведення перевірки (30.08.2017 року) спірних обсягів зерна державного резерву, яке перебуває на зберіганні ДП «Луцький комбінат Хлібопродуктів № 2», а також надає змогу розмежувати обсяги зерна щодо якого було встановлено факт незабезпечення збереження актами перевірки від 24.09.2010, 14.12.2011 та від 30.08.2017, які покладено в основу позовних вимог.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 07.12.2018 клопотання Державного агентства резерву України про передачу справи №903/625/18 до господарського суду м. Києва задоволено, передано справу №903/625/18 за підсудністю до господарського суду м. Києва.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 04.12.2019 справу №903/625/18 передано за встановленою підсудністю до господарського суду Волинської області.

Підставою для постановлення зазначеної узвали стали такі висновки суду:

- предметом заявленого у справі позову є відшкодування вартості відсутніх у відповідача матеріальних цінностей, а розпорядження Кабінету Міністрів України від 01.07.2016 № 534-рс стосується освіження у 2016 році матеріальних цінностей державного резерву загалом по Україні. За своїм змістом воно не встановлює конкретних зобов`язань для відповідача та не містить відомостей про обсяги раніше закладених у нього матеріальних цінностей;

- розпорядження Кабінету Міністрів України від 01.07.2016 № 534-рс не містить ознак доказу у справі, визначених ст. 73 ГПК України, оскільки не містить даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи;

- клопотання позивача від 07.12.2018 про передачу справи до іншого суду за виключною підсудністю подане з порушенням вимог ст. 43 ГПК України, оскільки призводить до штучного засекречування матеріалів справи та штучної зміни підсудності справи, що перешкоджає здійсненню прав відповідача на участь у справі;

- відповідно до вимог ст. 31 ГПК України, дана справа підлягає передачі за встановленою підсудністю до господарського суду Волинської області, оскільки вона не є підсудною господарському суду м. Києва.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, Державне агентство резерву України звернулось Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 04.12.2019, прийняти нове рішення щодо направлення справи № 903/625/18 до господарського суду міста Києва для розгляду за виключною підсудністю.

Зокрема, скаржник посилається на те, що в даному випадку розпорядження Кабінету Міністрів України від 01.07.2016 року № 534-рс є тим самим документом, що підтверджує закладення та перебування на момент проведення перевірки (30.08.2017) спірних обсягів зерна державного резерву на ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2».

Заступник прокурора Волинської області також звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 04.12.2019 як помилкову, а справу № 903/625/18 направити для продовження розгляду до господарського суду міста Києва.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що у разі прийняття справи до розгляду господарським судом за виключною підсудністю, як у даному випадку, вона не може бути розглянута в іншому суді за вибором позивача. Також апелянт послався на ч. 6 ст. 31 ГПК України, згідно з якою спори між судами щодо підсудності не допускаються.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги та явка представників сторін.

В провадженні Північного апеляційного господарського суду у складі колегії суддів: головуючий суддя - ОСОБА_1, судді: Кропивна Л.В., Поляк О.І. перебували апеляційні скарги Державного агентства резерву України та Заступника прокурора Волинської області на ухвалу господарського суду міста Києва від 04.12.2019 у справі № 903/625/18.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 09.04.2020 суддю Північного апеляційного господарського суду ОСОБА_1 звільнено у відставку.

Розпорядженнями Північного апеляційного господарського суду №09.1-07/216/20 від 14.05.2020 у справі № 903/625/18 призначено повторний автоматизований розподіл.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2020 справу № 903/625/18 передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Владимиренко С.В., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду у складі колегії суддів: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Владимиренко С.В., Демидова А.М. від 19.05.2020 прийнято до свого провадження апеляційні скарги Державного агентства резерву України та Заступника прокурора Волинської області на ухвалу господарського суду міста Києва від 04.12.2019 у справі № 903/625/18; розгляд скарг призначено в судовому засіданні на 10.06.2020.

У судовому засіданні 10.06.2020 представники скаржників підтримали свої апеляційні скарги та просили суд їх задовольнити, ухвалу господарського суду міста Києва від 04.12.2019 скасувати, справу направити до господарського суду міста Києва за виключною підсудністю.

Представник відповідача у судове засідання 10.06.2020 не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Про поважні причини неявки до суду не повідомив. Заяв/клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в ч. 1 ст. 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

Згідно із ч. 1 ст. 29 ГПК України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Підсудність справ визначається за предметними і територіальними ознаками. Виняток з цього правила становить виключна підсудність справ, застосування якої до спірних правовідносин залежить від характеру спірних правовідносин.

Статтею 30 ГПК України встановлена виключна підсудність справ.

Відповідно до ч. 5 ст. 30 ГПК України (в редакції закону, який був чинним на момент постановлення оскаржуваної ухвали) визначено, що спори, у яких відповідачем є Кабінет Міністрів України, міністерство чи інший центральний орган виконавчої влади, Національний банк України, Рахункова палата, Верховна Рада Автономної Республіки Крим або Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, а також справи, матеріали яких містять державну таємницю, розглядаються місцевим господарським судом, юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

Отже, у розумінні наведених норм процесуального права виключна підсудність - це правило, відповідно до якого справа має бути розглянута тільки певним господарським судом. Виключна підсудність означає, що певні категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності, а також за правилами альтернативної підсудності. Виключна підсудність за змістом ч. 5 ст. 30 ГПК України, яка раніше була передбачена ч. 5 ст. 16 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017) визначає суд, яким має бути розглянуто справу. Правило про виключну підсудність застосовується судом у будь-якому випадку за наявності визначених законом умов, не залежить від волі сторін, а також наявності чи відсутності обґрунтувань учасників справи щодо її застосування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.08.2019 у справі №916/142/19 та у постанові від 15.05.2018 у справі №905/1566/17.

Згідно з ч. 6 ст. 31 ГПК України спори між судами щодо підсудності не допускаються.

10.03.1994 набрав чинності Закон України "Про державну таємницю", який регулює суспільні відносини, пов`язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України.

Згідно зі ст. 1 зазначеного Закону державна таємниця - вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою; віднесення інформації до державної таємниці - процедура прийняття (державним експертом з питань таємниць) рішення про віднесення категорії відомостей або окремих відомостей до державної таємниці з установленням ступеня їх секретності шляхом обґрунтування та визначення можливої шкоди національній безпеці України у разі розголошення цих відомостей, включенням цієї інформації до Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, та з опублікуванням цього Зводу, змін до нього.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про державну таємницю" віднесення інформації до державної таємниці здійснюється мотивованим рішенням державного експерта з питань таємниць за його власною ініціативою, за зверненням керівників відповідних державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій чи громадян. Інформація вважається державною таємницею з часу опублікування Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, до якого включена ця інформація, чи зміни до нього у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 2 ст. 15 цього Закону передбачено, що гриф секретності кожного матеріального носія секретної інформації повинен відповідати ступеню секретності інформації, яка у ньому міститься, згідно із Зводом відомостей, що становлять державну таємницю, - "особливої важливості", "цілком таємно" або "таємно". Реквізити кожного матеріального носія секретної інформації складаються із: грифа секретності; номера примірника; статті Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, на підставі якої здійснюється засекречення; найменування посади та підпису особи, яка надала гриф секретності.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом заявленого у цій справі позову є матеріально-правова вимога Державного агентства резерву України до Державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів № 2" про відшкодування вартості матеріальних цінностей державного резерву, щодо яких встановлено факти незабезпечення збереження, та стягнення штрафних санкцій.

При цьому позов обґрунтовано тим, що у серпні 2017 року на ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» проводилась позапланова перевірка наявності, якісного стану, умов зберігання, обліку та звітності зерна державного резерву, яке знаходилось на відповідальному зберіганні у відповідача, за результатами якої встановлено факти незабезпечення збереження матеріальних цінностей державного резерву, про що зазначено в акті від 30.08.2017.

Судом враховуються доводи прокуратури Волинської області про те, що розпорядження Кабінету Міністрів України від 01.07.2016 № 534-рс підтверджує та обґрунтовує позовні вимоги, а саме закладення та перебування на момент проведення перевірки (30.08.2017) спірних обсягів зерна державного резерву, яке перебуває на зберіганні ДП «Луцький комбінат Хлібопродуктів № 2», а також надає змогу розмежувати обсяги зерна щодо якого було встановлено факт незабезпечення збереження актами перевірки від 24.09.2010, 14.12.2011 та від 30.08.2017, які покладено в основу позовних вимог.

Кабінетом Міністрів України листом від 28.11.2018 № 22888/0/2-18 у відповідь на запит Держрезерву від 20.11.2018 №377/0/4-18 надано дозвіл на виготовлення в установленому порядку копії розпорядження Кабінету Міністрів України від 01.07.2016 № 534-рс для подання її до господарського суду м. Києва.

Таким чином, розпорядження Кабінету Міністрів України від 01.07.2016 № 534-рс, яке в даному випадку слід застосувати для надання правової оцінки спірним правовідносинам, - має гриф «таємно» та інші реквізити носія секретної інформації. Розпорядником (укладачем) зазначеного розпорядження заборонено знімати копії та робити будь-які виписки.

За змістом ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, у розумінні наведених норм процесуального права з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин при вирішенні спору суд зобов`язаний надавати оцінку зібраним у справі доказам, у тому числі розпорядженню Кабінету Міністрів України від 01.07.2016 № 534-рс, яким обґрунтовується заявлений у цій справі позов і яке має гриф «таємно» та інші реквізити носія секретної інформації.

Отже, постановляючи оскаржувану ухвалу господарський суд міста Києва наведеного не врахував, внаслідок чого допустив невірне застосування норм процесуального права (ст.ст. 30, 31 ГПК України) та дійшов помилкового висновку про необхідність направлення справи за підсудністю на розгляд до господарського суду Волинської області.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За результатами апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала господарського суду міста Києва підлягає скасуванню, як винесена з порушенням норм процесуального права.

Судові витрати.

Положеннями ч. 14 ст. 129 ГПК України визначено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Разом з тим, оскільки у даному випадку суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, а скасовує ухвалу місцевого господарського суду з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не проводиться та повинен здійснюватися судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 255, 271 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційні скарги Державного агентства резерву України та Заступника прокурора Волинської області задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 04.12.2019 у справі №903/625/18 скасувати.

3. Справу № 903/625/18 направити на розгляд до господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 15.06.2020.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді С.В. Владимиренко

А.М. Демидова