ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про забезпечення позову

15.06.2020м. ДніпроСправа № 904/10714/16

За заявою Комунального закладу "Дніпропетровський геріатричний пансіонат" Дніпропетровської обласної ради

про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельні ділянки

у справі:

за позовом Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної ради (м. Дніпро) в особі Комунального закладу "Дніпропетровський геріатричний пансіонат" Дніпропетровської обласної ради (м. Дніпро)

до Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (смт. Слобожанське, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області)

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (м. Дніпро)

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (с. Любимівка, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області)

про визнання недійсним розпорядження № Р-428/0/291-15 від 09.07.2015 "Про вилучення земельної ділянки"

Суддя Фещенко Ю.В.

Без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Дніпропетровська місцева прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної ради (далі - позивач-1) в особі Комунального закладу "Дніпропетровський геріатричний пансіонат" Дніпропетровської обласної ради (далі - позивач-2) звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (далі - відповідач), в якій просить суд визнати недійсним розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації № Р-428/0/291-15 від 09.07.2015 "Про вилучення земельної ділянки".

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Комунальному закладу "Дніпропетровський геріатричний пансіонат" Дніпропетровської обласної ради, на підставі державного акту ІІ-ДП № 007739 від 06.03.1998, виданого Дніпропетровською районною радою народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області, належало право постійного користування земельною ділянкою площею 176,8 га на території Любимівської сільської ради Дніпропетровського району для ведення підсобного господарства.

На підставі розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації "Про вилучення земельної ділянки з постійного користування" № 1750-р від 15.12.2006, земельна ділянка площею 20 га була вилучена з постійного користування пансіонату, переведена в землі запасу.

В подальшому, розпорядженням голови Дніпропетровської районної державної адміністрації № Р-428/0/291-15 від 09.07.2015 "Про вилучення земельної ділянки" було вилучено земельну ділянку загальною площею 176,800 га, яка знаходилась у користуванні Дніпропетровського будинку-інтернату для престарілих та інвалідів на території Любимівської сільської ради, для ведення підсобного господарства, та переведено її до земель запасу Любимівської сільської ради.

Прокурор посилається на те, що Дніпропетровська районна державна адміністрація вийшла за межі наданих законом повноважень - вказане розпорядження прийнято з порушенням статті 19 Конституції України, статей 122, 142, 149 Земельного кодексу України, що є підставою для визнання його недійсним. Також, у позовній заяві прокурором вказано про підстави звернення із вказаним позовом до суду, а саме: наявність порушення інтересів держави (територіальної громади), нездійснення їх захисту органом місцевого самоврядування в особі створеного ним комунального закладу, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Так, позивач-1 та позивач-2 тривалий час не звертаються до суду із позовом про відновлення їх порушених прав, а саме: про визнання вказаного вище розпорядження про вилучення земельної ділянки недійсним, що призводить до порушення майнових інтересів держави щодо користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення державної власності.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2016 було порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 14.12.2016.

Від позивача надійшла заява про забезпечення позову (вх. суду № 25865/20 від 12.06.2020), в якій він просить суд вжити заходи до забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки площею 20 га з кадастровим номером :02:0009 та 148,7251 га з кадастровим номером :02:006:0002 та заборонити Любимівській сільській раді Дніпровського району Дніпропетровської області вчиняти будь-які дії зі здійснення підготовки, організації та проведення земельного аукціону для продажу права оренди на земельні ділянки - площею 20 га з кадастровим номером :02:0009 та 148,7251 га з кадастровим номером :02:006:0002, відповідно до рішення Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 22.03.2019 № 560-19/VII "Про продаж права оренди земельних ділянок на земельних торгах".

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач посилається на те, що спірна земельна ділянка площею 176,800 га була розділена на дві вищезазначені земельні ділянки з відповідними кадастровими номерами та згідно з витягами з реєстру речових прав на нерухоме майно власником землі значиться Любимівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області. Відповідно до інформації з офіційного веб-сайту Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області сільрада на своїй сесії, яка відбулася 22.03.2019, включила до Переліку вільних земельних ділянок об`єднаної територіальної громади вищевказані земельні ділянки та визначила умови продажу права оренди на них. У разі визнання спірного розпорядження недійсним, КЗ "Дніпропетровський геріатричний пансіонат" ДОР фактично не зможе виконати судове рішення та зареєструвати право постійного користування в реєстрі речових прав, оскільки на той момент вже може бути зареєстровано право оренди на земельні ділянки, відповідно до договору оренди між Любимівською сільрадою та відповідною особою, яка стане переможцем аукціону.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду заяви,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до вказаної норми закону, позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив суд:

- накласти арешт на земельні ділянки площею 20 га з кадастровим номером :02:0009 та 148,7251 га з кадастровим номером :02:006:0002;

- заборонити Любимівській сільській раді Дніпровського району Дніпропетровської області вчиняти будь-які дії зі здійснення підготовки, організації та проведення земельного аукціону для продажу права оренди на земельні ділянки - площею 20 га з кадастровим номером :02:0009 та 148,7251 га з кадастровим номером :02:006:0002, відповідно до рішення Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 22.03.2019 № 560-19/VII "Про продаж права оренди земельних ділянок на земельних торгах".

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач посилається на те, що спірна земельна ділянка площею 176,800 га була розділена на дві вищезазначені земельні ділянки з відповідними кадастровими номерами та згідно з витягами з реєстру речових прав на нерухоме майно власником землі значиться Любимівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області. Відповідно до інформації з офіційного веб-сайту Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області сільрада на своїй сесії, яка відбулася 22.03.2019, включила до Переліку вільних земельних ділянок об`єднаної територіальної громади вищевказані земельні ділянки та визначила умови продажу права оренди на них. У разі визнання спірного розпорядження недійсним, КЗ "Дніпропетровський геріатричний пансіонат" ДОР фактично не зможе виконати судове рішення та зареєструвати право постійного користування в реєстрі речових прав, оскільки на той момент вже може бути зареєстровано право оренди на земельні ділянки, відповідно до договору оренди між Любимівською сільрадою та відповідною особою, яка стане переможцем аукціону.

На думку позивача невжиття заходів забезпечення позову, а саме щодо заборони Любимівській сільській раді вчиняти будь-які дії зі здійснення підготовки, організації та проведення земельного аукціону для продажу права оренди на земельні ділянки - площею 20 га з кадастровим номером :02:010:0009 та 148,7251 га з кадастровим номером :02:006:0002, відповідно до рішення від 22.03.2019 № 560-19/VII "Про продаж права оренди земельних ділянок на земельних торгах" призведе до істотного ускладнення виконання рішення суду або взагалі унеможливить його виконання.

Суд, розглянувши заяву Комунального закладу "Дніпропетровський геріатричний пансіонат" Дніпропетровської обласної ради про забезпечення позову, вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист. Частиною 1 статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що кожному, гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Як наголосив Європейський суд у справі "Горнсбі проти Греції" виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Так, право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Стгеесе), від 19.03.1997 пункт 40. Reports of Judgments and Decisions 1997-11). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" v. Італії (Immobiliare Saffi v. Italy), [GCJ. N 22774/93, n. 66. ECHR 1999-V).

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід`ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу ("Бурдов проти Росії", комюніке Секретаря Суду 07.05.2002; рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

У пункті 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд - і водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Також у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Таким чином, господарський суд, будучи органом правосуддя, повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

По суті, забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову, є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду зазначеним вище.

Суд зауважує, що умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Суд також зауважує, що для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Так, на підтвердження вчинення таких дій позивачем-2 долучена до заяви копія рішення Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 22.03.2019 № 560-19/VII, в якому включено до переліку вільних земельних ділянок об`єднаної територіальної громади та визначено умови продажу права оренди, зокрема, спірної земельної ділянки, яка в процесі розгляду справи судом стала складатися з таких ділянок: площею 20 га з кадастровим номером :02:0009 та площею 148,7251 га з кадастровим номером :02:006:0002.

Отже, станом на теперішній час, земельна ділянка площею 176,800 га розділена на дві вищезазначені земельні ділянки з відповідними кадастровими номерами та згідно з витягами з реєстру речових прав на нерухоме майно власником землі значиться Любимівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області, що не позбавляє останню здійснити дії щодо розпорядження земельною ділянкою щодо якої існує спір.

Після системного аналізу вказаних обставин та доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку наявності обґрунтованої загрози істотного ускладнення виконання рішення суду, ефективного захисту або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся, у разі задоволення позовних вимог у даній справі.

В той же час, адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

В статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб

Проаналізувавши доводи заявника, з урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що вжиття заявлених позивачем по даній справі заходів забезпечення позову сприятиме захисту та поновленню порушених прав позивача-2 та виконанню рішення по даній справі у разі задоволення позовних вимог. Тоді як невжиття заявлених позивачем-2 заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі, що в свою чергу призведе до нівелювання функції судового рішення, як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів позивача-2.

Враховуючи вищевикладене, суд вбачає наявність зв`язку між зазначеним заходом забезпечення позову і предметом спору, співмірність заходу із заявленою прокурором вимогою. Вжиття наведених заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача-2 на час вирішення спору в суді та в разі задоволення позову забезпечить можливість виконання рішення суду. Тоді як, невжиття зазначених заходів до забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення господарського суду в разі прийняття його на користь позивачів.

Частинами 1 та 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

В частині 1 статті 141 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

В даному випадку суд не вбачає підстав задля застосовування зустрічного забезпечення з огляду на те, що відповідні заходи не призведуть до негативних наслідків для відповідача чи інших осіб, а навпаки спрямовані на те, щоб не допустити передчасну передачу спірної земельної ділянки третім особам, що в подальшому може створити підстави для численних судових спорів, чим будуть порушуватися права третіх осіб.

Таким чином, суд вбачає підстави для вжиття заходів до забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельні ділянки площею 20 га з кадастровим номером :02:0009 та 148,7251 га з кадастровим номером :02:006:0002.

Суд вважає наведені заходи забезпечення позову обґрунтованими, адекватними та співмірними заявленим позовним вимогам. Вжиття зазначених заходів до забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді, що відповідає правовій природі забезпечення позову. Наразі вжиття обраного позивачем заходу до забезпечення позову спрямоване на збереження майна до вирішення спору по суті, забезпечує збалансованість інтересів сторін.

Аналогічні позиції щодо такого питання викладені у Постановах Верховного Суду у справі № 916/870/18 від 15.01.2019 та № 916/73/19 від 27.06.2019.

Заява Комунального закладу "Дніпропетровський геріатричний пансіонат" Дніпропетровської обласної ради в частині заборони Любимівській сільській раді Дніпровського району Дніпропетровської області вчиняти будь-які дії зі здійснення підготовки, організації та проведення земельного аукціону для продажу права оренди на земельні ділянки - площею 20 га з кадастровим номером :02:0009 та 148,7251 га з кадастровим номером :02:006:0002, відповідно до рішення Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 22.03.2019 № 560-19/VII "Про продаж права оренди земельних ділянок на земельних торгах" задоволенню не підлягає, оскільки накладення судом арешту на спірні земельні ділянки унеможливлює вчинення як відповідачем, так і іншими особами будь-яких дій щодо відчуження майна або дій, що пов`язані з державною реєстрацією речових прав на спірне нерухоме майно.

Враховуючи все вищевикладене, заява Комунального закладу "Дніпропетровський геріатричний пансіонат" Дніпропетровської обласної ради про вжиття заходів до забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 42, 136, 137, 138, 139, 140, 141, 232, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України , суд

УХВАЛИВ:

Заяву Комунального закладу "Дніпропетровський геріатричний пансіонат" Дніпропетровської обласної ради задовольнити частково.

З метою забезпечення позову до набрання рішенням законної сили накласти арешт на земельні ділянки площею 20 га з кадастровим номером :02:0009 та площею 148,7251 га з кадастровим номером :02:006:0002.

В решті вимог, наведених в заяві про забезпечення позову, - відмовити.

Стягувачем за даною ухвалою є: Комунальний заклад "Дніпропетровський геріатричний пансіонат" Дніпропетровської обласної ради (49127, м. Дніпро, вулиця Гаванська, будинок 15; ідентифікаційний код 03562537).

Боржником за даною ухвалою є: Любимівська сільська рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області (52042, Дніпропетровської області, Дніпропетровського району, с. Любимівка, вулиця Садова, будинок 1; ідентифікаційний код 04339741).

Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили 15.06.2020, підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень, та може бути пред`явлена до виконання в строк до 16.06.2023.

Ухвала з урахуванням пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" має статус виконавчого документа. В силу статті 129-1 Конституції України та статті 144 Господарського процесуального кодексу України ця ухвала є обов`язковою для виконання всіма органами, організаціями та посадовими особами на всій території України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повний текст ухвали підписаний - 15.06.2020.

Суддя Ю.В. Фещенко