ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

02.06.2020м. ДніпроСправа № 904/644/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Товстоп`ятки В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Первинної профспілкової організації регіональної профспілки робітничої молоді Публічного акціонерного товариства "Арселорміттал Кривий Ріг", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до відповідача-1: Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

відповідача-2: Первинної організації профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України Публічного акціонерного товариства "Арселорміттал Кривий Ріг", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про визнання позивача таким, що належним чином приєднався до колективного договору на 2007-2008 роки, який діє на ПАТ "АрселорМітал Кривий Ріг" з 01.02.2017 та стягнення 592 938 грн. 56 коп.

Рудь І.А.

Представники:

від позивача: Бардашев П.В., витяг з ЄДР ААБ № 995304, керівник;

від відповідача-1: Охріменко А.А., довіреність № 14-440 юр. від 15.11.2019, адвокат;

від відповідача- 2: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Первинна профспілкова організація регіональної профспілки робітничої молоді Публічного акціонерного товариства "Арселорміттал Кривий Ріг" звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом від 30.01.2020, в якому просить:

- визнати позивача таким, що належним чином приєднався до колективного договору на 2007-2008 роки, який діє на Публічному акціонерному товариству "АрселорМітал Кривий Ріг" з 01.02.2017;

- стягнути з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" грошові кошти у розмірі 592 938 грн. 56 коп. у порядку виконання у повному обсязі вимог п. 8.6 Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки, яка зареєстрована 28.07.2011 Міністерством праці та соціальної політики України за № 40.

Ухвалою господарського суду від 10.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 27.02.2020.

25.02.2020 на електронну адресу суду та 27.02.2020 засобами поштового зв`язку позивачем надані попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи та клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване перебування представника позивача на лікарняному.

У підготовчому засіданні 27.02.2020 представник відповідача-1 подав заяву про закриття провадження у справі, оскільки спір не підлягає вирішенню у порядку господарського судочинства.

Ухвалою господарського суду від 27.02.2020 підготовче засідання відкладене на 19.03.2020, у зв`язку із ненаданням витребуваних судом документів. Заява відповідача-1 про закриття провадження у справі залишена на вирішенні суду.

04.02.2020 на адресу суду надійшло клопотання позивача від 28.02.2020 про розгляд справи за відсутності представника позивача за наявними матеріалами.

19.03.2020 підготовче засідання не відбулося, у зв`язку із запровадженням на території України карантину.

Ухвалою суду від 19.03.2020 відкладено підготовче засідання на невизначений термін.

Господарський суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11.03.2020 № 211 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215), з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020, на усій території України з 12.03.2020 до 03.04.2020 установлено карантин.

Крім того, згідно із п. 11 Закону України №540-ІХ від 30.03.2020 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набув чинності 02.04.2020 року, розділ X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України доповнено п. 4 такого змісту, зокрема, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки судового розгляду справи продовжуються на строк дії такого карантину, а строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

У подальшому строк дії карантину продовжувався з 03.04.2020 до 24.04.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 239), з 24.04.2020 до 11.05.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 № 291), з 11.05.2020 до 22.05.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 № 343), з 22.05.2020 до 22.06.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392).

З огляду на послаблення карантину, ухвалою господарського суду від 07.05.2020 підготовче засідання у справі призначене на 02.06.2020.

28.05.2020 на електронну адресу суду та 01.06.2020 засобами поштового зв`язку до суду надійшла заява представника позивача адвоката Умріхіна О.В., в якій зазначив, що повідомлений про час та місце розгляду справи, проте не має можливості з`явитися до суду, у зв`язку із зайнятістю в інших судових процесах у м. Кривому Розі. Повідомив, що не отримував заяви відповідача-1 про закриття провадження у справі, у зв`язку із чим не може надати письмові пояснення з цього приводу.

У призначене підготовче засідання відповідач-2 явку повноважного представника не забезпечив, витребувані судом документи не надав.

Господарський суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України суд викликає або повідомляє експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Приймаючи до уваги вищенаведене, з метою належного повідомлення відповідача-2 про час та місце розгляду справи, судом складено відпоуідні телефонограму, як прийнята представником відповідача-2 (а.с. 100).

У даному випаду судом також враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач-2 мав право та дійсну можливості ознайомитись з ухвалою господарського суду від 07.05.2020 по справі № 904/644/20 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідач-2 про дату, час та місце судового слухання, але останній не скористався своїм правом на участь представника у призначеному засіданні.

У підготовчому засіданні 02.06.2020 представник відповідача-1 просив суд задовольнити подану 27.02.2020 заяву від 27.02.2020 та закрити провадження у справі.

Представник позивача проти задоволення заяви відповідача-1 заперечував, просив суд розглянути справу по суті та прийняти рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши заяву відповідача-1 від 27.02.2020, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, господарський суд вбачає підстави для закриття провадження у справі з огляду на таке.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що з листопада 2015 відповідач-1 змінив розмір відрахування на оздоровчу і фізкультурну роботу з 0,5% від фонду оплати праці до 0,3% фонду оплати праці, пояснюючи такі зміни тим, що позивач не приймав участь у ведені переговорів та в укладенні колективного договору ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" на 2007-2008 роки і Галузевої угоди ГМК України 2011-2012.

Наведені обставини стали підставою для звернення позивача до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення з ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" заборгованості з перерахування коштів на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу у розмірі 47 893 грн. 73 коп. за період з січня 2015 по березень 2016.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2016 у справі № 904/3674/16, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.09.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 29.11.2016, позов задоволений частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" на користь Первинної профспілкової організації регіональної профспілки робітничої молоді Публічного акціонерного товариства "Арселорміттал Кривий Ріг" заборгованість у розмірі 1 089 грн. 33 коп., в решті позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що позивачем не вчинені дії щодо приєднання до колективного договору і Галузевої угоди, у зв`язку з чим відповідачем правомірно відбуваються відрахування у розмірі не меншому ніж 0,3% фонду оплати праці, а не 0,45% та 0,5%, як для сторін колективного договору та Галузевої угоди. Господарський суд дійшов до висновку про правильність відрахування на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу у розмірі, встановленому Законом - 0,3% фонду оплати праці, оскільки для отримання додаткових переваг профспілка повинна вчинити мінімальні дії, які вироблені профспілковим рухом і тривалий час застосовуються в Україні, а саме приєднатися до колективного договору. Відрахування у більшому розмірі, передбаченому колективним договором чи Галузевою угодою, є обов`язковим для тих профспілок, які є стороною або приєдналися до колективного договору.

Позивач зазначає, що діючи відповідно до рекомендацій, викладених у вищевказаному судовому рішенні, профспілка-позивач вчинила відповідні дії для приєднання до колективного договору, про що повідомила відповідачів (рекомендовані листи № 759 від 24.01.2016, № 937 від 24.01.2016).

Проте, відповідачі, отримавши вказані звернення, не відповіли позивачу на його пропозицію, чим уклонилися від участі в необхідних консультаціях щодо приєднання до колективного договору та подальших колективних переговорів, що є порушенням вимог ст.12 Кодексу законів про працю України, ст. 4 Закону України «Про колективні договори і угоди», Конвенції МОП № 154 Про сприяння колективним переговорам 1981 року, яка набрала чинності в Україні 16.05.1995, а також Рекомендацію МОП №163 щодо сприяння колективним переговорам.

Позивач стверджує, що такі дії відповідачів щодо ігнорування пропозиції позивача є дискримінаційними діями відносно профспілки - позивача, яку не допустили до консультацій щодо колективних переговорів і позбавили переваг щодо фінансування профспілкової діяльності, якими користується профспілка-відповідач-2. Відповідачі не розглянули вимоги позивача по приєднанню до колективного договору у розумний строк, який, на думку позивача, не має перевищувати календарного місяця.

Позивач вважає, що він вчинив належні і достатні дії щодо приєднання до діючого на ПАТ "Арселорміттал Кривий Ріг" Колективного договору на 2007-2008 рік і на нього мають розповсюджуватися усі умови Колективного договору і Галузевої угоди, вимоги яких є обов`язковими для виконання усіма сторонами цих колективних договорів (угод). Таким чином, на позивача має розповсюджуватися право на отримання відрахувань в розмірі 0,5% від ФОП від ПАТ "Арселорміттал Кривий Ріг", що передбачено п.8.6 Галузевої угоди з 01.02.2017.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача із даним позовом до суду за захистом своїх порушених прав.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом ч. ч. 1-3 ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.

Приписами ч. 1 ст. 4 Господарського кодексу України передбачено, що трудові відносини не є предметом регулювання цього Кодексу.

Правове становище професійних спілок, їх статус та повноваження регулюються Кодексом законів про працю України, Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Працівники мають право, зокрема, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку. Первинні профспілкові організації на підприємствах, в установах, організаціях та їх структурних підрозділах представляють інтереси своїх членів і захищають їх трудові, соціально-економічні права та інтереси. Первинні профспілкові організації здійснюють свої повноваження через утворені відповідно до статуту (положення) виборні органи, а в організаціях, де виборні органи не утворюються, - через профспілкового представника, уповноваженого згідно із статутом на представництво інтересів членів професійної спілки, який діє в межах прав, наданих Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та статутом професійної спілки. (ст. 2, ч. 1, ч. 2 ст. 246 Кодексу законів про працю України).

Права професійних спілок, їх об`єднань визначаються Конституцією України, Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами (ст. 244 Кодексу законів про працю України).

За змістом ст. ст. 1, 2 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» професійна спілка (профспілка) - добровільна неприбуткова громадська організація, що об`єднує громадян, пов`язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання). Первинна організація профспілки - добровільне об`єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечують себе роботою самостійно, або навчаються в одному навчальному закладі. Професійні спілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки.

Статтею 42 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» встановлено, що роботодавець зобов`язаний сприяти створенню належних умов для діяльності профспілкових організацій, що діють на підприємстві, в установі або організації, а статтею 44 цього Закону передбачено, що роботодавці зобов`язані відраховувати кошти первинним профспілковим організаціям на культурно-масову, фізкультурну і оздоровчу роботу в розмірах, передбачених колективним договором та угодами, але не менше ніж 0,3 відсотка фонду оплати праці з віднесенням цих сум на валові витрати, а у бюджетній сфері - за рахунок виділення додаткових бюджетних асигнувань.

Правові й організаційні засади функціонування системи заходів з вирішення колективних трудових спорів (конфліктів), здійснення взаємодії сторін соціально-трудових відносин у процесі врегулювання колективних трудових спорів (конфліктів), що виникли між ними врегульовано Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)».

Встановлені цим Законом норми поширюються на найманих працівників та організації, утворені ними відповідно до законодавства для представництва і захисту їх інтересів, і на роботодавців, організації роботодавців та їх об`єднання.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» колективний трудовий спір (конфлікт) - це розбіжності, що виникли між сторонами соціально-трудових відносин, щодо: встановлення нових або зміни існуючих соціально-економічних умов праці та виробничого побуту; укладення чи зміни колективного договору, угоди; виконання колективного договору, угоди або окремих їх положень; невиконання вимог законодавства про працю.

Сторонами колективного трудового спору на виробничому рівні є наймані працівники (окремі категорії найманих працівників) підприємства, установи, організації чи їх структурних підрозділів або первинна профспілкова чи інша уповноважена найманими працівниками організація та роботодавець (ст. 3 вказаного Закону).

Судовий порядок розгляду колективних трудових спорів (конфліктів) процесуальним законодавством та Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» передбачений у таких випадках: розгляд заяви власника або уповноваженого ним органу про визнання страйку незаконним (ст. 23 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)»); розгляд заяви Національної служби посередництва і примирення про вирішення колективного трудового спору (конфлікту) у випадках, передбачених ст. 24 цього Закону, і коли сторонами не враховано рекомендації Національної служби посередництва і примирення щодо вирішення колективного трудового спору (конфлікту) (ст. 25 вказаного Закону); оскарження профспілками неправомірних дій або бездіяльності посадових осіб, винних у порушенні умов колективного договору чи угоди (ч. 5 ст. 20 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»); невиконання роботодавцем обов`язку щодо створення умов діяльності профспілок, регламентованих колективним договором (ч. ч. 2, 4 ст. 42 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»).

Як встановлено судом, сторонами цього спору є первинна профспілкова організація та роботодавець, а спір виник у зв`язку з невиконанням роботодавцем вимог законодавства про працю щодо забезпечення діяльності професійної спілки з питань, віднесених до її повноважень.

Отже, з огляду на викладені положення законодавства, господарський суд зазначає, при вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і відповідний спір - господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у ст. 3 Господарського кодексу України. Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Спори, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначені статтею 20 Господарського процесуального кодексу України.

Натомість колективні трудові спори - це спори між найманими працівниками, трудовим колективом (профспілкою) і власником чи уповноваженим ним органом, в яких йдеться про зіткнення інтересів сторін трудових правовідносин і порядок вирішення таких спорів визначено Законом України від 03.03.1998 № 137/98-ВР "Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)".

Згідно з ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи суть спору, спрямовану на врегулювання інтересів сторін трудових правовідносин, порядок вирішення яких визначено Законом України "Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)" господарський суд доходить висновку про неможливість вирішення цього спору у порядку господарського судочинства.

Саме такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.05.2018 у справі № 910/11188/17, в якій, зокрема, досліджено і практику Вищого господарського суду України, в тому числі постанову від 29.11.2016 у справі № 904/3674/16, на яку посилається позивач.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

За приписами ч. 2 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

За нормами ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

У відповідності до ч. 2. ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Статтею 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі.

За вказаних обставин, сплачений позивачем судовий збір у сумі 10 996 грн. 08 коп., підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України у разі подання відповідного клопотання.

У підготовчому засіданні 02.06.2020 оголошено вступну та резолютивну частини ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 18, 46, 185, п. 1 ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 231, ст. ст. 233-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі №904/644/20 закрити.

2. Роз`яснити позивачу, що дана справа підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства та її розгляд віднесено до юрисдикції районного суду м. Кривого Рогу за вибором позивача, відповідно до норм ст. ст. 27, 27 Цивільного процесуального кодексу України.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення 02.06.2020.

4. Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.А. Рудь