РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.05.2020Справа № 910/2644/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Капішон В.В. розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства "Сумиобленерго"

до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО"

про стягнення 453 117,60 грн

за участю представників:

від позивача : не з'явився

від відповідача : не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Сумиобленерго" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО" про стягнення 453117,06 грн, з яких: заборгованість за надані послуги з розподілу електричної енергії за липень 2019 року та серпень 2019 року у сумі 4633,83 грн, інфляційні втрати у сумі 22543,92 грн, 3% річних у сумі 35382,70 грн, пеню у сумі 390556,61 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на прострочення відповідачем зобов'язань за надані послуги з розподілу електричної енергії за липень 2019 року та серпень 2019 року.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 24.03.2020.

18.03.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

24.03.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

З метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, враховуючи постанову Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11.03.2020 №211 та на виконання розпорядження Голови Вищої ради правосуддя від 13.03.2020 №11/0/2-20 "Про додаткові заходи із попередження респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19", судові засідання, які призначені на 24.03.2020, знято з розгляду.

27.03.2020 через відділ діловодства суду позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з епідеміологічною ситуацією.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2020 суд призначив підготовче засідання у справі №910/2644/20 на 05.05.2020.

04.05.2020 через відділ діловодства суду позивачем подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

У підготовче засідання 05.05.2020 представники учасників судового процесу не з'явилися.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 05.05.2020 закрив підготовче провадження у справі № 910/2644/20 та призначив справу до судового розгляду по суті на 26.05.2020.

05.05.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про зміну найменування на Акціонерне товариство «Сумиобленерго». На підтвердження зміни найменування позивач надав Статут та виписку із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 22.04.2020.

Отже, враховуючи викладене, дослідивши вказані обставини суд дійшов висновку про наявність підстав щодо зміни найменування позивача з Публічного акціонерного «Сумиобленерго» на Акціонерне товариство «Сумиобленерго».

Представник позивача у судове засідання 26.05.2020 не з'явився, направив клопотання про розгляд справи без участі представника.

У судове засідання 26.05.2020 представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи по суті не подав, про розгляд справи відповідач був належним чином повідомлений.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Сумиобленерго" (надалі - позивач, оператор системи) є оператором системи розподілу електричної енергії, яке діє на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, виданої відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 16.11.2018 №1445.

Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО", яке діє на підставі ліцензії з постачання електричної енергії споживачу, виданої відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1344 від 06.11.2018, проводить свою господарську діяльність з постачання електричної енергії споживачам.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 № 1023-р Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" визначено постачальником "останньої надії" на період з 1 січня 2019 року до 1 січня 2021 року. Територія здійснення діяльності ДПЗД "Укрінтеренерго" як постачальника "останньої надії" - територія України, крім території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Відповідно до п. 66 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" - це визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який за обставин, встановлених цим Законом, не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу.

Пунктами 2.1.14 та 2.1.15 Правил роздрібного ринку електричної енергії, що затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі також - НКРЕКП) від 14.03.2018 № 312 (надалі - ПРРЕЕ) передбачено, що оператор системи не має права відмовити електропостачальнику, який звертається щодо укладення договору електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії споживачам, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території здійснення діяльності відповідного оператора системи. Договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання, розробляється оператором системи на основі додатка 4 до цих Правил, оприлюднюється на офіційному веб-сайті оператора системи та укладається шляхом надання електропостачальником заяви-приєднання. Датою початку дії зазначеного договору є наступний робочий день від дня отримання оператором системи заяви-приєднання електропостачальника щодо укладення такого договору.

19.12.2018 відповідач надав позивачеві, як оператору системи, заяву-приєднання, та приєднався до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, розміщеного на сайті оператора системи за адресою: https//www.soe.com.ua

Таким чином, 26.12.2018 між АТ "Сумиобленерго" та ДП "Укрінтеренерго" на підставі заяви-приєднання був укладений договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії №2612/5 (пункт 24 Реєстру суб'єктів господарювання, які провадять господарську діяльність з постачання електричної енергії споживачу) , який є публічним договором приєднання, що встановлює порядок та умови розподілу електричної енергії споживачам постачальника як послуги оператора системи (надалі - Договір).

У відповідності до п. 2.1 договору, оператор системи щодо забезпечує недискримінаційний доступ постачальника до мереж оператора системи з метою реалізації постачальником як суб`єктом роздрібного ринку своїх прав та виконання обов`язків та функцій постачальника електричної енергії по відношенню до споживачів, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території здійснення ліцензованої діяльності оператора системи.

Відповідно до п. 2.2 договору постачальник здійснює оплату послуг з розподілу електричної енергії оператора системи згідно з умовами глави 3 договору.

Згідно умов п. 3.1 договору, ціна договору складає вартість послуг з розподілу електричної енергії за сукупністю споживачів постачальника.

Відповідно до п. 3.2 договору постачальником здійснюється оплата послуг з розподілу за сукупністю споживачів, яким згідно з відповідними договорами про постачання електричної енергії, розподіл забезпечує постачальник.

Розрахунковим періодом для цілей договору є календарний місяць (п. 3.3 договору). Оплата послуг з розподілу (передачі) здійснюється постачальником у формі 100% попередньої оплати вартості послуг з розподілу електричної енергії за 30 днів до початку розрахункового періоду, після надання повідомлення про замовлений обсяг купівлі електричної енергії на відповідний розрахунковий період (п. 3.4 договору).

Пунктом 4.2 договору визначено, що постачальник зобов`язаний виконувати умови договору, здійснювати оплату послуг з розподілу електричної енергії у повному обсязі згідно з умовами глави 3 договору та інших платежів, необхідність яких випливає з умов договору.

Договір набирає чинності з дня приєднання постачальника до його умов цього договору і діє протягом 1 року, якщо інший строк не зазначено в заяві-приєднання (п. 9.1 договору).

Сторонами погоджено, що за підсумками надання послуг з розподілу електричної енергії в розрахунковому періоді оператор системи складає та надає протягом 5 робочих днів на погодження постачальнику акт про надання послуг з розподілу електричної енергії. Протягом 2 робочих днів з дня отримання акту про надання послуг з розподілу електричної енергії постачальник повертає підписаний примірник даного акту оператору системи. Оплата послуг з розподілу електричної енергії здійснюється постачальником на поточний рахунок оператора системи (п. 3.5. договору).

Відповідно до актів про виконання робіт про надання послуг з розподілу електричної енергії згідно договору №2612/5 від 26.12.2018, які підписані сторонами, позивачем у липні 2019 року на суму 1150,03 та у серпні 2019 року на суму 3483,80 грн надано відповідачу послуги з розподілу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами для споживачів відповідача 2 класу.

Звертаючись до суду із вказаним позовом та обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач не оплатив вартість наданих послуг у липні та серпні 2019 року, а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу у сумі 4633,83 грн, а також 390 556,61 грн - пені, 35 382,70 грн - 3% річних, 22 543,92 грн - інфляційних втрат.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Частинами 1, 2 ст. 633 ЦК України встановлено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як встановлено судом, між сторонами був укладений договір про надання послуг з розподілу електричної енергії №2612/5 від 26.12.2018, за умовами якого договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови розподілу електричної енергії споживачам постачальника.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, враховуючи вище зазначені положення та враховуючи про відсутність доказів на підтвердження того, що спірний договір був визнаний недійсним у встановленому законом порядку, з урахуванням положень ст. 204 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що договір №2612/5 від 26.12.2018 є чинним, а тому суд відхиляє доводи відповідача щодо невідповідність положень договору вимогам додатку № 4 до ПРРЕЕ.

Окрім того, суд зазначає, що пунктом 2.1.15 Правил датою початку дії договору є наступний робочий день від дня отримання оператором системи заяви-приєднання електропостачальника щодо укладення такого договору, а тому договір є публічним та не підписується сторонами, а приєднання до його умов здійснюється на підставі поданої заяви-приєднання.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивачем, у зв'язку із простроченням оплати за електричну енергію у липні 2019 року - 7 533 122,83 грн, серпні 2019 року - 1 499 444,79 грн, вересні 2019 року - 1 502 928,59 грн, у жовтні 2019 року - 1 502 928,59 грн, листопаді 2019 року - 1 502 928,59 грн, у грудні 2019 року - 1 502 928,59 грн заявлено до стягнення з відповідача 390 556,61 грн - пені, 35 382,70 - 3% річних, 22 543,92 грн - інфляційних втрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в підтвердження викладених обставин надав підписані сторонами та скріплені їх печатками без зауважень та заперечень акти про виконання робіт про надання позивачем послуг для споживачів відповідача з розподілу електричної енергії згідно договору №2612/5 від 26.12.2018 у липні та у серпні 2019 року.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що у липні 2019 позивачем поставлено електроенергію в кількості 1 200 кВт год вартістю на загальну суму 1 150,03 грн та у серпні 2019 в кількості 4 229 кВт год вартістю на загальну суму 3 483,80 грн.

Таким чином, відповідач зобов`язаний був сплатити позивачу 4 633,83 грн за липень-серпень 2019 року.

У відповідності до приписів ст. ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог вказав, що несвоєчасне проведення розрахунків споживачів, розташованих на ліцензованій території діяльності ПАТ «Сумиобленерго», привело до значної заборгованості відповідача перед позивачем.

Суд відхиляє доводи відповідача, оскільки договір №2612/5 від 26.12.2018 укладений саме з ДПЗД «Укрінтеренерго», на якого покладений обов`язок сплати вартості наданих послуг, а тому наявність заборгованості у споживачів відповідача не звільняє останнього від передбаченої законом відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Також, відповідач посилався на існування особливого порядку розрахунків, як на підставу звільнення ДПЗД «Укрінтеренерго» від відповідальності за неналежне виконання своїх зобов`язань.

Так, 18.01.2019 НКРЕКП були внесені зміни до Порядку розподілу коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання постачальників універсальних послуг, постачальника «останньої надії» та операторів систем розподілу, затвердженого Постановою НКРЕКП №700 від 13.06.2013, відповідно до яких з метою погашення заборгованості перед оптовим постачальником, оплата електричної енергії такому постачальнику повинна здійснюватись у 100% розмірі. Тобто, усі кошти, що сплачують споживачі «останньої надії» (у тому числі які мають заборгованість) спрямовуються, у першу чергу, на оплату електричної енергії постачальнику, а потім - на оплату послуг з її розподілу.

Проте, вказана обставина - особливий алгоритм розрахунків, що викликаний умовами функціонування галузі, не звільняє відповідача від обов`язку належного виконання договірних зобов`язань та не обумовлена сторонами в укладеному між ними договорі.

Враховуючи викладене вище, оскільки матеріалами справи підтверджується невиконане зобов'язання за договором електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії, доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості у сумі 4 633,83 грн.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Проте, детально дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що матеріалами справи підтверджено лише надання позивачем послуг з розподілу електричної енергії за липень 2019 року у сумі 1150, 03 грн та у серпні 2019 року у сумі 3 483,80 грн.

Позивачем не надано належних доказів в підтвердження факту наявності прострочення заборгованості відповідача перед позивачем за договором №2612/5 від 26.12.2018 за періоди, які вказані у позовній заяві, а саме: у липні 2019 року - 7 533 122,83 грн, серпні 2019 року - 1 499 444,79 грн, вересні 2019 року - 1 502 928,59 грн, у жовтні 2019 року - 1 502 928,59 грн, листопаді 2019 року - 1 502 928,59 грн, у грудні 2019 року - 1 502 928,59 грн, а тому суд дійшов висновку, що позивачем правомірно здійснено нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних лише за період липень - серпень 2019 року.

Окрім того, як вбачається з Довідки нарахувань та оплат по платі за послуги з розподілу електричної енергії, яка підписана начальником відділу формування корисного відпуску та заступником директора комерційного з технічного забезпечення, яка долучена позивачем до позовної заяви, позивачем нараховано заборгованість станом на липень 2019 року у розмірі 1 499 444,79 грн, серпень 2019 року - 1 502 928,59 грн, вересень 2019 року - 1 502 928,59 грн, жовтень 2019 року - 1 502 928,59 грн, листопад 2019 року - 1 502 928,59 грн, грудень 2019 року - 1 502 928,59 грн, з приміткою «в т.ч. 1 498 294,76 грн заборгованість стягнена за рішенням суду, але не сплачена». Проте, в обґрунтування позовних вимог позивачем не зазначено про наявність рішення суду щодо стягнення заборгованості з відповідача за договором №2612/5 від 26.12.2018 та не надано жодного доказу на підтвердження вище зазначених обставин.

Також, суд звертає увагу, що позивач зазначив про направлення на адресу відповідача рахунків на сплату пені, інфляційних нарахувань та 3% річних за період з липня 2019 року по грудень 2019 року та в підтвердження надав копії рахунків та докази направлення рахунків.

Разом з тим, судом встановлено, що у наданих позивачем рахунках щодо оплати пені та 3 % річних зазначено інші договори, а саме: у рахунку №684 від 06.08.2019 та №680 від 06.08.2019 вказівка на договір №07, у рахунку №826 від 04.09.2019 та №822 від 04.09.2019 вказівка на договір №1812/2, у рахунку №440 від 02.10.2019 та №446 від 02.10.2019 вказівка на договір №1812/2, у рахунку №215 від 05.11.2019 та №213 від 05.11.2019 вказівка на договір №1812/2, у рахунку №211 від 05.11.2019 вказівка на договір №1812/2, у рахунку №359 від 08.01.2020 та №355 від 08.01.2020 вказівка на договір №1812/2.

Отже, щодо викладених обставин позивач не надав жодних пояснень або обґрунтувань, а тому суд не приймає вище вказані рахунки в якості належних доказів, оскільки вони не стосуються предмета доказування та не підтверджують обставин, які викладені в обґрунтування позовних вимог.

У відповідності до наданого позивачем розрахунку пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, вказується про заборгованість за послуги з розподілу електричної енергії на 01.07.2019 у розмірі 7 533 122,83 грн з посиланням на акти виконання робіт по договору №2612/5 від 26.12.2018 за період з лютого 2019 року по серпень 2019 року. Проте, суд вважає, що даний розрахунок не є належним чином доказовим, оскільки наведені у розрахунку суми заборгованості не підтверджені матеріалами справи, а також в матеріалах справи відсутні акти виконання робіт у відповідності до вказаних у розрахунку сум.

Таким чином, враховуючи, що судом встановлено про доведеність позивачем лише основної суми заборгованості відповідача за договором №2612/5 від 26.12.2018 у розмірі сумі 4 633,83 грн, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача щодо нарахувань пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань в частині суми боргу 4 633,83 грн за період липень-серпень 2019 року.

Отже, за змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

У випадку порушення термінів остаточного розрахунку за надані послуги з розподілу електричної енергії оператор системи має право нарахувати постачальнику пеню у розмірі 0,2% від суми прострочення платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення), 3% річних та інфляційні нарахування за кожен день прострочення. Пеня, 3% річних та інфляційні нарахування нараховуються до повного виконання постачальником своїх зобов'язань (п. 6.6. договору).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 468,99 грн (сума боргу 1150,03 грн за липень 2019 року - 19,28 грн за період з 14.08.2019 - 31.08.2019; сума боргу 1150,03 грн за липень 2019 року - 31,35 грн за період з 01.09.2019 - 30.09.2019, сума боргу 3 483,80 грн за серпень 2019 року - 59,85 грн за період 12.09.2019 - 30.09.2019, сума боргу 1 150,03 грн за липень 2019 року - 31,79 грн за період 01.10.2019 - 31.10.2019, сума боргу 3 483,80 грн за серпень 2019 року - 96,30 грн за період 01.10.2019 - 31.10.2019, сума боргу 1 150,03 грн за липень 2019 року - 29,30 грн за період 01.11.2019 - 30.11.2019, сума боргу 3 483,80 грн за серпень 2019 року - 88,77 грн за період 01.11.2019 - 30.11.2019, сума боргу 1 150,03 грн за липень 2019 року - 27,88 грн за період 01.12.2019 - 31.12.2019, сума боргу 3 483,80 грн за серпень 2019 року - 84,47 грн за період 01.12.2019 - 31.12.2019).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних судом встановлено, що сума 3% річних становить 45,03 грн (сума боргу 1150,03 грн за липень 2019 року - 1,70 грн за період з 14.08.2019 - 31.08.2019; сума боргу 1150,03 грн за липень 2019 року - 2,84 грн за період з 01.09.2019 - 30.09.2019, сума боргу 3 483,80 грн за серпень 2019 року - 5,44 грн за період 12.09.2019 - 30.09.2019, сума боргу 1 150,03 грн за липень 2019 року - 2,93 грн за період 01.10.2019 - 31.10.2019, сума боргу 3 483,80 грн за серпень 2019 року - 8,88 грн за період 01.10.2019 - 31.10.2019, сума боргу 1 150,03 грн за липень 2019 року - 2,84 грн за період 01.11.2019 - 30.11.2019, сума боргу 3 483,80 грн за серпень 2019 року - 8,59 грн за період 01.11.2019 - 30.11.2019, сума боргу 1 150,03 грн за липень 2019 року - 2,93 грн за період 01.12.2019 - 31.12.2019, сума боргу 3 483,80 грн за серпень 2019 року - 8,88 грн за період 01.12.2019 - 31.12.2019), а тому вимоги цій частині суд задовольняє частково.

Також, судом встановлено, що сума інфляційних нарахувань, яка підлягає стягненню з відповідача становить 69,51 грн (сума боргу 1150,03 грн за липень 2019 року - 8,05 грн за вересень 2019; сума боргу 3 483,80 грн за серпень 2019 року - 24,39 грн за вересень 2019 року, сума боргу 1 150,03 грн за липень 2019 року - 8,05 грн за жовтень 2019, сума боргу 3 483,80 грн за серпень 2019 року - 24,39 грн за жовтень 2019, сума боргу 1 150,03 грн за липень 2019 року - 1,15 грн за листопад 2019, сума боргу 3 483,80 грн за серпень 2019 року - 3,48 грн за листопад 2019), а отже вимоги цій частині суд задовольняє частково.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи встановлені вище судом обставини, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд частково задовольняє позов Акціонерного товариства "Сумиобленерго".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО" (04080, м. Київ, вулиця Кирилівська, будинок 85, ідентифікаційний код 19480600) на користь Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго" (40035, Сумська обл., місто Суми, вулиця Івана Сірка, будинок 7, ідентифікацій код 23293513) заборгованість у сумі 4 633,83 грн, інфляційні нарахування у сумі 69,51 грн, 3% річних у сумі 45,03 грн, пеню у сумі 468,99 грн та судовий збір у сумі 78, 26 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 09.06.2020.

Суддя О.В. Гулевець