номер провадження справи 18/42/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2020 справа № 908/1013/20

м. Запоріжжя Запорізької області

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Український папір" (04073, м. Київ, вул. Куренівська, буд. 2-Б)

до відповідача концерну "Міські теплові мережі" (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137)

про стягнення 1723,15 грн.

господарський суд Запорізької області у складі судді Левкут В.В.

при секретарі судового засідання Непомнящій Н.П.

учасники справи:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Білоус В.І., довіреність № 74020-19 від 07.02.2020

Товариство з обмеженою відповідальністю "Український папір" звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з концерну "Міські теплові мережі" 518276,66 грн., а саме: 516848,78 грн. основного боргу по оплаті за отриманий товар за договором про закупівлю № 148/2020 від 07.02.2020 та 1427,88 грн. 3% річних. У позовній заяві позивач просив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.04.2020 справу № 908/1013/20 передано на розгляд судді Левкут В.В.

Ухвалою від 27.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/1013/20, справі присвоєно номер провадження 18/42/20, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

За клопотанням відповідача ухвалою від 14.05.2020 вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 03.06.2020.

В судовому засіданні 03.06.2020 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача у судове засідання 03.06.2020 не з`явився, по дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Натомість, від позивача 01.06.2020 отримано заяву про розгляд справи без участі його представника.

Заяву позивача про розгляд справи без участі його представника судом задоволено.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що господарські відносини сторін врегульовані договором про закупівлю № 148/2020 від 07.02.2020, за умовами якого позивач зобов`язався поставити відповідачу офісне устаткування та приладдя різне (папір), а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити вказаний товар. Позивачем на виконання умов договору поставлено відповідачу товар на загальну суму 693438,78 грн. Відповідач свої зобов`язання з оплати поставленої продукції належним чином не виконав, станом на 15.04.2020 заборгованість за поставлену продукцію становила 518276,66 грн. Порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо дотримання строків оплати, за доводами позивача, є підставою для покладення на нього відповідальності у вигляді 3% річних. Посилаючись на приписи ст.ст. 11, 22, 509, 510, 525, 526, 530, 610, 611 ЦК України, ст.ст. 193, 198 ГК України, позивач просив позов задовольнити.

Від позивача 19.05.2020 отримано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просив стягнути з відповідача 1723,15 грн. 3% річних та 3000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження;

Заява позивача про зміну розміру позовних вимог подана до початку першого судового засідання, не порушує інтересів інших осіб, тому прийнята судом до розгляду.

Розглядаються вимоги про стягнення з відповідача 1723,15 грн. 3% річних.

Представник відповідача у судовому засіданні проти заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог заперечив та підтримав викладені у відзиві на позов доводи.

Відповідач у відзиві на позов зазначив, що зобов`язання за договором № 148/2020 від 07.02.2020 з його боку повністю виконані, вартість поставленої позивачем продукції на суму 693438,78 грн. повністю сплачено, заборгованість відсутня. Щодо нарахування 3% річних відповідача вказав, що добросовісно вживав усіх заходів для забезпечення виконання зобов`язань за договором і в його діях відсутня вина, як необхідна умова для покладення на нього відповідальності за порушення зобов`язання. Вказав на тяжке фінансово становище підприємства та особливості здійснення підприємницької діяльності в сфері теплопостачання. Крім того щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу відповідач зазначив, що розмір судових витрат не може вважатися обґрунтованим. Просив у стягненні зазначених витрат позивачу відмовити.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Український папір» (постачальником, позивачем у справі) та концерном «Міські теплові мережі» (покупцем, відповідачем у справі) 07.02.2020 укладено договір про закупівлю № 148/2020 (надалі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити покупцю код ДК 021:20-7 Офісне устаткування та приладдя різне (папір), за єдиним закупівельним словником (далі - товар), а покупець прийняти та оплатити такий товар (п. 1.1 Договору).

За умовами п. 1.2 Договору загальна кількість товарів (обсяги поставки), їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами та ціна товару, що підлягає постачанню, вказуються у Специфікації до договору, яка підписується уповноваженими представниками сторін і є невід`ємною частиною даного договору (Додаток № 1).

Відповідно до п. 3.1 Договору ціна за одиницю товару відповідно до пропозиції вказується у Специфікації (Додаток № 1 до цього Договору) і зміні не підлягає, крім випадків, передбачених умовами п. 3.6 договору.

Пунктом п. 3.3 Договору передбачено, що загальна сума цього договору становить 693438,78 грн., в т.ч. ПДВ 20% 115573,13 грн.

За визначенням п. 4.1 Договору, оплата поставленого товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 20 (двадцяти) банківських днів з моменту поставки товару.

Відповідно до п. 4.2 Договору розрахунок за поставлений товар здійснюється після його поставки покупцю згідно п. 5.3 цього договору, пред`явлення постачальником рахунку на оплату товару та за умови надання постачальником належним чином оформлених документів, передбачених п. 5.6 цього договору, а також наявності своєчасно та належним чином зареєстрованої податкової накладної.

Датою здійснення оплати за товар вважається дата перерахування коштів з рахунку покупця (п. 4.3 Договору).

Строк (термін) поставки товару - по 31 грудня 2020 року. (п. 5.1 Договору).

Пунктом 9.1 Договору встановлено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання обома Сторонами та скріплення печатками і діє по 31 грудня 2020 року, в частині оплати - до повного розрахунку, а в частині гарантійних зобов`язань - до закінчення гарантійного строку на товар.

Специфікацією № 1 від 07.02.2020 (Додаток № 1 до договору) сторонами узгоджено найменування, характеристики товару, кількість та ціну товару.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору поставлено передбачену договором продукцію на загальну суму 693438,78 грн., що підтверджується видатковим накладними:

- № КІ-02000501 від 13.02.2020 на суму 478656,00 грн. з ПДВ;

- № КІ-01000521 від 14.02.2020 на суму 214782,78 грн. з ПДВ.

Видаткові накладні підписані повноважним представником відповідача на підставі відповідних довіреностей без зауважень.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати отриманого товару у визначений договором строк стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд визнав позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Строк оплати отриманої продукції визначено у п 4.1 Договору: протягом 20 (двадцяти) банківських днів з моменту поставки товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Наданими відповідачем до відзиву платіжними дорученнями підтверджується, що вартість отриманого від позивача товару сплачено в повному обсязі в період з 17.03.2020 по 28.04.2020. Стосовно суми поставки та дат часткової оплати спір між сторонами відсутній. Відповідач щодо порушення строків оплати отриманого товару також не заперечує. Заперечення відповідача стосуються лише того, що, за відсутністю його вини у порушенні зобов`язання, підстави для нарахування 3% річних відсутні. Розмір нарахованих 3% річних відповідач не оспорює.

Частиною 1 ст. 75 ГПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Зважаючи на те, що відповідачем вартість отриманого від позивача за спірними видатковими накладними товару та здійснення оплати з затриманням не заперечується, а також відсутність у суду сумнівів щодо достовірності обставин справи, суд дійшов висновку, що визнані учасниками справи обставини, не потребують додаткового доведення.

У зв`язку з повною оплатою відповідачем заборгованості після подання позову в сумі 516848,78 грн. позивач зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача 1723,15 грн. 3% річних та судові витрати.

Заперечуючи проти позову, відповідач вважає безпідставними вимоги про стягнення 3% річних, посилаючись на те, що оплату за поставлений товар здійснено з затримками з огляду на особливості здійснення господарської діяльності в сфері теплопостачання (зокрема затверджені для споживачів тарифи на теплову енергію значно нижчі, ніж затрати на її виробництво), тому відповідач не мав можливості впливати на своєчасність розрахунків. Отже, вини відповідача у порушенні строку оплати немає. Відповідно, понесені позивачем судові витрати також не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Доводи відповідача суд визнає безпідставними та зазначає наступне.

Як встановлено судом і не заперечується сторонами, часткова оплата вартості отриманого товару на суму 176590,00 грн. здійснена 17.03.2020, строк оплати 12.03.2020. Оплата залишку заборгованості в сумі 516848,78 грн. заборгованості здійснена відповідачем після звернення позивача з позовом до суду (14.04.2020, 16.04.2020, 28.04.2020), і на момент звернення з позовом вимоги є обґрунтованими. Згідно відбитку штемпелю відділення поштового зв`язку на конверті позов направлено 15.04.2020, отже про першу оплату 14.04.2020 позивач не знав, кошти на рахунок постачальника надходять пізніше, ніж списання коштів з рахунку покупця. Факт прострочення оплати відповідачем не заперечується.

Відносно доводів відповідача щодо відсутності вини у виникненні порушення, що виключає застосування відповідальності у вигляді 3% річних, відповідачем не надано доказів на підтвердження обставин, про які він зазначає та не доведено факту здійснення ним дій на усунення порушення.

Відповідно до частини першої статті 96 ЦК юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 ЦК і статтею 193 ГК встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом частини першої статті 530 ЦК якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 617 ЦК особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що тяжке фінансове становище та відсутність коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов`язання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 ЦК України.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за загальний період з 13.03.2020 по 27.04.2020 за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство", виходячи з прострочених сум вартості поставленої продукції за кожною окремо видатковою накладною, суд встановив, що розрахунок виконано правильно, до стягнення підлягає сума 1723,15 грн.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Відповідач позовні вимоги не спростував, доказів, які могли б свідчити про звільнення його від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, не надав.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Судовий збір на підставі пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

За змістом позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача 3000,00 грн. судових витрат на правничу допомогу адвоката Омельченка О.М.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат та пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, відповідно до приписів ч. 5 ст. 129 ГПК України, суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Виходячи з аналізу вказаних статей, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу суд повинен виходити з критеріїв складності справи, кваліфікації і досвіду адвоката, фінансового стану клієнта, а також виходити з принципів розумності з врахуванням витраченого адвокатом часу за для надання такої допомоги.

Відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою ними послуг адвоката з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, 13.04.2020 ТОВ «Український папір» (Клієнт) та ОСОБА_1 (Адвокат) укладений Договір № 10/УП/20 про надання правової (правничої) допомоги, за змістом якого, з метою належного юридичного забезпечення господарської діяльності Клієнта, він доручає, а Адвокат зобов`язується надати йому наступну правову (правничу) допомогу, зокрема:

- надати юридичні консультації та роз`яснення, пов`язані зі стягненням в судовому порядку дебіторської заборгованості, наявної у Клієнта, з боржника - концерну «Міські теплові мережі» у розмірі 516848,78 грн. по договору про закупівлю від 07.02.2020 №148/2020, а також щодо можливості нарахування та стягнення з даного боржника інфляційних втрат, 3% річних та неустойки від суми наявної заборгованості;

- підготувати позовну заяву до господарського суду про стягнення з концерну «Міські теплові мережі» у розмірі 516848,78 грн. по договору про закупівлю від 07.02.2020 №148/2020, а також здійснити розрахунок на стягнення з даного боржника інфляційних втрат, 3% річних та неустойки від суми наявної заборгованості, в разі, якщо така можливість передбачена чинним законодавством України.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.4. Договору № 10/УП/20 від 13.04.2020 гонорар (винагорода) Адвоката за надання правової допомоги по даному Договору становить 3000,00 грн. без ПДВ. Оплата гонорару Адвоката здійснюється Клієнтом протягом 3 робочих днів х дня отримання рахунку-фактури від Адвоката.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат позивачем надано Акт приймання-передачі наданих юридичних послуг від 14.04.2020, детальний опис робіт (наданих послуг), платіжне доручення № 594 від 14.04.2020 щодо сплати 3000,00 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є адвокатом в розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що підтверджується свідоцтвом про право зайняття адвокатською діяльністю серія КС № 8275/10 від 08.10.2019 та інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Національної Асоціації Адвокатів України.

Згідно з Актом приймання-передачі наданих юридичних послуг від 14.04.2020 заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. складається з: юридичної консультації щодо можливості стягнення в судовому порядку дебіторської заборгованості з боржника - концерну «Міські теплові мережі» у розмірі 516848,78 грн. по договору про закупівлю від 07.02.2020 №148/2020, а також щодо можливості нарахування та стягнення з даного боржника інфляційних втрат, 3% річних та неустойки від суми наявної дебіторської заборгованості, щодо форм господарського судочинства та розміру судового збору, який підлягає сплаті в залежності від обраної форми господарського судочинства - 0,5 год.; вивчення, аналізу документів щодо здійснених фінансово-господарських взаємовідносин та проведених операцій між ТОВ «Український папір» та концерну «Міські теплові мережі» по договору про закупівлю від 07.02.2020 №148/2020 - 0,5 год.; аналізу останньої судової практики з аналогічних справ - 1 година; формування правової позиції у справі - 0,5 год.; здійснення розрахунку 3% річних - 1 година; підготовки позовної заяви до господарського суду Запорізької області - 4 години.

Враховуючи викладене суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, а відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Також, суд констатує наявність підстав для повернення з Державного бюджету суми зайво сплаченого судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України "Про судовий збір". Так, пунктом 1 статті 4 вказаного Закону встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Зокрема, згідно пп. 2 п.2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає - 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням прийнятої судом заяви про зменшення розміру позовних вимог, судом розглянуті вимоги про стягнення з відповідача 1723,15 грн. 3% річних, тобто, предметом розгляду даної справи є вимога майнового характеру, за яку належить до сплати мінімальний розмір (1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб), що складає 2102,00 грн.

Згідно наданого до позову платіжного доручення № 593 від 14.04.2020 та долученого до заяви про зменшення розміру позовних вимог платіжного доручення № 1002 від 14.05.2020 позивачем сплачено 7774,15 грн. та 4,46 грн. судового збору, всього 7778,61 грн., отже, сума зайво сплаченого судового збору складає 5676,61 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету України сума зайво сплаченого ПАТ «Запоріжжяобленерго» судового збору в розмірі 5676,61 грн. - за наявності відповідного клопотання.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 42, 46, 74, 76-80, 123, 129, 233, 236-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з концерну «Міські теплові мережі» (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, ідентифікаційний код 32121458) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Український папір» (04073, м. Київ, вул. Куренівська, буд. 2-Б, ідентифікаційний код 25394112) 1723,15 грн. (одну тисячу сімсот двадцять три грн. 15 коп.) 3% річних, 3000,00 грн. (три тисячі грн. 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу та 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві грн. 00 коп.) судового збору. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 240, 241 ГПК України 09.06.2020.

Суддя В.В. Левкут