ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" травня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/3682/19

За позовом: Державного підприємства «Ренійський морський торговельний порт» (юридична адреса: вул.Дунайська, 188, м.Рені, Одеська область, 68800, адреса для листування: вул.28 Червня , 259, м.Рені , Одеська обл., 68800; )

До відповідача: Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Ренійської Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (ул.Дунайська, 188, м.Рені, Одеська область, 68800; )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Ісак Д.П.

Представники:

від позивача - Гофман А.Р.- на підставі ордеру №338318 від 06.12.2019р.

від відповідача - Арабаджи І.А. - на підставі довіреності від 19.12.2019р.

Суть спору: Позивач - Державне підприємство (далі- ДП) «Ренійський морський торговельний порт» звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Ренійської Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі- ДП «АМПУ» в особі Ренійської філії) про стягнення безпідставно збережених коштів у сумі невідшкодованого податку на землю у розмірі 2 426 395 грн 08 коп., 3% річних у розмірі 54 522 грн 50 коп. та інфляційних втрат у розмірі 41 920 грн 88 коп.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.12.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/3682/19 за правилами загального позовного провадження , підготовче засідання призначено на 21 .01.2020р.

Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.01.2020р. відкладено підготовче засідання на 13.02.2020р. Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.02.2020р. відкладено підготовче засідання на 24.02.2020р. Протокольною ухвалою від 24.02.2020р. на підставі ст.185 ГПК України закрите підготовче провадження у справі №916/3682/19 та призначено судовий розгляд справи по суті на 10.03.2020р. В ході розгляду справи по суті , у зв`язку із введенням на території України карантину, розгляд справи по суту було перенесено на 06.04.2020р., відкладено на 28.04.2020р., на 12.05.2020р. та на 26.05.2020р.

Представник позивача в судових засіданнях щодо розгляду справи по суті позовні вимоги підтримує з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, що надійшла до суду 05.02.2020р.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, що надійшов до суду 21.01.2020р. , та запереченнях на відповідь на відзив, що надійшли до суду 24.02.2020р.

Позивач у справі зазначив, що 16.06.2013р. між ДП "АМПУ" в особі Ренійської філії ( Сторона 1) та ДП "Ренійський морський торговельний порт" ( Сторона 2) було укладено Договір №30-В-РЕФ-13 про відшкодування витрат на сплату земельного податку (далі Договір) , відповідно до умов якого Сторона 1 зобов`язується відшкодувати Стороні 2 витрати на сплату земельного податку (п.1.1. Договору).

Відповідно до розділу 2 розмір відшкодування витрат Сторони 2 розраховується пропорційно кількості одиниць площі оподаткування земельної ділянки, яка використовується Стороною 1, відповідно до Схеми користування земельною ділянкою, що наведена в Додатку №1 та розрахунку у відповідності до виписки з технічної документації за нормативною грошовою оцінкою земельних ділянок до цього Договору та є його невід`ємною частиною та складає 61957 грн 33 коп. щомісячно. Податок на додану вартість нараховується відповідно до законодавства України. Відшкодування витрат на сплату земельного податку здійснюється Стороною 1 щомісячно, не пізніше 15 числа місяця наступного за розрахунковим, шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку Сторони 1 на поточний рахунок Сторони 2 на підставі виставленого Стороною 2 рахунку. Рахунок Стороною 2 виставляється не пізніше 5 числа місяця наступного за розрахунковим. У разі неотримання Стороною 1 оригіналу належним чином оформленого Стороною 2 рахунку у строк, встановлений цим пунктом, Сторона 1 звільняється від будь якої відповідальності за несвоєчасну сплату відшкодування витрат на сплату земельного податку.

Дія цього Договору поширюється у відповідності до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України на правовідносини сторін, що виникли з 13.06.2013 р. і діє протягом строку, під час якого Сторона 2 є платником за земельні ділянки. У разі відсутності письмового повідомлення будь-якої із Сторін про відмову від продовження строку дії цього Договору за 30 календарних днів до спливу строку дії цього договору, цей договір вважається продовженим на такий самий строк та на тих самих умовах (п.п. 7.1., 7.2. Договору).

Згідно п.3.2.1 Договору Сторона 1 зобов`язалася сплачувати відшкодування витрат на сплату земельного податку в порядку , в строки , у розмірах та на умовах, передбачених Договором.

Позивач зазначив, що протягом строку дії Договору сторонами неодноразово укладалися додаткові угоди до нього щодо зміни розміру щомісячного відшкодування.

Так, 02.09.2015р. сторонами було укладено додаткову угоду №1, якою сторони змінили п.2.2. Договору, виклавши його у наступній редакції: "Розмір відшкодування витрат Сторони 2 розраховується пропорційно кількості одиниць площі оподаткування земельної ділянки, яка використовується Стороною 1, відповідно до Схеми користування ділянкою, що наведена в Додатку №1 та розрахунку у відповідності до виписки з технічної дії зі нормативною грошовою оцінкою земельних ділянок до цього договору та є його частиною та складає 94 167 грн 43 коп. щомісячно без ПДВ". Ці зміни діють з 01.01.2015р. та є невід`ємною та складовою частиною договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку від 16.06.2013р..

02 вересня 2015р. було укладено додаткову угоду №2 до Договору , якою сторони дійшли згоди викласти п.2.1 Договору в наступній редакції: " 2.1. Одиницями площі оподаткування земельної ділянки є у межах населеного пункту 704478,0 кв.м. та за межами населеного пункту 0 гектарів" та п.2.2. в наступній редакції: " 2.2. Розмір відшкодування втрат Сторони 2 розраховується пропорційно кількості одиниць оподаткування земельної ділянки, яка використовується Стороною 1, відповідно до користування земельною ділянкою, що наведена в додатку №1 та розрахунку у відповідності до виписки з технічної документації за нормативною грошовою оцінкою земельних ділянок до цього договору та є його невід`ємною частиною та складає 103 933 грн 43 коп.. щомісячно без ПДВ". Ці зміни діють з 26.06.2015р. та є невід`ємною та складовою частиною Договору №30-В- РЕФ-13 відшкодування витрат на сплату земельного податку від 16.06.2013р..

01 грудня 2015р. між сторонами було укладено додаткову угоду №3 до Договору , якою сторони доповнили розділ 2 договору п.2.7. в наступній редакції: " 2.7. Відшкодування витрат на сплату земельного податку у разі домовленості між Сторонами здійснюються Стороною 1 шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку Сторони 1 на рахунок Сторони 2 по передоплаті, на підставі виставленого Стороною 2 рахунку" та змінили реквізити Сторони 1. Ці зміни діють з 01.12.2015р. та є невід`ємною та складовою частиною договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку від 16.06.2013р..

Також, між сторонами було укладено додаткову угоду №4, за якою сторони змінили п.2.2. Договору, виклавши його у наступній редакції: "2.2. Розмір відшкодування витрат Сторони 2 розраховується пропорційно кількості одиниць площі оподаткування земельної ділянки, яка використовується Стороною 1, відповідно до Схеми користування ділянкою, що наведена в додатку №1 та розрахунку у відповідності до виписки з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок з урахуванням щорічного коефіцієнта до цього договору та є його невід`ємною частиною та складає 134 523 грн 20 коп. щомісячно без ПДВ". Ці зміни діють з 01.01.2016р. та є невід`ємною та складовою частиною договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку від 16.06.2013р..

12 квітня 2017р. між сторонами було укладено додаткову угоду №5 до Договору , згідно якої сторони дійшли згоди внести зміни в п. 2.2 Договору, виклавши його в наступній редакції: " 2.2 Розмір відшкодування витрат Сторони 2 розраховується пропорційно площі оподаткування земельної ділянки, яка використовується Стороною 1, відповідно до Схеми користування земельною ділянкою, що наведена в Додатку №1 та розрахунку у відповідності до виписки з технічної документації за нормативною грошовою оцінкою земельних ділянок, з урахуванням щорічного коефіцієнта індексації, до цього договору, та є його невід`ємною частиною, та складає 134 523 грн 32 коп. щомісячно без ПДВ". Ця додаткова угода діє з 01.01.2016р. та є невід`ємною та складовою частиною Договору. У відповідності до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України Сторони встановили, що умови угоди застосовуються між ними, які виникли до її укладення і діють протягом строку договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку від 16 червня 2013 р. № 30-В-РЕФ-13.

Крім того, 12 квітня 2017р. між сторонами було укладено додаткову угоду №6, якою сторони внесли зміни до п.2.2. Договору виклавши його у наступній редакції: " 2.2 Розмір відшкодування витрат Сторони 2 розраховується пропорційно площі оподаткування земельної ділянки, яка використовується Стороною 1. відповідно до Схеми користування земельною ділянкою, що наведена в Додатку № 1. та розрахунку у відповідності до виписки з технічної документації за нормативною грошовою оцінкою земельних ділянок, з урахуванням щорічного коефіцієнта індексації, до цього договору, та є його невід`ємною частиною, та складає 4 507 489 грн 29коп. за рік без ПДВ (в тому числі січень - листопад по: 375 624 грн 11коп. без ПДВ за місяць , грудень: 375 624 грн 08коп. без ПДВ". Ця додаткова угода діє з 01.01.2017р. та є невід`ємною та складовою частиною договору. У відповідності до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, Сторони встановили, що умови угоди застосовуються між ними, які виникли до її укладення і діють протягом строку договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку від 16.06.2013р. № 30-В-РГФ-І3.

11 липня .2017 між сторонами було укладено додаткову угоду №7, за якою сторони внесли зміни до п.2.2.1 Договору виклавши його у наступній редакції: " 2.2.1 На підставі рішення Ренійської міської Ради Ренійського району від 30.05.2017р. №288-VII "Про надання пільги по земельному податку ДП "РМТП" у розмірі 0,5% від нормативно грошової оцінки земельних ділянок Сторони 2, якими користується Сторона 1 з метою оформлення земельних ділянок Стороною 2, враховуючи пункт 2.2, відповідно невід`ємного розрахунку складає 3 944 053,11грн. за рік. без ПДВ, в тому числі: січень - травень по 375 624 грн 11 коп. без ПДВ за місяць, за червень - серпень по 187 812 грн 05 коп. без ПДВ за місяць, за вересень - листопад по 375 624 грн 11 коп. без ПДВ за місяць, за грудень 375 624 грн 08коп. без ПДВ". Ця додаткова угода діє з 01.06.2017р. по 31.12.2017р. включно, є невід`ємною та складовою частиною договору. Сторони встановили, що умови угоди застосовуються між ними, відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, які виникли до її укладення і діють протягом строку договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку від 16.06.2013р. №30-В-РЕФ-13.

У подальшому , 21.03.2018р. між сторонами було укладено додаткову угоду №8, відповідно до якої сторони внесли зміни до п.2.2. Договору виклавши його у наступній редакції: "п.2.2 Розмір відшкодування витрат Сторони 2 розраховується пропорційно кількості одиниць площі оподаткування земельної ділянки площею 704437,0кв.м., яка використовується Стороною 1, відповідно до Схеми користування земельною ділянкою, що наведена в Додатку №1 до Договору, і розрахунку відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, яка складає на 2018 рік без ПДВ - 4 507 577,17грн. та зокрема: з січня по листопад - 375 631 грн 43коп. за місяць, за грудень - 375 631 грн 44коп. за місяць". Ці зміни поширюються відповідно до ч. 3 ст.631 Цивільного кодексу України на правовідносини сторін, що виникли з 01.01.2018р. і діють протягом строку договору.

Сторонами також підписано додаткову угоду №9 до Договору , якою викладено п.2.2 Договору у наступній редакції: " 2.2 Розмір відшкодування витрат Сторони 2 розраховується пропорційно кількості площі оподаткування земельної ділянки площею 703897кв.м., яка використовується Стороною 1 відповідно до Схеми користування земельною ділянкою, наведена в додатку №1 до договору, та розрахунку відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок та висновку судової земельно-технічної експертизи №292 від 20.03.2018р. у справі №916/1814/16, яка з 01 квітня до 31 грудня 2018 року - 3 376 880,47грн. без ПДВ, та 375 208 грн 94 коп.. щомісячно".

25 жовтня 2018р. між сторонами було укладено додаткову угоду №10, якою внесено зміни до п.2.2 Договору шляхом викладення його у наступній редакції: " 2.2. Розмір відшкодування витрат Сторони 2 розраховується пропорційно кількості одиниць площі оподаткування земельних ділянок площею 703897,0кв.м., які використовуються Стороною 1 та розрахунку відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки на 28.08.2018р. складає без ПДВ - 288 423 грн 64коп. на місяць". Сторони дійшли згоди що відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України умови цієї додаткової угоди поширюються на взаємовідносини сторін які виникли з 28.08.2018р.

Позивач зазначив, що у лютому 2019р. він направив на адресу ДП "АМПУ" в особі Ренійської філії проект додаткової угоди №11 , в якій, з урахуванням витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 22.01.2019р. № 114/0/206-19, № 119/0/206-19, № 124/0/206-19, № 126/0/206-19, запропонував викласти п.2.2 Договору у новій редакції та встановити щомісячну суму відшкодування у розмірі 768 857 грн 73 коп. Зазначений проект ДП "АМПУ" в особі Ренійської філії було підписано з протоколом розбіжностей 15.02.2019р. , та останній наполягав на встановленні розміру відшкодування на рівні 288 423 грн 64 коп без ПДВ в місяць.

Позивач зазначив, що керуючись умовами Договору він виставляв рахунки на відшкодування сум земельного податку на підставі відповідної документації та на ті суми, які сам сплачував до бюджету. В свою чергу відповідач у період з 01.01.2019р. по 15.06.2019р. відмовився сплачував платежі у повному обсязі , що позивач вважає порушенням його прав та інтересів, а також норм законодавства.

Зокрема, 31.01.2019р. позивачем на адресу відповідача було направлено Акт №Возмещ. 1 про відшкодування витрат на сплату земельного податку на загальну суму 768 857 грн 73 коп. Однак, при підписанні вказаного Акту відповідачем було зроблено помітку, що погоджено 288 423 грн 64 коп. Що стосується решти суми, а саме: 480 434 грн 09 коп. - у Акті зроблено посилання на відсутність відповідних договірних відносин на вказану суму. Внаслідок чого, на думку позивача, за період з 01.01.2019р. по 01.02.2019р. відповідачем безпідставно збережено і не відшкодовано у якості податку на землю 480 434 грн 09 коп.

Аналогічна ситуація склалась й при виставленні Акту про відшкодування за лютий 2019 року, що підтверджується повернутим без підписання Актом №Возмещ. 2 про відшкодування витрат на сплату земельного податку від 28.02.2019р. Як наслідок, на думку позивача, за період з 01.02.2019р. по 01.03.2019р. відповідачем безпідставно збережено і не відшкодовано у якості податку на землю 480 434 грн 09 коп.

Листом від 15.02.2019р. відповідач повідомив позивача про те, що не може підписати додаткову угоду №11 до Договору у зв`язку з тим, що відповідні витрати на відшкодування земельного податку у сумі 9 226 292 грн 76 коп. не були включені до фінансового плану на 2019 рік, а також зазначив про несвоєчасне повідомлення про зміни у сумі відшкодування.

Як вказує позивач, листом від 01.03.2019 він повторно повідомив ДП "АМПУ" в особі Ренійської філії про необхідність підписання додаткової угоди №11, відсутність у договорі будь-яких зобов`язань позивача щодо інформування відповідача про зміни у нормативних актах з питання обчислення та сплати сум земельного податку, а також про те, що позивач вимушений буде звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача суми недотриманого відшкодування, однак зазначений лист відповідачем був залишений без будь-якої відповіді та реагування на нього.

Позивач зазначив, що аналогічна ситуація склалася і при підписанні додаткової угоди №12 до договору , за якою узгоджена сторонами плата склала 405 488 грн 28 коп. щомісяця. ДП "РМТП" за червень було виставлено Актом №Возмещ. 6 про відшкодування витрат на сплату земельного податку за червень 2019р. у сумі 429 712 грн 91 коп. Але, відповідачем було сплачено лише 405 488 грн 28 коп. Як наслідок, на думку позивача, за період червень 2019р. відповідачем безпідставно збережено і не відшкодовано у якості податку на землю у сумі 24 224 грн 63 коп.

Таким чином, позивач вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у загальній сумі 2 426 395 грн 08 коп., яка складається з невідшкодованого земельного податку за січень 2019р. у сумі 480 434 грн. 09 коп., з невідшкодованого земельного податку за лютий 2019р. у сумі 480 434 грн. 09 коп., з невідшкодованого земельного податку за березень 2019р. у сумі 480 434 грн. 09 коп., з невідшкодованого земельного податку за квітень 2019р. у сумі 480 434 грн. 09 коп., з невідшкодованого земельного податку за травень 2019р. у сумі 480 434 грн. 09 коп., з невідшкодованого земельного податку за червень 2019р. у сумі 24 224 грн 63 коп.

У якості нормативного обґрунтування позивач посилається на положення ч.ч.1, 2 ст.1212 Цивільного кодексу України , згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Крім того, позивач зазначив, що відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеної норми законодавства позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати у розмірі 41 920 грн 88 коп. за період з лютого 2019р. по жовтень 2019р. , а також 3% річних у розмірі 54 522 грн 50 коп. за період з лютого 2019р. по грудень 2019р., які також просить суд стягнути з відповідача.

Відповідач у справі проти позову заперечує та зазначає, що дійсно, 04.02.2019р. ДП "АМПУ" в особі Ренійської філії було отримано пропозицію щодо укладення додаткової угоди №11 до Договору , в обґрунтування якої позивач посилався наявність витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 22.01.2019р. № 114/0/206-19, № 119/0/206-19, № 124/0/206-19, № 126/0/206-19.

Але, не будучи згодним з пропозицією ДП "РМТП", додаткову угоду 311 було підписано з протоколом розбіжностей , в якому запропоновано залишити умови п.2.2 Договору №30-В-РЕФ-13 від 16.06.2013р. в редакції додаткової угоди №10 від 25.10.2018р.

Зважаючи на це, ДП "АМПУ" в особі Ренійської філії Акти на відшкодування з січня 2019р. по травень 2019р. погоджувалися у сумі 288 423 грн 64 коп. (згідно додаткової угоди №10), а за червень 2019р. у сумі 405 488 грн 28 коп. (згідно додатковї угоди№12 від 09.07.2019р., яка діє з 03.06.2019р.).

Відповідач зазначив, що він жодним чином не порушував умови Договору, навпаки, виконує його належним чином .

Також відповідач зауважив, що посилання позивача в обґрунтування позову на ст.1212 Цивільного кодексу України є безпідставним, адже, зазначена стаття регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. При цьому, під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом , іншими правовими актами чи правочином.

Відповідач вважає, що майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів , правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України .

Отже, відповідач вважає, що набуття однією із сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним, і ст.1212 Цивільного кодексу України як правову підставу для набуття (збереження) майна можна застосовувати лише у випадку, якщо правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Відповідач також звернув увагу суду на те, що згідно п.6.1 Договору внесення змін до Договору здійснюється виключно шляхом укладання сторонами відповідної додаткової угоди у письмовій формі , яка підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється печатками сторін.

Згідно п.8.2 Договору у разі недосягнення сторонами згоди спори (розбіжності) вирішуються у судовому порядку. Однак, спір про врегулювання розбіжностей за додатковою угодою №11 в судовому порядку не вирішувався.

За таких обставин, відповідач вважає, що у нього відсутні зобов`язання щодо оплати сум відшкодування земельного податку у розмірах, які не узгоджені сторонами за Договором.

Виходячи з матеріалів справи та пояснень представників сторін, судом встановлено, що 16.06.2013р. між ДП "АМПУ" в особі Ренійської філії ( Сторона 1) та ДП "Ренійський морський торговельний порт" ( Сторона 2) було укладено Договір №30-В-РЕФ-13 про відшкодування витрат на сплату земельного податку (далі Договір) , відповідно до умов якого Сторона 1 зобов`язується відшкодувати Стороні 2 витрати на сплату земельного податку (п.1.1. Договору).

Відповідно до ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ч.ч.1-3 ст. 180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до розділу 2 розмір відшкодування витрат Сторони 2 розраховується пропорційно кількості одиниць площі оподаткування земельної ділянки, яка використовується Стороною 1, відповідно до Схеми користування земельною ділянкою, що наведена в Додатку №1 та розрахунку у відповідності до виписки з технічної документації за нормативною грошовою оцінкою земельних ділянок до цього Договору та є його невід`ємною частиною та складає 61 957 грн 33 коп. щомісячно. Податок на додану вартість нараховується відповідно до законодавства України. Відшкодування витрат на сплату земельного податку здійснюється Стороною 1 щомісячно, не пізніше 15 числа місяця наступного за розрахунковим, шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку Сторони 1 на поточний рахунок Сторони 2 на підставі виставленого Стороною 2 рахунку. Рахунок Стороною 2 виставляється не пізніше 5 числа місяця наступного за розрахунковим. У разі неотримання Стороною 1 оригіналу належним чином оформленого Стороною 2 рахунку у строк, встановлений цим пунктом, Сторона 1 звільняється від будь якої відповідальності за несвоєчасну сплату відшкодування витрат на сплату земельного податку.

Згідно п.6.1 Договору внесення змін до Договору здійснюється виключно шляхом укладання сторонами відповідної додаткової угоди у письмовій формі , яка підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється печатками сторін.

Протягом строку дії Договору , у відповідності до положень п.6.1 Договору , сторонами неодноразово змінювалася редакція п.2.2 Договору щодо розміру відшкодування витрат, про що свідчать наявні у матеріалах справи додаткові угоди до Договору .

Отже, враховуючи зазначені положення законодавства та умови Договору №30-В-РЕФ-13, у сторін за цим Договором виникли певні зобов`язання, зокрема, у ДП "АМПУ" в особі Ренійської філії ( Сторона 1) виникло зобов`язання щодо відшкодування витрат ДП "Ренійський морський торговельний порт" (Сторона 2) на сплату земельного податку на умовах зазначеного Договору.

За матеріалами справи, ДП "АМПУ" в особі Ренійської філії отримало від ДП "Ренійський морський торговельний порт» проекти додаткової угоди №11 та додаткової угоди №12 та підписало їх із протоколом розбіжностей .

Відповідно до ч.5 ст.181 Господарського кодексу України сторона , яка одержала протокол розбіжностей до договору зобов`язана протягом 20 днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції , а ті розбіжності, що залишились неврегульованими , передати в цей же строк до суду , якщо на це є згода другої сторони.

Судом встановлено, що ДП "Ренійський морський торговельний порт» не передавалися до суду для врегулювання розбіжності, які не було врегульовано після підписання додаткових угод ДП "АМПУ" в особі Ренійської філії з протоколом розбіжностей. Отже, фактично ДП "Ренійський морський торговельний порт» погодилося з пропозицією ДП "Ренійський морський торговельний порт» щодо запропонованого розміру відшкодування витрат.

Суд вважає за необхідне також зауважити, що з доводів позивача вбачається, що правовою підставою позову визначено положення ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 Цивільного кодексу України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова ч.1ст. 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст. 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020р. у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019р.у справі № 918/47/18, від 01.04.2019р. у справі № 904/2444/18.

Згідно з ч.1, п. 1 ч.2 ст. 11, ч.1,2 ст. 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Частиною першою ст. 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Системний аналіз положень ч.1, п.1 ч.2 ст. 11, ч.1 ст. 177, ч.1 ст. 202, ч.1 ст. 1212 Цивільного кодексу України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 Цивільного кодексу України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016р. у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 р.у справі №6-100цс15.

Відповідно до ст. 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Для застосування зазначеної норми необхідно, по-перше, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна однієї сторони є результатом відповідного зменшення майна у іншої сторони. По-друге, необхідно, щоб набуття майна однією особою за рахунок іншої відбулося без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою. Безпідставно набуте майно повертається тому, за рахунок кого було набуте.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що договірний характер правовідносин, що існує між сторонами, і на підставі яких виникло право вимоги та обов`язок повернення коштів, виключає можливість застосування до них положень ч.1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 лютого 2020 р. у справі № 910/13271/18.

З урахуванням зазначеного, на думку суду, відсутні підстави для стягнення з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Ренійської Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» безпідставно збережених коштів у сумі невідшкодованого податку на землю у розмірі 2 426 395 грн 08 коп.

Вимоги позивача щодо стягнення 3% річних у розмірі 54 522 грн 50 коп. та інфляційних втрат у розмірі 41 920 грн 88 коп. у даній справі є похідними від основної вимоги щодо стягнення безпідставно збережених коштів у сумі невідшкодованого податку на землю , у зв`язку з чим також не підлягають задоволенню.

У відповідності до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача згідно ст. 129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Державного підприємства "Ренійський морський торговельний порт» до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Ренійської Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про стягнення - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Повний текст складено 05 червня 2020 р.

Суддя Н.В. Рога