ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року м. ОдесаСправа № 916/3147/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: Л.О. Будішевської, С.В. Таран,

секретар судового засідання Іванов І.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Г.М. Вдовіченко,

від відповідача: А.Л. Сивак,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Дергачьової Віри Олександрівни

на рішення Господарського суду Одеської області від 12.02.2020 (суддя Гут С.Ф., м. Одеса, повний текст складено 24.02.2020)

у справі № 916/3147/19

за позовом Фізичної особи-підприємця Дергачьової Віри Олександрівни

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Інфокс в особі філії Інфоксводоканал

про визнання неправомірними нарахувань,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року Фізична особа-підприємець (далі ФОП) Дергачьова Віра Олександрівна звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) Інфокс в особі філії Інфоксводоканал в якому просила визнати неправомірним нарахування останнього 131988,10грн. плати за скид понаднормативних стічних вод по проспекту Добровольського 122/1А у м. Одесі, відповідно до рахунку №502053/68350 від 03.10.2019р. на підставі відбору проб 12.09.2019р., згідно Акту про відбір на контрольний хімічний аналіз стічних вод від 12.09.2019р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позовних позивач зазначив, що складений відповідачем розрахунок понаднормативного скиду є незаконним, необґрунтованими, складеними всупереч договірних зобов`язань та чинного законодавства України.

Крім того з позовною заявою, позивачем до господарського суду була подана заява про забезпечення позову, шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю Інфокс в особі філії Інфоксводоканал вчиняти будь які дії, щодо припинення водовідведення за адресою: м. Одеса, проспект Добровольського, 122/1А.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.10.2019 р. у справі № 916/3147/19, залишеною без змін Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.04.2020, заяву фізичної особи-підприємця Дергачьової Віри Олександрівни з посиланням на ст. ст. 136, 137 ГПК України задоволено, мотивувавши необхідність вжиття відповідних заходів тим, що їх невжиття унеможливить ефективне поновлення порушених прав фізичної особи-підприємця Дергачьової Віри Олександрівни за захистом яких вона звернулась до суду.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.02.2020 у справі № 916/3147/19 в задоволенні позову про визнання неправомірними нарахувань відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, місцевий господарський суд дійшов висновку, що сам по собі факт нарахування, формування та виставлення позивачу спірного рахунку на оплату без вчинення відповідачем будь-яких інших дій, спрямованих на стягнення вказаної суми грошових коштів або на припинення надання позивачеві послуг з водовідведення, не свідчить про порушення прав позивача.

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Одеської області від 12.02.2020, позивач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

За твердженням апелянта судом першої інстанції залишені поза увагою доводи позивача щодо порушень, допущених відповідачем під час складання акту про відбір на контрольний хімічний аналіз стічних вод від 12.09.2019р., який покладено в основу спірного рахунку

Крім того, апелянт вважає не правомірним висновок місцевого господарського суду стосовно того, що виставлення відповідачем спірного рахунку не порушило право позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач спростовує доводи апеляційної скарги та просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вислухавши пояснення представників сторін, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія прийшла до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи 05.06.2017р. між Фізичною особою-підприємцем Дергачьовою Вірою Олександрівною (далі-позивач, спживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Інфокс в особі філії Інфоксводоканал (далі-відповідач, водоканал) було укладено Договір №31416 про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення (далі-Договір).

Відповідно умов пункту 1.1. Договору, Водоканал зобов`язується надавати Споживачу відповідної якості послуги з централізованого питного водопостачання та водовідведення (далі - послуги), а споживач зобов`язується оплачувати послуги в порядку і умовах, визначених договором та діючим законодавством.

Згідно п. 1.4. Договору, послуги надаються водоканалом споживачеві в таких обсягах і межах: за кодом 37.00.1. (Послуги каналізаційні -ДК 016-2010) у межах показників ГДК (гранично-допустимі концентрації), встановлених Додатком №4 до Договору та Правилами №632.

У відповідності з п. 2.1 Договору сторони зобов`язані керуватися Правилами приймання стічних вод підприємств, установ і організацій в систему каналізації м. Одеси, які затверджені^ рішенням виконавчого комітету ОМР від 14.06.2007р. №632, Правилами користування системи централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Мінжитлокомунгоспу від 27.06.2008р. №190, Законом України Про питну воду та питне водопостачання, Законом України Про житлово-комунальні послуги та іншими нормативними актами, прийнятими у встановленому порядку.

Пунктом 2.1.1. Договору, водоканал зобов`язується забезпечувати надання послуг споживачеві, відповідно до умов цього Договору цілодобово або за графіком затвердженому органами місцевого самоврядування, у разі його наявності.

Відповідно до п. 2.2.10. Договору, водоканал має право здійснювати раптовій (у будь-яку годину доби), не погоджений із споживачем заздалегідь, відбір проб стічних вод для контролю за якістю стічних вод, що скидаються. Порядок та періодичність відбору проб визначається в місцевих Правилах приймання.

Згідно п. п. 2.2.5.,2.3.2 Договору Відповідач має право: вимагати своєчасної оплати та повної оплати послуг наданих абоненту. Позивач зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі оплачувати послуги водопроводу і каналізації, скид ненормативної- очищених стоків, та інші платежі передбачені умовами даного договору.

Відповідно п. п. 2.3.6, 2.3.17 Договору споживач зобов`язаний здійснювати скид стоків, якість яких не перевищує гранично допустимі концентрації, встановлені Правилами приймання стічних вод. Відшкодовувати матеріальну шкоду, нанесену комунальним системам каналізації, спорудам, обладнанню та пристроям, а також водним об`єктам спричинену скидом не нормативно-очищених стічних вод у міську каналізацію.

Відповідно до пунктів 8.1. та 8.2. Договору передбачено, що цей договір набуває чинності з дати прийняття в експлуатацію засобу обліку води до підписання обома Сторонами відповідного Акту технічного обстеження водомірного вузлу та діє на протязі з 20.01.2017р. до 29.08.2018 року, але в будь-якому випадку, в частині розрахунків за отримані послуги з водопостачання та водовідведення цей Договір діє до повного погашення заборгованості за ним. Договір автоматично пролонгується, у випадку коли Сторони цього Договору, за місяць до припинення терміну його дії, не виявляють бажання розірвати цей Договір, на підставі письмового повідомлення іншої Сторони цього Договору.

У спірному періоді порядок приймання стічних вод встановлений та регламентований Правилами приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення, Порядком визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення, затверджених Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 01.12.2017р. №316 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.01.2018р за №57/31509 (далі Правила №316, Порядок №316), а також місцевими Правилами приймання стічних вод до системи централізованого водовідведення міста Одеси з Додатками до них, затвердженими Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №561 від 26.12.2018р. (далі Правила №561).

Відповідно до п. 14.5 Правил №561 передбачено, що відповідач повинен здійснювати раптовий (не погоджений із Споживачами заздалегідь) відбір проб стічних вод, що скидаються, для контролю за їхньою якістю та підставі результатів контролю (при виявленні порушень цих Правил та умов договору про надання послуг водовідведення) застосовувати відповідні заходи впливу на Споживача. Відбір проб проводиться представниками * контролюючих служб Виробника в присутності представників Споживача.

Відповідно до пункту 7 Правил №561 передбачено, що кожен споживач скидає стічні води до системи централізованого1 водовідведення через окремий випуск з обов`язковим улаштуванням контрольного колодязя в місці, погодженому з Виробником.

Відповідачем відповідно до листа за №8367 Вхю від 07.10.2019р. було сповіщено позивача про необхідність сплати за скидання не нормативно очищених стічних вод в міську каналізаційну сітку у сумі 131988,10грн. Також було вказано, що у випадку несплати цієї суми відповідач припинить надавати послуги з водовідведення без додаткового попередження з 23.10.2019р. та додано до вказаного листа розрахунок зверх нормативного скиду, копію Акту про відбір проб стічних вод від 12.09.2019р. та рахунок на оплату.

12.09.2019р. на об`єкті-позивача, за адресою: м. Одеса, вул. Добровольського, 122/1а представниками філії Інфоксводоканал у присутності представника ФОП Дергачьової В.О. адміністратора ОСОБА_1 була відібрана проба стічної води у 2 скляні посудини ( пломба №20248755, пломба №20248773) з зазначенням у акті про проведення фотофіксації.

Лабораторією моніторингу вод та ґрунтів Басейнового управління водних ресурсів річок Причорномор`я та нижнього Дунаю Відокремленого підрозділу ПРИЧОРНОМОРСЬКИЙ ЦЕНТР ВОДНИХ РЕСУРСІВ ТА ГРУНТІВ 24.09.2019р. проведено аналіз проби стічної води, яка була відібрана 12.09.2019р. на об`єкті у позивача за адресою: м. Одеса, вул. Добровольського, 122/1а та встановлено у цих пробах перевищення ДК забруднюючих речовин у стічних водах.

На підставі зазначеного аналізу Відповідачем проведено розрахунок платежу за скид понаднормативних стічних вод, за результатами якого сформовано рахунок №502053/68350 від 03.10.2019 на суму 131988,10 грн.

Позивач вважає, що відповідачем було позбавлено його можливості в установленому правилами порядку та строки здійснити аналіз контрольної проби в незалежній лабораторії. Також позивач зазначає, що відповідачем не було вказано в Акті Про відбір проб на контрольний хімічний аналіз стічних вод від 12.09.2019р. дані, встановлені п. 9.1. Керівного нормативного документу 211.1.0.009-94, а саме: назву проби, мета відбору, вид проби (рахова або об`єднана, спосіб відбору, дані про обробку проби фільтрування, відстоювання, консервування тощо).

Крім того, позивач вказує, що із Акту Про відбір проб на контрольний хімічний аналіз стічних вод від 12.09.2019р. не вбачається, що відповідачем були виконані вимоги п. 7.7. КНД 211.1.0.009-94 щодо відбору проб в окремий посуд для визначення показників із завислих речовин, нафтопродуктів, показників БСК та ХСК.

З наведених підстав, вважає, неправомірним нарахування відповідачем 131988,10грн. плати за скид понаднормативних стічних вод по проспекту Добровольського 122/1А у м. Одесі, відповідно до рахунку №502053/68350 від 03.10.2019р. на підставі відбору проб 12.09.2019р., згідно Акту про відбір на контрольний хімічний аналіз стічних вод від 12.09.2019р., а відтак звернувся до суду із відповідним позовом.

Відповідно до частини 3 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 Господарського процесуального кодексу України).

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені положеннями статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України.

Зазначені приписи узгоджуються із процесуальними нормами статті 5 ГПК України за змістом якої здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Спосіб захисту порушеного права обумовлюється нормою матеріального права, яка регулює ті чи інші правовідносини між сторонами спору. Отже, позивач, формулюючи позовні вимоги, повинен відштовхуватись від тих наданих йому законом прав, які були об`єктивно порушені відповідачем і позов повинен бути направлений на припинення цих правопорушень та на відновлення порушеного права.

Таким чином, право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного способу захисту змісту порушеного права. При цьому, обраний спосіб захисту не лише повинен бути встановлений договором або законом, але і бути ефективним засобом захисту, таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Відповідно до частини першої статті 162 Господарського процесуального кодексу України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками (подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17).

Отже, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Суд, відповідно до викладеної в позові вимоги, може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, який не суперечить закону, але лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів (пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17).

При цьому, вимога про встановлення певних фактів не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення. Господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога - спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин. Відповідний правовий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18).

При цьому колегія суддів зазначає, що Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими законодавчими актами та договором не передбачено можливості захисту прав та/або інтересів особи у такий спосіб, як визнання неправомірними нарахування плати за скид стічних вод до систем централізованого водовідведення згідно з виставленим рахунком. Фактично заявлений у справі позов містить у собі вимогу про встановлення судом факту, що має юридичне значення (встановлення факту відсутності у абонента обов`язку здійснювати плату за скид ненормативно-очищених стічних вод в міську каналізацію) та не стосується захисту права цивільного, тобто задоволення такої вимоги не є ефективним способом захисту прав позивача.

Заявлені позивачем вимоги не можуть самостійно розглядатися в окремій справі. Встановлення таких обставин, як правомірність та правильність здійснених відповідачем нарахувань, є предметом доказування при вирішенні та розгляді спору про право, зокрема: про стягнення плати за скид стічних вод до систем централізованого водовідведення при порушенні вимог щодо якості і режиму їх скидання; про припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення (у випадку припинення надання послуг), тощо.

Відтак, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не є належним та ефективним у розумінні наведених вище норм способом захисту порушеного права, оскільки розглядаючи таку вимогу суд не здійснює жодного захисту прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин, а відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Дергачьової Віри Олександрівни.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи колегія суддів не бере до уваги доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі, зокрема щодо порушень допущених відповідачем під час складання акту, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

За таких обставин, рішення Господарського суду Одеської області від 12.02.2020 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Дергачьової Віри Олександрівни - без задоволення.

Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281 - 284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ФОП Дергачьової Віри Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 12.02.2020 у справі №916/3147/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 17 червня 2020 року.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська