ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року

м. Київ

Справа № 922/1377/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицької Н. О. - головуючого, Могила С. К., Случа О. В.,

секретар судового засідання - Мельникова Л. В.,

за участю представників:

позивача - Томчук М. О. (прокурор),

відповідача 1 - не з`явилися,

відповідача 2 - не з`явилися,

відповідача 3 - не з`явилися,

розглянувши матеріали касаційної скарги заступника прокурора Харківської області

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2020 у справі

за позовом керівника Дергачівської місцевої прокуратури

до: 1) ОСОБА_1 ,

2) Головного управління Держгеокадастру у Харківській області,

3) Селянського (фермерського) господарства "Цилюрик"

про скасування наказів і державної реєстрації, визнання недійсними договорів оренди та суборенди земельної ділянки, зобов`язання повернути земельну ділянку.

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1. У травні 2019 року керівник Дергачівської місцевої прокуратури, Харківської області звернувся до Господарського суду Харківської області із позовною заявою до: 1) ОСОБА_1 , 2) Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Харківській області) та 3) Селянського (фермерського) господарства "Цилюрик" (далі - СФГ "Цилюрик"), в якій просив суд:

1) позовні вимоги до ГУ Держгеокадастру у Харківській області:

- визнати незаконним і скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Харківській області (далі - ГУ Держземагенства у Харківській області) від 15.10.2014 № 2712-СГ у частині стосовно надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 50,0000 га, розташованої за межами населених пунктів Золочівської селищної ради на території Золочівського району Харківської області;

- визнати незаконним і скасувати наказ ГУ Держземагенства у Харківській області від 22.12.2014 № 3566-СГ про затвердження проєкту землеустрою та надання ОСОБА_1 в оренду земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів Золочівської селищної ради на території Золочівського району Харківської області, кадастровий номер :04:001:0761, площею 50,0000 га для ведення фермерського господарства;

2) позовні вимоги до ГУ Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_1 :

- визнати недійсним укладений між ГУ Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_1 договір оренди від 14.01.2015 земельної ділянки загальною площею 50,0000 га, кадастровий номер :04:001:0761;

- скасувати державну реєстрацію укладеного між ГУ Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_1 договору оренди від 14.01.2015 земельної ділянки загальною площею 50,0000 га, кадастровий номер :04:001:0761;

3) позовні вимоги до ОСОБА_1 та СФГ "Цилюрик":

- визнати недійсним укладений між ОСОБА_1 та СФГ "Цилюрик" договір суборенди від 29.01.2015 земельної ділянки загальною площею 50,0000 га, кадастровий номер :04:001:0761;

- скасувати державну реєстрацію укладеного між ОСОБА_1 та СФГ "Цилюрик" договору суборенди від 29.01.2015 земельної ділянки загальною площею 50,0000 га, кадастровий номер :04:001:0761;

4) позовні вимоги до ОСОБА_1 :

- зобов`язати ОСОБА_1 та СФГ "Цилюрик" повернути земельну ділянку загальною площею 50,0000 га, кадастровий номер :04:001:0761, розташовану за межами населених пунктів Золочівської селищної ради на території Золочівського району Харківської області.

2. Короткий зміст судових рішень у справі

2.1. Рішенням Господарського суду Харківської області від 28.11.2019 у справі № 922/1377/19 у позові відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції аргументовано обґрунтованістю позовних вимог прокурора, порушенням орендодавцем положень чинного законодавства щодо отримання та використання земельної ділянки, неврахуванням ГУ Держземагентства у Харківській області тих обставин, що відповідач-1 має на меті не створення нового фермерського господарства, а розширення земельного банку вже створеного СФГ "Цилюрик", бенефіціарним власником якого є сам ОСОБА_1 , без проведення земельних торгів, що суперечить вимогам закону, оскільки з метою створення СФГ "Цилюрик" для ведення фермерського господарства уже було надано земельну ділянку, що перебуває у користуванні СФГ "Цилюрик". Однак, дослідивши питання пропуску прокурором позовної давності, суд дійшов висновку про відсутність поважних причин такого пропуску, відмовив у задоволенні відповідного клопотання та, застосувавши до спірних правовідносин наслідки спливу позовної давності, відмовив у задоволенні позову прокурора.

2.2. Згідно з постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2020 у справі № 922/1377/19 у порядку статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) рішення Господарського суду Харківської області від 28.11.2019 скасовано, провадження у цій справі закрито.

Постанову апеляційного суду із посиланням на правові позиції, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 701/161/18-ц, від 20.03.2019 у справі № 619/1680/17-ц, від 27.03.2019 у справі № 376/331/16-ц, від 04.04.2019 у справі № 621/2501/18, аргументовано тим, що враховуючи характер спірних правовідносин (зокрема те, що ОСОБА_1 звернувся для отримання земельної ділянки з метою створення фермерського господарства, однак у встановленому законом порядку такого господарства не створив), беручи до уваги суб`єктний склад сторін у цих правовідносинах, спір належало розглядати в порядку цивільного судочинства.

3. Фактичні обставини справи, встановлені судами

3.1. Як установили суди попередніх інстанцій і свідчать матеріали справи, наказом ГУ Держземагенства у Харківській області від 15.10.2014 № 2712-СГ громадянину ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення в оренду, зокрема, земельної ділянки орієнтовною площею 50,0000 га, розташованої за межами населених пунктів Золочівської селищної ради на території Золочівського району Харківської області.

У подальшому наказом ГУ Держземагенства у Харківській області від 22.12.2014 № 3566-СГ затверджено проєкт землеустрою та надано ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку, розташовану за межами населених пунктів Золочівської селищної ради на території Золочівського району Харківської області, кадастровий номер :04:001:0761, площею 50,0000 га, за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь (рілля) для ведення фермерського господарства, строком на 49 років.

На виконання зазначених наказів між ГУ Держземагенства у Харківській області та ОСОБА_1 14.01.2015 укладено договір оренди цієї земельної ділянки загальною площею 50,0000 га, кадастровий номер :04:001:0761, строком на 49 років, який зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.01.2015 (номер запису про інше речове право: 8377177).

Відповідно до пунктів 2, 14 договору в оренду передається земельна ділянка, кадастровий номер :04:001:0761, загальною площею 50,0000 га, із земель державної власності сільськогосподарського призначення, сільськогосподарські угіддя (рілля). Земельна ділянка передається в оренду для ведення фермерського господарства.

Після укладання зазначеного договору оренди громадянин ОСОБА_1 фермерського господарства не створив.

У подальшому, за інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_1 на підставі договору суборенди від 29.01.2015 передав у суборенду СФГ "Цилюрик" земельну ділянку, кадастровий номер :04:001:0761, загальною площею 50,0000 га, раніше отриману в оренду на підставі зазначеного договору оренди від 14.01.2015.

Дозвіл на укладання цього договору суборенди згідно з листом від 19.02.2015 № 19-20-14-4015/0/9-15 було надано ОСОБА_1 безпосередньо ГУ Держземагенства у Харківській області, до якого ОСОБА_1 звернувся із відповідною заявою від 19.02.2015.

У матеріалах справи немає договору суборенди земельної ділянки від 29.01.2015, укладеного між ОСОБА_1 та СФГ "Цилюрик", який прокурор просить визнати недійсним.

Відповідно до листа Слобожанського управління ГУ ДФС у Харківській області від 20.03.2019 № 8847/9/20-40-50-06-17 та інформації, розміщеної у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, громадянин ОСОБА_1 є засновником, керівником, підписантом та кінцевим бенефіціарним власником СФГ "Цилюрик", створеного 23.01.1998.

Рішенням виконкому Золочівської селищної ради народних депутатів від 14.08.2011 № 125-2 ОСОБА_1 уже було надано у приватну власність земельну ділянку площею 4,7185 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На підставі цього рішення ОСОБА_1 отримав державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 715342.

У користуванні СФГ "Цилюрик" перебуває земельна ділянка, надана для створення і ведення фермерського господарства, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею серії ХР-13-00-000879, виданим ОСОБА_4 згідно з розпорядженням райдержадміністрації Золочівського району від 14.03.1997 для ведення селянського (фермерського) господарства.

Дії ГУ Держземагенства у Харківській області щодо надання ОСОБА_1 земельної ділянки згідно з наказами від 15.10.2014 № 2712-СГ та від 22.12.2014 № 3566-СГ прокурор вважає незаконними, оскільки ГУ Держземагенства у Харківській області, на його думку, розглядаючи заяву ОСОБА_1 про надання цій особі в оренду зазначеної земельної ділянки, належним чином не перевірило дійсності волевиявлення заявника, наявності у нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду, виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельній ділянці. Крім того, прокурор наголошує, що звертаючись до ГУ Держземагенства у Харківській області із заявою про отримання земельної ділянки, ОСОБА_1 мав на меті не створити нове фермерське господарство, а розширити земельний банк уже створеного СФГ "Цилюрик" без проведення земельних торгів, що є порушенням вимог Закону України "Про фермерське господарство" та суперечить положенням статей 124, 134 Земельного кодексу України, оскільки СФГ "Цилюрик" уже було надано земельну ділянку для створення і ведення фермерського господарства згідно з державним актом на право постійного користування землею серії ХР-13-00-000879, виданого ОСОБА_4 для ведення селянського (фермерського) господарства, і ця земельна ділянка перебуває у користуванні СФГ "Цилюрик".

За таких обставин прокурор вважає, що накази ГУ Держземагенства у Харківській області від 15.10.2014 № 2712-СГ та від 22.12.2014 № 3566-СГ необхідно скасувати як незаконні, а укладені договори оренди та суборенди визнати недійсними зі скасуванням їх державної реєстрації та поверненням ОСОБА_1 земельної ділянки.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. Не погоджуючись із постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2020 у справі № 922/1377/19, заступник прокурора Харківської області звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення та передати справу для продовження розгляду до Східного апеляційного господарського суду.

Скаржник стверджує, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки доводам про те, що предметом спірних відносин є договір оренди земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, укладений між ОСОБА_1 і ГУ Держгеокадастру у Харківській області. У подальшому між ОСОБА_1 та СФГ "Цилюрик" укладено договір суборенди цієї земельної ділянки. У свою чергу, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрував СФГ " Цилюрик ".

Заявник вважає, що оскільки фермерські господарства є юридичними особами, їх земельні спори з іншими юридичними особами, зокрема з органом державної влади, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, підвідомчі господарським судам. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 275/82/18, від 20.03.2019 у справі № 539/4023/15-ц, від 23.01.2019 у справі № 610/1863/17, від 16.01.2019 у справі № 695/1275/17, від 16.01.2019 у справі № 483/1863/17, від 14.11.2018 у справі № 368/546/16-ц, від 31.10.2018 у справі № 677/1865/16-ц, від 22.08.2018 у справі № 606/2032/16-ц, від 13.06.2018 у справі № 474/100/16-ц, від 13.03.2018 у справі № 348/992/16-ц, від 11.02.2020 у справі № 922/614/19.

Крім того, у постанові від 03.04.2019 у справі № 628/776/18, яка є аналогічною за складом сторін і змістом позовних вимог, Верховний Суд зазначив, що спір має розглядатися за правилами господарського судочинства.

5. Доводи інших учасників справи

5.1. У відзиві на касаційну скаргу ГУ Держгеокадастру у Харківській області наголошує на безпідставності доводів скаржника, просить залишити без змін постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2020 у справі № 922/1377/19

6. Позиція Верховного Суду

6.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на таке.

6.2. За змістом касаційної скарги її подано на постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2020 про закриття провадження у справі № 922/1377/19 згідно з абзацом 2 частини 2 статті 287 ГПК України, згідно з якою підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

6.3. Суди попередніх інстанцій установили, що прокурор звернувся до суду в інтересах держави з позовом до органу, уповноваженого розпоряджатися землею державної власності у спірних правовідносинах, до фізичної особи та до сільськогосподарського товариства про скасування наказів і державної реєстрації, визнання недійсними договорів оренди та суборенди земельної ділянки, зобов`язання повернути земельну ділянку,

У статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" охоплює, зокрема, таку складову як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

За змістом частин 2, 3 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

У статті 20 ГПК України наведено особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, зокрема уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (в тому числі землю), крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про фермерське господарство" (далі - Закон № 973-IV) у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

У статті 2 Закону № 973-IV визначено, що відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України.

Тобто спеціальним нормативно-правовим актом у таких правовідносинах є Закон № 973-IV.

За змістом частини 1 статті 5, частини 1 статті 7 Закону № 973-IV право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

Після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб (стаття 8 Закону № 973-IV).

Тобто можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства як форми підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією.

Надання (передача) фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства. Натомість відсутність такої реєстрації протягом розумного строку є невиконанням умов закону для отримання земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства.

Комплексний аналіз положень статей 1, 5, 7, 8, 12 Закону № 973-IV дає підстави для висновку, що після укладення договору тимчасового користування землею, у тому числі на умовах оренди, фермерське господарство мало бути зареєстроване в установленому законом порядку і з дати реєстрації набути статусу юридичної особи. Із цього часу землекористувачем земельної ділянки є фермерське господарство, а не громадянин, якому вона була надана.

Оскільки фермерське господарство є юридичною особою, його спори щодо користування землями фермерського господарства, у тому числі із центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, з іншими юридичними особами, розглядаються господарськими судами.

Аналогічні правові позиції викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 574/381/17-ц та від 02.10.2019 у справі № 922/538/19, від 22.01.2020 у справі № 922/1974/19.

6.4. Як свідчать матеріали справи та встановив апеляційний господарський суд, спірна земельна ділянка площею 50,0000 га, кадастровий номер :04:001:0761, яка розташована за межами населених пунктів Золочівської селищної ради на території Золочівського району Харківської області, надана в оренду ОСОБА_1 як громадянину України на підставі договору оренди землі від 14.01.2015, укладеного між ним та ГУ Держземагенства у Харківській області.

Після укладення договору оренди від 14.01.2015 ОСОБА_1 не створив фермерського господарства, а передав спірну земельну ділянку в суборенду СФГ "Цилюрик" згідно з договором суборенди від 29.01.2015.

Тобто земельну ділянку надано ОСОБА_1 як громадянину на підставі договору оренди, тому ототожнення цієї фізичної особи та СФГ "Цілюрик" у спірних правовідносинах є неправильним.

Аналогічий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 922/1974/19, від 15.01.2020 у справі № 698/119/18.

Крім того, для визначення юрисдикції суду у цій справі важливо врахувати те, що ОСОБА_4 згідно з розпорядженням райдержадміністрації Золочівського району від 14.03.1997 отримав земельні ділянки (державний акт на право постійного користування землею серія ХР-13-00-000879) для ведення селянського (фермерського) господарства, і станом на час виникнення зазначених правовідносин СФГ "Цилюрик" уже було створено.

Отже, суд апеляційної інстанції правильно врахував суб`єктний склад сторін і характер спірних правовідносин, зокрема те, що ОСОБА_1 звернувся за отриманням земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства, однак у встановленому порядку його не створив, тому суд дійшов правильного висновку, що спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

6.5. Водночас колегія суддів вважає помилковими посилання скаржника на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 275/82/18, від 20.03.2019 у справі № 539/4023/15-ц, від 16.01.2019 у справі № 695/1275/17, від 16.01.2019 у справі № 483/1863/17, від 14.11.2018 у справі № 368/546/16-ц, від 31.10.2018 у справі № 677/1865/16-ц, від 22.08.2018 у справі № 606/2032/16-ц, від 13.03.2018 у справі № 348/992/16-ц, від 11.02.2020 у справі № 922/614/19. Зокрема, за змістом обставин, встановлених у зазначених справах, фермерські господарства були зареєстровані після видання оскаржуваних наказів та укладення договорів оренди, водночас у справі № 922/1377/19 фермерське господарство, для ведення якого було надано земельну ділянку, фактично зареєстровано не було. Посилаючись на постанову Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 610/1863/17, скаржник не звернув уваги, що згідно із цією постановою справу передано на новий розгляд із застереженням, що суду першої інстанції необхідно встановити, чи відбулася державна реєстрація фермерського господарства на час відкриття провадження у справі.

Безпідставними є також і посилання скаржника на те, що Верховний Суд у постанові від 03.04.2019 у справі № 628/776/18, яка, на його думку, є аналогічною за складом сторін і змістом позовних вимог, зазначив, що спір має розглядатися за правилами господарського судочинства. Так, відповідно до зазначеної постанови після державної реєстрації спірного договору оренди відповідач заснував фермерське господарство. Наведені обставини відрізняються від обставин, установлених у справі № 922/1377/19, в якій таке фермерське господарство не було зареєстровано після отримання спірної земельної ділянки.

6.6. З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції надав правильну оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами, з урахуванням норм матеріального та процесуального права та, зважаючи на правові позиції Верховного Суду, закрив провадження у справі, оскільки спір не може розглядатися у порядку господарського судочинства, у зв`язку з чим підстав для скасування постанови Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2020 у справі № 922/1377/19 немає.

7. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги та норми права, якими керувався суд

7.1. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

7.2. Відповідно до частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

7.3. Беручи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, про неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права не отримали підтвердження, не спростовують висновків суду, тому підстав для скасування постанови Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2020 у справі № 922/1377/19 немає.

7.4. Ураховуючи викладене, зважаючи на зазначені положення законодавства, оскаржену у справі постанову необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

8. Розподіл судових витрат

8.1. Оскільки підстав для скасування постанови у справі та задоволення касаційної скарги немає, судовий збір за подання касаційної скарги необхідно покласти на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, статтями 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення.

Постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2020 у справі № 922/1377/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ