РІШЕННЯ

Іменем України

11 червня 2020 року м. Чернігівсправа № 927/135/20

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Моцьора В.В., за участю секретаря судового засідання Гринчук О.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження господарську справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім Насіння,

вул. Предславинська, 34-Б, м. Київ, 03150

поштова адреса: вул. Клінічна, 25, м. Київ, 03110

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Ей Сі Джи Україна,

вул. Чернігівська, 54, с. Петрушин, Чернігівський р-н, Чернігівська обл., 15521

про стягнення 1628802,92грн

Представники сторін не прибули.

У судовому засіданні 11.06.2020 була проголошена вступна та резолютивна частини рішення на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий Дім Насіння подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю Ей Сі Джи Україна про стягнення заборгованості в загальному розмірі 1628802,92грн, з яких 1263087,68грн основного боргу, 102027,73грн пені, 252617,54грн штрафу та 11069,97грн 3% річних.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору № 2-2803/пр1194 від 28.03.2019.

Ухвалою суду від 26.02.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24.03.2020.

Відповідно до ст.165 ГПК України вказаною ухвалою відповідачу було встановлено 15 денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для надання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 24.03.2020 відкладено підготовче засідання на 27.04.2020.

У підготовчому засіданні 27.04.2020 суд постановив протокольну ухвалу, якою продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання на 19.05.2020. На адресу сторін було направлено ухвалу повідомлення від 27.04.2020.

Від позивача на електронну пошту суду 18.05.2020 надійшла заява про проведення підготовчого засідання без участі представника позивача у зв`язку із запровадженням на всій території України карантину.

Від відповідача на електронну пошту суду 18.05.2020 надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв`язку із запровадженням на всій території України карантину.

У підготовче засідання 19.05.2020 представники сторін не прибули.

Враховуючи приписи ч.1 ст. 195 ГПК України та те, що строк підготовчого провадження закінчується 26.05.2020 (з урахуванням продовження строку підготовчого провадження на 30 днів), суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 28.05.2020. На адреси сторін направлено ухвалу повідомлення від 19.05.2020.

28.05.2020, до початку судового засідання, від відповідача на адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням на всій території України карантину.

У судове засідання 28.05.2020 прибув повноважний представник позивача.

Щодо клопотання позивача про відкладення судового засідання з розгляду справи по суті суд зазначає наступне.

За загальними принципами здійснення судочинства, що також відображені у ст. 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом також враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, що відповідач своїм правом на подання відзиву у визначений судом у відповідності до господарського процесуального кодексу строк не скористався, що неявка відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд відповідно до вимог ч. 9 ст. 165, ч.2 ст.178 та ч. 1 ст. 202 ГПК України вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

За вказаних обставин, суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про відкладення судового засідання з розгляду справи по суті та перейшов до розгляду справи по суті.

Суд постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні на 11.06.2020.

09.06.2020 від відповідача на електронну адресу суду надійшло клопотання від 09.06.2020 № 09/06/20-01 про надання відповідачу строку для подання відзиву у справі № 927/135/20.

11.06.2020, до початку судового засідання, від позивача на електронну адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача у зв`язку із продовженням карантинних заходів для запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 до 22.06.2020.

11.06.2020, до початку судового засідання, від відповідача на електронну пошту суду надійшло клопотання про відстрочення виконання судового рішення та клопотання про зменшення розміру штрафу.

У судове засідання 11.06.2020 представники сторін не прибули.

Сторони належним чином повідомлені про час, дату та місце проведення судового засідання.

Заяву позивача про розгляд справи без участі повноважного представника позивача задоволено судом, оскільки участь у судовому засіданні є процесуальним правом сторони, відповідно до п.2 ч.1 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подане відповідачем клопотання про надання відповідачу строку для подання відзиву у справі № 927/135/20, суд у судовому засіданні постановив протокольно ухвалу про залишення його без розгляду з наступних підстав.

Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, в даному випадку - норм ГПК України.

Таким чином, право на подання відзиву на позовну заяву не є абсолютним, подаючи відзив на позовну заяву заявник повинен дотримуватись вимог ГПК України щодо його подання.

Частиною першою статті 46 ГПК України передбачено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відповідно до ч.4 ст.161 ГПК України, подання заяв по суті, у тому числі відзиву на позовну заяву (відзиву), є правом учасників справи.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 113 ГПК України).

Відповідно до ч.8 ст. 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Згідно з ч.1 ст. 116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 42 ГПК України, учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.

Процесуальний строк, виступає одним з ключових елементів господарсько-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження господарського процесу у визначених ГПК України часових рамках.

Зокрема, під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз ГПК України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.

Процесуальні строки, з поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків.

Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.

Згідно зі ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, право на подання відзиву на позовну заяву може бути реалізовано відповідачем виключно у строк, встановлений судом для подання відзиву на позов, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії. Обрахування строку на подання відзиву на позов починається відповідно для кожного учасника справи з наступного дня після дати отримання ним ухвали господарського суду про відкриття провадження у справі.

Як встановлено судом, ухвалою суду від 26.02.2020 про відкриття провадження у справі відповідачу було встановлено строк для надання відзиву на позов протягом 15 днів з дати отримання ухвали суду про відкриття провадження у справі та відповідач був попереджений, що в разі ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвала суду від 26.02.2020 про відкриття провадження у справі була отримана відповідачем 03.03.2020, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення від 26.02.2020 №951, відповідно строк подачі відзиву на позовну заяву сплив 18.03.2020.

Відповідач, у відповідності до ст.165 ГПК України, своїм процесуальним правом не скористався, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надав.

У відповідності до ч. 2 ст. 119 ГПК України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку , чи з ініціативи суду.

Оскільки строк подачі відзиву на позовну заяву сплив 18.03.2020, а відповідач із клопотанням про продовження строку надання відзиву на позовну заяву звернувся лише 11.06.2020, тобто після закінчення встановленого судом строку для подачі відзиву на позовну заяву.

Посилання відповідача на п.4 Розділу X Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, згідно з яким процесуальний строк подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину, судом до уваги не приймається, оскільки, як встановлено судом, строк подачі відзиву на позовну заяву сплив 18.03.2020, тобто до 02.04.2020, дати набрання чинності Законом України щодо внесення змін до розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання відповідача про відстрочення виконання судового рішення та клопотання про зменшення розміру штрафу судом прийнято до розгляду.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

28.03.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий Дім Насіння (далі - Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Ей Сі Джи Україна (далі - Покупець) укладено договір № 2-2803/пр1194 (далі - договір) (а.с. 11-12).

Відповідно до умов розділу 1 договору, Продавець зобов`язується в строки, визначені договором, передати у власність Покупця (поставити) насіння сільськогосподарських культур та/або засоби захисту рослин (далі - товар), а Покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість. Найменування товару визначається в додатках до цього договору, які складають його невід`ємну частину.

Розгорнутий асортимент та кількість товару, що постачається, визначаються у додатках до цього договору (п. 2.1 договору).

Відповідно до п.4.1 договору термін поставки товару визначається у додатках до цього договору.

Ціна за одиницю товару кожного найменування в національній валюті наводиться у додатках до цього договору. Загальна вартість товару з ПДВ визначається шляхом складання вартості окремих партій товару, визначений у додатках до цього договору (п. 5.1 договору).

Згідно з п.6.1 договору загальна вартість товару повинна бути сплачена покупцем у строк, встановлений в додатках до цього договору.

Перехід права власності на товар відбувається в момент фактичної передачі товару та підписання видаткових накладних на товар (п. 7.2 договору).

Підписання покупцем видаткової накладної також засвідчує факт передачі разом з товаром усієї товаросупровідної документації, в тому числі сертифікатів якості (п. 9.2 договору).

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками та засвідчення печатками сторін. Строк дії цього договору становить 12 місяців, але у будь-якому разі, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (п. 10.1 договору).

Сторони підписали додатки до договору, в яких погодили найменування товару, одиницю виміру, кількість, еквівалент умовної одиниці в іноземній валюті, еквівалент ціни за одиницю в іноземній валюті (без ПДВ), еквівалент загальної вартості в іноземній валюті (без ПДВ), ціну за одиницю в гривнях (без ПДВ), суму гривень (без ПДВ), термін поставки, а саме: №1 від 28.03.2019, №2 від 28.03.2019, №3 від 09.04.2019, №4 від 24.04.2019, №5 від 10.05.2019, №6 від 10.05.2019, №6 від 22.05.2019, №7 від 30.05.2019, №8 від 13.06.2019, №9 від 20.06.2019, №10 від 04.07.2019, №11 від 16.07.2019, №12 від 17.09.2019, №13 від 17.09.2019.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 1445729,51грн згідно з видатковими накладними:

- №Н-БП-0104-014 від 01.04.2019 на загальну суму 260387,53грн;

- №Н-ВХ-0104-073 від 01.04.2019 на загальну суму 41193,72грн;

- №Н-ВХ-0904-091 від 09.04.2019 на загальну суму 13904,76грн;

- №Н-ВХ-2504-069 від 25.04.2019 на загальну суму 137380,62грн;

- №Н-КХ-2604-005 від 26.04.2019 на загальну суму 10483,68грн;

- №Н-БХ-2504-004 від 25.04.2019 на загальну суму 2321,52грн;

- №Н-ВХ-1605-134 від 16.05.2019 на загальну суму 77341,44грн;

- №Н-БП-1605-003 від 16.05.2019 на загальну суму 110997,82грн;

- №Н-БП-2205-004 від 22.05.2019 на загальну суму 74390,56грн;

- №Н-ВХ-3105-032 від 31.05.2019 на загальну суму 276589,02грн;

- №Н-ВХ-1406-084 від 14.06.2019 на загальну суму 170707,58грн;

- №Н-ВХ-2506-022 від 25.06.2019 на загальну суму 56602,98грн;

- №Н-ВХ-0507-024 від 05.07.2019 на загальну суму 72118,62грн;

- №Н-ВХ-1607-026 від 16.07.2019 на загальну суму 77885,28грн;

- №Н-ВХ-2009-003 від 20.09.2019 на загальну суму 54905,34грн;

- №Н-ВХ-2009-004 від 20.09.2019 на загальну суму 8519,04грн.

Відповідач отримав товар, про що свідчить підпис уповноваженої особи відповідача на видаткових накладних, печатка товариства та довіреності, видані відповідачем уповноваженій особі на отримання товару від позивача, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 30-57).

Відповідач частково здійснив оплату товару на суму 182641,83грн, що підтверджується банківською випискою (а.с. 58-66).

Заборгованість відповідача перед позивачем по сплаті вартості товару, поставленого по договору № 2-2803/пр1194 від 28.03.2019 становить 1301014,32грн.

Наявність заборгованості за поставлений товар стала підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що договір № 2-2803/пр1194 від 28.03.2019 підписний сторонами, скріплений їх печатками, що свідчить про набрання ним чинності.

Із змісту договору вбачається, що на його підставі між сторонами виникли правовідносини поставки.

Згідно з ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не по пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено належне виконання позивачем зобов`язань по договору щодо поставки товару відповідачу.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У додатках до договору сторони погодили строки оплати товару, так повна вартість товару мала бути оплачена відповідачем у строк до 01.11.2019 та до 02.12.2019.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач свої зобов`язання за договором щодо вчасної оплати товару не виконав, заборгованість відповідача перед позивачем по сплаті вартості товару становить 1263087,68грн.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення 1263087,68грн заборгованості по сплаті за поставлений товар є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Позивачем також нараховано та пред`явлено до стягнення 102027,73грн пені за період з 02.11.2019 по 17.02.2020, 252617,54грн штрафу та 11069,97грн 3% річних за період з 02.11.2019 по 17.02.2020.

Згідно зі ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо оплати вартості товару, поставленого по договору.

Відповідно до ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями у розумінні ст.230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 11.2 договору за порушення строків виконання зобов`язань за цим договором сторона, яка допустила прострочку, сплачує другій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, нарахованої на суму простроченого зобов`язання за кожен день прострочки.

Згідно з п.11.4 договору у разі ухилення від оплати вартості товару понад 15 календарних днів покупець, крім пені, сплачує продавцю штраф у розмірі 20% від загальної вартості неоплаченого товару.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Подане відповідачем клопотання щодо зменшення розміру штрафу з 252617,54грн до 25261,75грн задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Неустойка (штраф, пеня), виходячи з приписів статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (Рішення Конституційного суду України від 11.07.13 № 7-рп/2013).

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Наявність обставин для зменшення штрафних санкцій повинна бути доведена належними та допустимими доказами саме відповідачем.

Однак, всупереч наведеним нормам, відповідачем не доведено та не надано суду жодного доказу у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України наявності передумов для зменшення заявленої до стягнення суми штрафу в порядку зазначених приписів законодавства, виняткової ситуації, що призвела до неналежного виконання зобов`язань за договором № 2-2803/пр1194 від 28.03.2019.

Встановивши факт невиконання відповідачем свого зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати товару за договором, суд не знаходить підстав для зменшення нарахованої суми штрафу.

Крім того, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і застосовується виключно у виняткових випадках, наявність яких відповідач у даному випадку не довів.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Перевіривши розрахунки здійснені позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення 102027,73грн пені за період з 02.11.2019 по 17.02.2020, 252617,54грн штрафу та 11069,97грн 3% річних за період з 02.11.2019 по 17.02.2020 є правомірними і підлягають задоволенню.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У відповідності до ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач повинен подати докази разом з поданням відзиву на позов.

Всупереч наведеним нормам, відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів належного виконання ним грошових зобов`язань за договором № 2-2803/пр1194 від 28.03.2019, які підтверджують здійснення ним повної оплати за поставлений позивачем товар, а також доказів, які підтверджують неможливість здійснення ним своєчасної оплати, а тому дії відповідача щодо несвоєчасної сплати коштів за поставлений товар є порушенням положень договору та норм чинного законодавства.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю в сумі 1628802,92грн.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у сумі 24432,04грн покладається на відповідача.

Клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення у справі №927/135/20 на строк до 30.09.2020 задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 239 Господарського процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Підстави відстрочки виконання судового рішення повинні бути непереборними, об`єктивними, тобто, виключними, що ускладнюють вчасне виконання рішення суду. Крім того, відстрочка, розстрочка виконання рішення суду надається лише в тих випадках, коли є достатньої доказів того, що у сторін з поважних причин немає можливості виконати рішення у встановлений строк та спосіб.

При наданні відстрочки судового рішення суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для відповідача при виконанні рішення у встановлений строк, але перш за все, повинен враховувати такі ж наслідки для позивача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач посилається на те, що фінансове становище товариства суттєво погіршилось і підприємство перебуває у скрутному стані та не зможе сплатити суму боргу. Відповідачем зазначено, що товариство має невиконані грошові зобов`язання перед рядом кредиторів, про що свідчать відомості процесуальних документів у справах №927/111/20, №927/355/20, №927/134/20, №911/539/20. №927/280/20, №927/94/20, які містяться у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Також відповідачем надано виписки з наявних банківських рахунків, які, як він зазначає, свідчать про відсутність обігових коштів, довідку №01/06/20-1 від 01.06.2020 та звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду на 01.12.2019.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництвом є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідач здійснює самостійну господарську діяльність, на власний ризик, що в свою чергу не є об`єктивними обставинами, що ускладнюють або роблять неможливим виконання судового рішення у даній справі.

Надані відповідачем виписки банку, довідка №01/06/20-1 від 01.06.2020 та звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду на 01.12.2019 не відображають повної інформації щодо руху коштів по рахункам відповідача та не свідчать про скрутне фінансове становище останнього.

Посилання відповідача на тяжкий фінансовий стан не є виключними обставинами, що ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим.

Наявність заборгованості у відповідача перед іншими кредиторами, не звільняє боржника від виконання покладених на нього обов`язків виконання рішень суду.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, "державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку не може прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як "виняткові обставини" (див. § 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Півень проти України" від 29.06.2004).

При цьому, Європейський суд з прав людини допускає, що "затримки у виконанні рішення можуть бути обґрунтовані за окремих обставин, проте державні органи не можуть довільно посилатись на відсутність коштів як на вибачення за невиплату боргу за рішенням, а затримки не можуть бути такими, що зводять нанівець право, що захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції" (див. § 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бакай та інші проти України" від 09.11.2004).

Тобто, в будь-якому випадку відсутність коштів, тяжкий фінансовий стан боржника не є винятковими обставинами, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим та не є підставою для відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення суду задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 129, 232-233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Ей Сі Джи Україна (вул. Чернігівська, 54, с. Петрушин, Чернігівський р-н, Чернігівська обл., 15521, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім Насіння (вул. Предславинська, 34-Б, м. Київ, 03150; поштова адреса: вул. Клінічна, 25, м. Київ, 03110, код ЄДРПОУ 30674,68грн основного боргу, 102027,73грн пені, 252617,54грн штрафу, 11069,97грн 3% річних та 24432,04грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю Ей Сі Джи Україна у задоволенні клопотання про відстрочення виконання судового рішення.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено та підписано 16.06.2020.

Суддя В.В. Моцьор