ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2020м. ДніпроСправа № 904/504/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бєлік В.Г. за участю секретаря судового засідання Єпік А.М.

за позовом Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь", м. Запоріжжя

до Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

про стягнення суми штрафу в розмірі 342 376,23 грн. за прострочення доставки вантажів.

Представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Костриба Т.В., довіреність № 227 від 28.04.2020 року, адвокат.

ПРОЦЕДУРА:

Публічне акціонерне товариство "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) про стягнення суми штрафу в розмірі 342 376,23 грн. за прострочення доставки вантажів.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 27.02.2020 року о 10:40 год.

26.02.2020 року від позивача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання вих. № 11/2011443/ЮМ/ від 26.02.2020 року про проведення судового засідання без участі його представника.

27.02.2020 року від відповідача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшов відзив на позовну заяву вих. № НЮс-06/418 від 27.02.2020 року.

У підготовче судове засідання 27.02.2020 року представник позивача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2020 року підготовче судове засідання відкладено на 24.03.2020 року о 11:20 год.

17.03.2020 року від позивача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшла відповідь на відзив вих. № 11/2014672/ЮМ/ від 11.03.2020 року та заява вих. № 11/2014673/ЮМ/ від 11.03.2020 року про зменшення позовних вимог.

18.03.2020 року від відповідача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання вих. № б/н від 18.03.2020 року про відкладення розгляду справи.

23.03.2020 року електронною поштою від позивача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання вих. № 11/2016151/ЮМ/ від 20.03.2020 року про відкладення розгляду справи.

У призначене підготовче судове засідання 24.03.2020 року представники сторін не з`явились.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2020 року продовжено строк розгляду підготовчого провадження до 29.04.2020 включно та відкладено підготовче засідання на 23.04.2020 року о 11:00 год.

15.04.2020 року електронною поштою від позивача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява вих. № б/н від 14.04.2020 року про проведення судового засідання у режимі відеоконференції, проведення якої доручити Господарському суду Запорізької області за адресою: 69001, м. Запоріжжя, вул. Гетьманська, 4.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.04.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про проведення відеоконференції.

21.04.2020 року електронною поштою від відповідача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання вих. № б/н від б/н про відкладення розгляду справи.

У підготовче судове засідання 23.04.2020 року представники сторін не з`явились.

Відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" встановлено з 12 березня до 24 квітня 2020 року на усій території України карантин, заборонивши: відвідування закладів освіти її здобувачами; проведення всіх масових заходів, у яких бере участь понад 200 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Спортивні заходи дозволяється проводити без участі глядачів (уболівальників).

Крім того, 16.03.2020 року Рада суддів України з метою убезпечення населення України від поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу СОVID-19, який віднесено до особливо небезпечних інфекційних хвороб, рекомендую, на період з 16 березня до 03 квітня 2020 року, встановила особливий режим роботи судів України, а саме:

- роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами та можливість розгляду справ в режимі відеоконференції;

- припинити всі заходи, не пов`язані з процесуальною діяльністю суду та забезпеченням діяльності органів судової влади (круглі столи, семінари, дні відкритих дверей тощо);

- припинити проведення особистого прийому громадян керівництвом суду;

- обмежити допуск в судові засідання осіб, які не є учасниками судових засідань;

- обмежити допуск у судові засідання та приміщення суду осіб з ознаками респіраторних захворювань: блідість обличчя, почервоніння очей, кашель;

- ознайомлення учасників судового процесу з матеріалами судової справи, за наявності такої технічної можливості, здійснювати в дистанційному режимі, шляхом надсилання сканкопій матеріалів судової справи на електронну

- адресу, зазначену у відповідній заяві, заяви про ознайомлення приймати через дистанційні засоби зв`язку;

- зменшити кількість судових засідань, що призначаються для розгляду протягом робочого дня;

- по можливості здійснювати судовий розгляд справ без участі сторін, в порядку письмового провадження;

- суддям та працівникам апарату суду при найменших ознаках захворювання вжити заходів щодо самоізоляції, повідомити про свій стан здоров`я відповідну установу охорони здоров`я та керівництво суду телефоном, е-mail.

Також Рада суддів України рекомендує громадянам та іншим особам:

- всі необхідні документи (позовні заяви, заяви, скарги, відзиви, пояснення, клопотання тощо) надавати суду в електронному вигляді на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі "Електронний суд", поштою, факсом або дистанційні засоби зв`язку;

- рекомендувати учасникам судових засідань подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами;

- утриматися від відвідування приміщення суду, особливо за наявності захворювання (слабість, кашель, задуха, утруднення дихання, тощо).

При визначенні особливостей роботи суду на період карантинних заходів слід враховувати спеціалізацію суду, інстанційність та відповідні категорії справ.

При вирішенні питання про можливість розгляду справ в режимі відеоконференції слід враховувати, що такий режим роботи суду не у повній мірі убезпечує від поширення захворювання, оскільки все ж передбачає необхідність явки громадян у декілька судів, які забезпечують проведення судового засідання у такому режимі.

Відповідно до частин 1-3 статті 216 Господарського процесуального кодексу України, суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу. Якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі. Про відкладення розгляду справи або перерву в судовому засіданні, місце, дату і час нового судового засідання або продовження судового засідання суд повідомляє під розписку учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів, які були присутніми в судовому засіданні. Учасники справи, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі, які не прибули або яких суд вперше залучає до участі в судовому процесі, повідомляються про судове засідання ухвалами.

Разом з тим згідно з приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У відповідності до частини 3 статті 177 Господарського процесуального кодексу України, підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Відповідно до п. 4 Розділу Х "Прикінцеві положення" ГПК України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-ІХ від 30.03.2020 року (набрав чинності 02.04.2020 року) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Також судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Враховуючи викладене, з метою надання можливості всім учасникам справи прийняти участь в судовому засіданні і реалізувати свої процесуальні права, суд вважає за необхідне відкласти підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 23.04.2020 підготовче судове засідання відкладено на 19.05.2020 року о 11:00 год.

12.05.2020 року від позивача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява № 11/2021959/ЮМ/ від 06.05.2020 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої доручити суду, а саме: Господарський суд Запорізької області (69001, м. Запоріжжя, вул. Гетьманська, 4).

Відповідно до статті 197 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі. У клопотанні про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в обов`язковому порядку зазначається суд, в якому необхідно забезпечити її проведення. Таке клопотання може бути подано не пізніш як за п`ять днів до відповідного судового засідання.

Відповідно до відомостей з електронного майданчика відеоконференцій, зали відеоконференцій в Господарському суді Дніпропетровської області 19.05.2020 року з 10:00 год. зайняті, тому суд вбачає підстави для відмови в задоволенні заяви ПАТ "Запорізький металургійний комбінат" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 14.05.2020 у задоволенні заяви ПАТ "Запорізький металургійний комбінат" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - відмовлено.

Ухвалою суду від 19.05.2020 закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 16.06.2020 року о 11:20 год.

11.06.2020 року від позивача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява № 11/2026798/ЮМ/ від 11.06.2020 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої доручити суду, а саме: Господарський суд Запорізької області (69001, м. Запоріжжя, вул. Гетьманська, 4).

Відповідно до статті 197 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі. У клопотанні про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в обов`язковому порядку зазначається суд, в якому необхідно забезпечити її проведення. Таке клопотання може бути подано не пізніш як за п`ять днів до відповідного судового засідання.

Відповідно до відомостей з електронного майданчика відеоконференцій, зали відеоконференцій в Господарському суді Дніпропетровської області 16.06.2020 року з 10:00 год. зайняті, тому суд вбачає підстави для відмови в задоволенні заяви ПАТ "Запорізький металургійний комбінат" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 12.06.2020 у задоволенні заяви ПАТ "Запорізький металургійний комбінат" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - відмовлено.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, але був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України судом прийнято рішення у справі.

ПОЗИЦІЇ СТОРІН:

Позиція позивача, викладена у позовній заяві

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасністю доставки вантажів в адресу позивача в період з жовтня по листопад 2019 року на станцію Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці за залізничними накладними № 44312437, № 4335453, № 44335610, № 44356640, № 44295962, № 44354249, № 44371227, № 44505865, № 32483000, № 32483018, № 32483034, № 32432502, № 32432536, № 32483026, № 32521726, № 32521734, № 32483042, № 32559072 (осн.), № 32610693 (дос.), № 32522419, № 32617342, № 32617615, № 32639585, № 32625857, № 32625865, № 32634420, № 32673147, № 41425349, № 41446956, № 41417353, № 41426461, № 41426479, № 41423336, № 41426347, № 41426362, № 41499716, № 41562679, № 41350497, №41496506, №41566332, №41849555, №42114165, №42114173, №42135426, №42141630, № 42143388, № 42215897, № 42215954, № 45108792, № 45257243, № 45274198, № 45287265, № 45313681, № 45334844, № 45074127, № 45344231, № 45348083, № 45348091, № 45313277, № 45339157, № 45367752, № 45368685, № 45434693, № 45523552, № 45573953, № 45609922, № 45637980, № 45635109, № 45676525, № 45676608, № 45431129, № 45949013, № 45949062, № 45993052, № 45993060, № 45993078, № 45993086, № 52212701, № 52248283, № 52248291, № 52257391, № 52257417, № 52265725, № 52284999, № 52285020, № 52285038, № 52285046, № 52219367, № 52220803, № 52220969, № 52221025, № 52221082, № 52086642, № 52398906, № 52398914, № 52430048, № 52430071, № 52511102, № 52522893, № 52522901, № 52522919, № 36404887, № 36402444, № 36455970 (осн,), № 32614117 (дос.), № 36515062, № 36527885, № 36550655, № 36626554.

Позивач ґрунтує свої вимоги на статтях 306, 307, 313 Господарського кодексу України та статті 909 Цивільного кодексу України.

Позиція відповідача, викладена у відзиві

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у розмірі 342 376,23 грн. та заявляє про зменшення розміру нарахованого штрафу на 50%. В обґрунтування поданого відзиву відповідач зазначив, що Регіональна філія "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" внесена до переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави. Зазначений перелік затверджений Постановою КМУ від 04.03.2015 № 83. Також відповідач вказує на те, що позивач не поніс збитків внаслідок прострочення перевізником термінів доставки вантажів.

Позиція позивача, викладена у відповіді на відзив на позовну заяву

З письмової відповідь на відзив на позовну заяву вбачається наступне.

Таким чином, з огляду на положення ст. 116 Статуту залізниць України, розрахунок розміру штрафу за несвоєчасну доставку вантажу має здійснюватися виходячи із розміру плати, визначеної в п.31, 36, 37 накладних, оскільки сторонами погоджено пунктом 3.2 договору розмір плати за перевезення вантажу та позивачем сплачено позивачу вартість перевезення, визначену сторонами в договорі.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

В графі 49 залізничних накладних не зазначено про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, про тривалість цієї затримки.

Графа не містить інформацію про тимчасову перерву в перевезенні, яка трапилась не з вини залізниці, як про це зазначає відповідач в відзиві. В графі є лише посилання на акт про подовження строку доставки на підставі п.2.9. Дані акти відповідачем не надані. Тому відсутня інформація про зміст даних актів, дійсні причини затримки вагонів під час перевезення, їх відповідність підставам для подовження строку доставки вантажу причинам зазначеним в п. 2.9. Правил обчислення строків доставки вантажів.

Відповідачем надано інші акти, про складання яких в накладних не зазначено.

Позивач також стверджує, що відповідачем не доведено за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів відсутність його вини в простроченні доставки вантажів за перевізними документами, зазначеними в позовній заяві. В зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

Предмет доказування у даній справі становлять наступні обставини:

- здійснення відповідачем у жовтні-листопаді 2019 року перевезення вантажів на користь позивача як одержувача та строки їх доставки;

- порушення або дотримання відповідачем установлених строків доставки вантажів при здійсненні ним у жовтні-листопаді 2019 року перевезення вантажів, одержувачем яких є позивач;

- терміни (кількість діб) прострочення доставки вантажів при здійсненні відповідачем спірних перевезень;

- наявність або відсутність вини відповідача у простроченні доставки вантажів за залізничними накладними, перелік яких наведено в позові;

- наявність або відсутність фактичних обставин, які дають суду право на зменшення суми нарахованого штрафу.

Позивач у підтвердження обставин, якими він обґрунтовує заявлені вимоги та які входять до предмета доказування в даній справі, надав: договір про надання послуг № 10429/ЦТЛ-2018/20/2018/365, укладений між ним та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" 15.02.2018; залізничні накладні (перелік яких наведено вище в даному рішенні), якими оформлено перевезення у жовтні-листопаді 2019 року вантажів на користь позивача як одержувача; розрахунок суми позову.

Відповідач у підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої заперечення проти позовних вимог та які входять до предмета доказування в даній справі, надав: акти загальної форми (а.с. 238-246 том 1).

Так, 15.02.2018 між Публічним акціонерним товариством "ЗАПОРІЖКОКС" (далі-позивач, замовник) та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (далі-відповідач, перевізник) було укладено договір про надання послуг № 10429/ЦТЛ-2018/20/2018/365 (далі - договір).

В подальшому Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" змінило форму товариства та назву на Акціонерне товариство "Українська залізниця".

Предметом цього договору є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги (п. 1.1 договору).

Перевезення - це послуга, в процесі надання якої перевізник зобов`язується доставити довірений замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а замовник зобов`язується оплатити послуги у передбаченому цим договором порядку. Перевезення оформлюється залізничною накладною відповідно до цього договору, Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 зі змінами та доповненнями, Збірника Тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, який затверджено наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 №317, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356 (далі - Збірник тарифів), Правил перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002 №873, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2009 за №1030/7318, Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - УМВС), Конвенції про міжнародні залізничні перевезення (далі - КОТІФ) відповідно (п. 1.2 договору).

Надання послуг за цим договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами (п. 1.3 договору).

Перевізник зобов`язаний приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) замовника або у вагонах (контейнерах) перевізника, надавати вагони (контейнери) перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками замовника згідно інформації АС "Месплан", доставляти вантаж до станції призначення та видавати його одержувачу, надавати додаткові послуги, пов`язані із перевезенням вантажів, перелік яких визначається в додатках до цього договору (п. 2.3.2 договору).

Договір вступає в силу з моменту одностороннього підписання замовником договору в електронному вигляді з накладанням ЕЦП в АС "Месплан" або АС "Клієнт УЗ" або вчинення замовником будь-якої дії на виконання цього договору і діє з 19.02.2018 до 31.12.2018. Якщо жодна із сторін не звернеться письмово за один місяць до закінчення дії договору з пропозицією до іншої сторони про припинення його дії, то цей договір діє до надходження такої пропозиції і здійснення всіх розрахунків за виконані перевезення та надані послуги. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії цього договору (п. 12.1.договору).

Матеріали справи не містять доказів припинення договору після 31.12.2018р., а отже даний договір є чинним.

На підставі вищезазначеного договору на адресу позивача в період жовтня-листопада 2019 року на станцію Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці надійшли вантажі за залізничними накладними: № 44312437, № 4335453, № 44335610, № 44356640, № 44295962, № 44354249, № 44371227, № 44505865, № 32483000, № 32483018, № 32483034, № 32432502, № 32432536, № 32483026, № 32521726, № 32521734, № 32483042, № 32559072 (осн.), № 32610693 (дос.), № 32522419, № 32617342, № 32617615, № 32639585, № 32625857, № 32625865, № 32634420, № 32673147, № 41425349, № 41446956, № 41417353, № 41426461, № 41426479, № 41423336, № 41426347, № 41426362, № 41499716, № 41562679, № 41350497, №41496506, №41566332, №41849555, №42114165, №42114173, №42135426, №42141630, № 42143388, № 42215897, № 42215954, № 45108792, № 45257243, № 45274198, № 45287265, № 45313681, № 45334844, № 45074127, № 45344231, № 45348083, № 45348091, № 45313277, № 45339157, № 45367752, № 45368685, № 45434693, № 45523552, № 45573953, № 45609922, № 45637980, № 45635109, № 45676525, № 45676608, № 45431129, № 45949013, № 45949062, № 45993052, № 45993060, № 45993078, № 45993086, № 52212701, № 52248283, № 52248291, № 52257391, № 52257417, № 52265725, № 52284999, № 52285020, № 52285038, № 52285046, № 52219367, № 52220803, № 52220969, № 52221025, № 52221082, № 52086642, № 52398906, № 52398914, № 52430048, № 52430071, № 52511102, № 52522893, № 52522901, № 52522919, № 36404887, № 36402444, № 36455970 (осн,), № 32614117 (дос.), № 36515062, № 36527885, № 36550655, № 36626554.

Позивач зазначає, що при здійсненні перевезення вантажів за вказаними вище залізничними накладними відповідачем було допущено прострочення їхньої доставки, що підтверджується календарними штемпелями на залізничних накладних.

Тож, позивач, посилаючись на допущене відповідачем прострочення термінів доставки вантажів, що передбачені статтею 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, на підставі статті 116 Статуту залізниць України нарахував та просить суд стягнути з відповідача штраф з урахуванням зменшення розміру позовних вимог у загальному розмірі 208 485,46 грн., що і є причиною спору.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Досліджуючи надані по справі докази, оцінюючи їх в сукупності, судом до уваги приймається наступне.

Спірні правовідносини стосуються перевезення вантажів залізницею, а відтак, підпадають під правове регулювання Глави 64 Цивільного кодексу України, Глави 32 Господарського кодексу України, Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998р., Правил обчислення термінів доставки вантажів та Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р.

Згідно зі статтею 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються зі статтею 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до частини другої статті 908 Цивільного кодексу України умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України).

Підпунктом 8 пункту 6 розділу 1 Статуту залізниць України (далі - Статут) визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

При цьому, Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту). На підставі цього Статуту затверджені Міністерством транспорту Правила перевезень вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб (ст. 5 Статуту).

Правилами перевезень вантажів, а саме пунктом 1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р. (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України №138 від 08.06.2011р.) та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.06.2011р. за №765/19503, а також статтею 23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Накладна згідно з вказаними Правилами може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису). Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Згідно зі статтею 22 Статуту залізниць України за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", які залізниця зобов`язана доставити на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має щодо залізниці права та обов`язки, передбачені Статутом залізниць України, зокрема, право заявити до залізниці вимогу про сплату штрафу за прострочення в доставці вантажу.

За приписом частини першої статті 313 Господарського кодексу України перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами.

Відповідно до статті 41 Статуту залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами обчислення термінів доставки вантажів, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки (положення аналогічного змісту закріплене в п. 2.10 Правил обчислення термінів доставки вантажу).

Пунктом 1.2 Правил обчислення термінів доставки вантажу передбачено, що термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Пунктом 1.1 наведених Правил визначено терміни, в які залізниці зобов`язані доставляти вантажі за призначенням. Відповідно до підпункту 1.1.1 наведеного пункту у разі перевезення вантажною швидкістю вагонними відправками у великотоннажних контейнерах термін доставки вантажу обчислюється виходячи з 1 (однієї) доби на кожні повні та неповні 200 км.

За змістом пункту 2.1 Правил обчислення термінів доставки вантажу обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах.

Разом з тим, пунктом 2.4 Правил обчислення термінів доставки вантажу встановлено, що терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу: на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу; у разі переадресування вантажів.

Згідно з пунктом 2.9 цих Правил у разі затримки вантажу в процесі перевезення термін доставки збільшується на термін: виконання митних та інших адміністративних правил; тимчасової перерви в перевезенні, яка трапилася не з вини залізниці; необхідний для ветеринарного огляду та напування тварин; вивантаження зайвої маси, виправлення навантаження або упаковки, а також на перевантаження, які трапилися з вини відправника; інших затримок, які трапились з вини відправника чи одержувача.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

Відповідно до пункту 8 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644 та зареєстрованих Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за №862/5083, оформлення видачі вантажу, що прибув з електронною накладною (із накладенням електронного цифрового підпису), здійснюється згідно з додатком 3 до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №863/5084 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 18 червня 2011 року № 138) (далі - Правила оформлення перевізних документів). При цьому в разі потреби накладна видається одержувачу в паперовому вигляді.

Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

Додатком 3 до Правил оформлення перевізних документів визначено порядок оформлення залізничної накладної. Зокрема, графи залізничної накладної повинні містити таку інформацію:

- графа 49 "Відмітки залізниці" - відомості щодо складання актів із зазначенням станції, яка склала акт; причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість затримки (графа заповнюється залізницею);

- графа 51 "Календарний штемпель прибуття вантажу" - календарний штемпель прибуття вантажу на станцію призначення проставляється в паперовій накладній, в електронній накладній зазначається дата прибуття (графа заповнюється залізницею);

- графа 52 "Календарний штемпель видачі вантажу" - Календарний штемпель з датою видачі вантажу на станції призначення проставляється в паперовій накладній, в електронній накладній зазначається дата видачі (графа заповнюється залізницею).

Статтею 130 Статуту залізниць України встановлено, що належним доказом прострочення доставки вантажу залізницею є накладна.

Згідно з нормами статті 131 Статуту залізниць України претензії вантажоодержувачів щодо сплати штрафів заявляються залізниці призначення.

Відповідно до статті 116 Статуту за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

При цьому, слід зауважити, що встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш як на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченого статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.09.2018р. у справі № 905/64/18.

Приписом статті 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання, в силу статті 525 Цивільного кодексу України, не допускається.

Відповідно до частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 116 Статуту залізниць України залізниця не несе відповідальності за порушення термінів доставки, лише якщо порушення сталося внаслідок стихійного лиха або з інших, не залежних від залізниці обставин.

З матеріалів справи вбачається, що у жовтні-листопаді 2019 року на адресу позивача (одержувача) надійшли вантажі (в тому числі порожні вагони, що перевозяться на власних осях) за залізничними накладними № 44312437, № 4335453, № 44335610, № 44356640, № 44295962, № 44354249, № 44371227, № 44505865, № 32483000, № 32483018, № 32483034, № 32432502, № 32432536, № 32483026, № 32521726, № 32521734, № 32483042, № 32559072 (осн.), № 32610693 (дос.), № 32522419, № 32617342, № 32617615, № 32639585, № 32625857, № 32625865, № 32634420, № 32673147, № 41425349, № 41446956, № 41417353, № 41426461, № 41426479, № 41423336, № 41426347, № 41426362, № 41499716, № 41562679, № 41350497, №41496506, №41566332, №41849555, №42114165, №42114173, №42135426, №42141630, № 42143388, № 42215897, № 42215954, № 45108792, № 45257243, № 45274198, № 45287265, № 45313681, № 45334844, № 45074127, № 45344231, № 45348083, № 45348091, № 45313277, № 45339157, № 45367752, № 45368685, № 45434693, № 45523552, № 45573953, № 45609922, № 45637980, № 45635109, № 45676525, № 45676608, № 45431129, № 45949013, № 45949062, № 45993052, № 45993060, № 45993078, № 45993086, № 52212701, № 52248283, № 52248291, № 52257391, № 52257417, № 52265725, № 52284999, № 52285020, № 52285038, № 52285046, № 52219367, № 52220803, № 52220969, № 52221025, № 52221082, № 52086642, № 52398906, № 52398914, № 52430048, № 52430071, № 52511102, № 52522893, № 52522901, № 52522919, № 36404887, № 36402444, № 36455970 (осн,), № 32614117 (дос.), № 36515062, № 36527885, № 36550655, № 36626554 (далі разом - накладні).

Судом встановлено, що накладні містять, зокрема, дані про вантаж, відстань перевезення, дати відправлення, прибуття, видачі вантажу, тарифу тощо.

Календарними штемпелями на зазначених вище накладних підтверджується, що вантажі доставлено одержувачу із порушенням встановлених термінів доставки, які визначені в ст. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу.

При цьому, позивачем дотримано вимоги статті 136 Статуту залізниць України, якими встановлюється можливість подання позовів до залізниць у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту, зокрема, від дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій з приводу прострочення доставки вантажу, багажу або вантажобагажу (пункт "д" абзацу 2 статті 134 Статуту залізниць України).

Дослідивши розрахунок штрафу, здійснений позивачем, та доданий до позовної заяви, суд вважає його обґрунтованим та арифметично правильним у частині нарахування штрафу за прострочення доставки вантажів за залізничними накладними № 44312437, № 4335453, № 44335610, № 44356640, № 44295962, № 44354249, № 44371227, № 44505865, № 32483000, № 32483018, № 32483034, № 32432502, № 32432536, № 32483026, № 32521726, № 32521734, № 32483042, № 32559072 (осн.), № 32610693 (дос.), № 32522419, № 32617342, № 32617615, № 32639585, № 32625857, № 32625865, № 32634420, № 32673147, № 41425349, № 41446956, № 41417353, № 41426461, № 41426479, № 41423336, № 41426347, № 41426362, № 41499716, № 41562679, № 41350497, №41496506, №41566332, №41849555, №42114165, №42114173, №42135426, №42141630, № 42143388, № 42215897, № 42215954, № 45108792, № 45257243, № 45274198, № 45287265, № 45313681, № 45334844, № 45074127, № 45344231, № 45348083, № 45348091, № 45313277, № 45339157, № 45367752, № 45368685, № 45434693, № 45523552, № 45573953, № 45609922, № 45637980, № 45635109, № 45676525, № 45676608, № 45431129, № 45949013, № 45949062, № 45993052, № 45993060, № 45993078, № 45993086, № 52212701, № 52248283, № 52248291, № 52257391, № 52257417, № 52265725, № 52284999, № 52285020, № 52285038, № 52285046, № 52219367, № 52220803, № 52220969, № 52221025, № 52221082, № 52086642, № 52398906, № 52398914, № 52430048, № 52430071, № 52511102, № 52522893, № 52522901, № 52522919, № 36404887, № 36402444, № 36455970 (осн,), № 32614117 (дос.), № 36515062, № 36527885, № 36550655, № 36626554.

Відповідно до статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Згідно з пунктом 3 Правил складання актів (стаття 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002р. та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 08.07.2002р. за №567/6855, акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами. Один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала.

Акти загальної форми ГУ-23, на які як на підставу прострочення доставки вантажу не з вини залізниці посилається відповідач містять загальну інформацію про певні конвенційні заборони, проте не визначено причини таких заборон, не дає змогу оцінити такі зупинки на шляху прямування дійсно були невідворотніми та відповідач не міг вплинути на скорочення часу таких зупинок.

Матеріалами справи підтверджено, що за вищезазначеними залізничними накладними вантаж доставлено із порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст. 41 Статут залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, що підтверджується календарними штемпелями на накладних.

Враховуючи вищевикладене, оскільки вантаж доставлено одержувачу з порушенням встановленого терміну доставки, позовні вимоги про стягнення штрафу за прострочення доставки вантажу у розмірі 208 485,46 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач просить зменшити штраф, обґрунтовуючи тим, що підприємство внесено до переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави; здійснює перевезення вантажів та пасажирів для задоволення потреб держави, юридичних і фізичних осіб в безпечних та якісних залізничних перевезеннях у визначеному регіоні транспортної мережі України; продовжує своєчасно виконувати розрахунки із заробітної плати та податкових зобов`язань та несе основний тягар у такому важливому соціальному питанні, як надання безплатних послуг з перевезення пільгових категорій громадян.

Розглянувши вимогу відповідача, суд не вбачає підстав для її задоволення з наступних підстав.

Згідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз зазначених приписів свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню з відповідача, суд оцінює, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 року зі справи № 910/9765/18).

Зважаючи на обставини справи, суд не вбачає вказані обставини винятковими. Крім того, розмір штрафу за прострочену доставку вантажів і порожніх вагонів визначено п. 116 Статуту. Зменшення розміру такого штрафу Статутом не передбачено.

Штрафна санкція не є договірною, а випливає зі зазначених положень Статуту залізниць України.

Таким чином, мова йде не про порушення зобов`язання з боку відповідача, а про порушення ним порядку, встановленого нормативно-правовим актом і сума штрафу не залежить від форми такого порушення та не пов`язана зі збитками позивача, а тому підстави для зменшення розміру штрафу відсутні.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Щодо витрат на правничу допомогу

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 7 630,86 грн.

Згідно із ст.123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Що стосується витрат на послуги адвоката, то вони не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача виходячи з наступного.

Відповідно до ст.126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Позивачем в обґрунтування понесення ним витрат на оплату послуг адвоката надано копію договору про надання юридичних послуг № 180316-МІХ/3КС/1 від 16.03.2018; копію додаткової угоди № 1 від 03.12.2018; копію додаткової угоди № 5 від 05.11.2019; копію свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю.

Проте, позивач не надав ані платіжне доручення про оплату надання правової допомоги, ані акт приймання-передача наданих послуг, ані будь-яких інших доказів на підтвердження понесення витрат по оплаті на правничу допомогу або настання обов`язку сплатити вартість послуг адвоката які є частиною судових витрат.

Враховуючи викладене, в частині задоволення вимог щодо стягнення з відповідача витрат по оплаті на правничу допомогу відмовити.

Щодо судового збору

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у розмірі 3 127,28 грн.

Позивачем згідно платіжного доручення № 232336 від 23.01.2020, наданої на підтвердження сплати судового збору, сплачено 5 135,64 грн. судового збору.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, що діяла на момент подачі позову), ставки судового збору встановлені в таких розмірах:

а) із заяв майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

б) із позовних заяв немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", з 01.01.2020 розмір 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2 102,00 грн.

З урахування заяви про зменшення розміру позовних вимог має бути сплачений судовий збір у розмірі 3 127,28 грн.

Отже, позивачем надлишково сплачено 2 008,35 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне роз`яснити, що сума сплаченого судового збору у розмірі 2 008,35 грн. повертається з державного бюджету за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 108, ідентифікаційний код ВП 40081237) на користь Приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс" (69600, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 4, ) 208 485,46 грн. штрафу за прострочення доставки вантажу, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 127,28 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 17.06.2020

Суддя В.Г. Бєлік