ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"11" червня 2020 р. Справа № 911/2045/14
За скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс»
на бездіяльність державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
у справі № 911/2045/14
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Мета»
про стягнення 2 865, 16 грн.
Суддя Лутак Т.В.
Секретар судового засідання Гришко В.О.
від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс»: не з`явилися
від Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ): не з`явилися
від Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп»: не з`явилися
від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Мета»: не з`явилися
Обставини справи:
Рішенням господарського суду Київської області від 10.07.2014 у справі № 911/2045/14 стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Мета» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 2 865, 16 грн. - заборгованості (дооцінки вартості товару), 500, 00 грн. - витрат на оплату послуг адвоката та 1 827, 00 грн. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2017 рішення господарського суду Київської області від 10.07.2014 у справі № 911/2045/14 скасовано, прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Мета» 2 009, 71 грн. витрат по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги.

26.09.2017 на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2017 у справі № 911/2045/14 видано відповідний наказ.

До господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» надійшла скарга вих. № 28-2/03 від 28.03.2020 (вх. № 67/20 від 01.04.2020) на бездіяльність державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні № 55932685 щодо примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 26.09.2017 у справі № 911/2045/14.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.05.2020 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» вих. № 28-2/03 від 28.03.2020 (вх. № 67/20 від 01.04.2020) на бездіяльність державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні № 55932685 щодо примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 26.09.2017 у справі № 911/2045/14 задоволено; визнано за період з 03.02.2020 по 28.03.2020 незаконною та протиправною бездіяльність державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні № 55932685 щодо примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 26.09.2017 у справі № 911/2045/14, котра виразилась у нездійсненні заходів щодо завершення виконавчого провадження № 55932685 щодо примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 26.09.2017 у справі № 911/2045/14 із врахуванням статей 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження»; зобов`язано державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) неупереджено, ефективно, своєчасно та в повному обсязі вчинити всі необхідні дії направленні на закінчення виконавчого провадження № 55932686 щодо примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 26.09.2017 у справі № 911/2045/14 із врахуванням статей 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження».

01.06.2020 через канцелярію господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» надійшла заява вих. № 30-4/05 від 30.05.2020 (вх. № 10732/20 від 01.06.2020) про покладення на Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) судових витрат на професійну правничу допомогу в порядку, передбаченому статтями 123, 126, 124, 129, 244, 344 Господарського процесуального кодексу України, у якій заявник просить суд: прийняти до розгляду дану заяву; розгляд вказаної заяви здійснити без виклику сторін в порядку письмового провадження; заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» про покладення на Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) судових витрат на професійну правничу допомогу в порядку, передбаченому статтями 123, 126, 124, 129, 244, 344 Господарського процесуального кодексу України, задовольнити; стягнути із Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» судові витрати на правничу допомогу у розмірі 2 900, 00 грн. згідно договору № 09-11-2019/1 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 09.11.2019; у випадку призначення судом даної заяви до розгляду, здійснити її розгляд по суті за відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс».

Ухвалою господарського суду Київської області від 02.06.2020 призначено судове засідання для вирішення питання про покладення на Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) судових витрат за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» вих. № 30-4/05 від 30.05.2020 (вх. № 10732/20 від 01.06.2020) на 11.06.2020.

Представники учасників провадження у даній справі, належним чином повідомленні про час, дату та місце розгляду заяви вих. № 30-4/05 від 30.05.2020 (вх. № 10732/20 від 01.06.2020), у судове засідання 11.06.2020 не з`явилися, причин неявки, окрім Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс», суду не повідомили та будь-яких пояснень не надіслали.

Відповідно до ч. 4 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Таким чином, розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» вих. № 30-4/05 від 30.05.2020 (вх. № 10732/20 від 01.06.2020) про покладення на Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

Статтею 344 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Відповідно до ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з прохальної частини заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» вих. № 30-4/05 від 30.05.2020 (вх. № 10732/20 від 01.06.2020), заявник просить суд стягнути із Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» судові витрати на правничу допомогу у розмірі 2 900, 00 грн. згідно договору № 09-11-2019/1 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 09.11.2019.

Разом з тим, до вказаної заяви вих. № 30-4/05 від 30.05.2020 (вх. № 10732/20 від 01.06.2020) на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» надано:

- копію договору № 19-02-2020 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 19.02.2020;

- копію акту прийому-передачі документів від 19.02.2020 до договору № 19-02-2020 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 19.02.2020;

- копію акту здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 29.05.2020 до договору № 19-02-2020 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 19.02.2020;

- квитанцію № 0.0..1 від 30.05.2020 про оплату за надання правової допомоги (адвокатських послуг) згідно договору № 19-02-2020 від 19.02.2020;

- копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та копію посвідчення адвоката на ім`я Грищенка О.М.;

- копію довідки про взяття на облік платника податків та копію повідомлення про взяття на облік платника єдиного внеску.

Проте, договору № 09-11-2019/1 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 09.11.2019, на підставі якого заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» до стягнення судові витрати на правничу допомогу, ні до заяви вих. № 30-4/05 від 30.05.2020 (вх. № 10732/20 від 01.06.2020), ні до скарги вих. № 28-2/03 від 28.03.2020 (вх. № 67/20 від 01.04.2020) додано не було, у матеріалах справи № 911/2045/14 вказаний договір відсутній, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» у судове засідання не з`явився та будь-яких пояснень з цього приводу не надав.

Статтею 14 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Таким чином, дотримуючись принципу диспозитивності господарського судочинства, суд зобов`язаний розглянути справу (заяву) в межах заявлених стороною вимог.

За таких обставин, зважаючи на те, що договір про надання правової допомоги є одним з основних доказів для здійснення розподілу між сторонами витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» у заяві вих. № 30-4/05 від 30.05.2020 (вх. № 10732/20 від 01.06.2020) вимоги та надані докази, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної заяви про покладення на Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) судових витрат на професійну правничу допомогу в порядку, передбаченому статтями 123, 126, 124, 129, 244, 344 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, суд вважає за необхідне, крім принципу диспозитивності господарського судочинства, зазначити і про такі принципи як змагальність сторін та відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Так, одним із основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в три етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.126 Господарського процесуального кодексу України):

- подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи;

- зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Отже, кожна судова інстанція має вирішувати питання про розподіл судових витрат, тому, за наведеними положеннями ст. 124 Господарського процесуального кодексу України особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду тієї інстанції, де такі витрати були понесені.

Зазначене положення забезпечує дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, та крім того, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення по справі) здійснювати розподіл судових витрат.

З огляду на приписи статей 42, 50 Господарського процесуального кодексу України обов`язок подання до суду попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат для забезпечення дотримання, у тому числі, принципу змагальності, поширюється як на сторін у справі (позивача та відповідача), так і на третіх осіб, які мають процесуальні права та обов`язки, встановлені статтею 42 цього Кодексу.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» у тексті скарги вих. № 28-2/03 від 28.03.2020 (вх. № 67/20 від 01.04.2020) заявляло про понесення у майбутньому витрат на правову допомогу адвоката, пов`язаних із розглядом скарги, та зобов`язувалося із врахуванням ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у випадку настання існування/понесення таких витрат, повідомити про це суд, зазначивши, що розмір таких витрат визначити неможливо, оскільки невідомо коли спір за даною скаргою буде вирішено остаточно.

При цьому, до скарги вих. № 28-2/03 від 28.03.2020 (вх. № 67/20 від 01.04.2020) не було додано ані попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, ані договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги), з якого б вбачались погоджені сторонами (замовником та адвокатом) розцінки та порядок розрахунків по договору.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» вважає, що на виконання умов ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України ним зроблено відповідну заяву про понесення додаткових витрат у майбутньому і в його розумінні достатньо звернутись до суду з заявою, без визначеного попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат, які скаржник планує понести на правову допомогу при розгляді даної справи.

Однак, суд вважає, що ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України надає можливість учаснику справи подати докази (акти здачі приймання виконаних робіт, квитанцій про оплату послуг адвоката) до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, але не звільняє від обов`язку подання до суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат.

Також, суд вважає, що заявник повинен не просто подати заяву до суду про можливе понесення ним витрат у майбутньому, а звернутись з заявою про понесення судових витрат у майбутньому з попереднім (орієнтовним) розрахунком сум таких витрат, який відповідав би умовам укладеного між адвокатом і стороною договору. Зазначене є процесуальним обов`язком сторони, яка звертається до суду із заявою про відшкодування судових витрат (крім судового збору), а невиконання зазначеного обов`язку, в силу ч. 4 ст. 13, ч. 2 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України, тягне за собою відповідні наслідки у вигляді права суду відмовити у відшкодуванні таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 12.11.2019 у справі № 904/4494/18, у постанові Північного апеляційного господарського суду від 23.07.2019 у справі № 910/9784/18, яка залишена без змін постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.09.2019.

За таких обставин, зважаючи на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» не було подано як до скарги вих. № 28-2/03 від 28.03.2020 (вх. № 67/20 від 01.04.2020), так і під час розгляду вказаної скарги, ані попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, ані договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги), з якого б вбачались погоджені сторонами (замовником та адвокатом) розцінки та порядок розрахунків по договору, суд дійшов висновку про відмову Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» у покладені на Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) судових витрат за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» вих. № 30-4/05 від 30.05.2020 (вх. № 10732/20 від 01.06.2020).

З огляду на вищевикладене, керуючись такими основними засадами (принципами) господарського судочинства як диспозитивність, змагальність сторін та враховуючи практичну реалізацією принципу відшкодування судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на межі заявлених Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» вимог та докази, що були ним подані як до заяви вих. № 30-4/05 від 30.05.2020 (вх. № 10732/20 від 01.06.2020) так і до скарги вих. № 28-2/03 від 28.03.2020 (вх. № 67/20 від 01.04.2020), суд відмовляє у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» вих. № 30-4/05 від 30.05.2020 (вх. № 10732/20 від 01.06.2020) про покладення на Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) судових витрат на професійну правничу допомогу в порядку, передбаченому статтями 123, 126, 124, 129, 244, 344 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 2, 13, 14, 123, 124, 126, 129, 234, 237, 244, 344 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» вих. № 30-4/05 від 30.05.2020 (вх. № 10732/20 від 01.06.2020) про покладення на Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) судових витрат на професійну правничу допомогу в порядку, передбаченому статтями 123, 126, 124, 129, 244, 344 Господарського процесуального кодексу України.

2. Копію даної ухвали направити сторонам та Голосіївському районному відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 255-257 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 16.06.2020.

Суддя Т.В. Лутак