ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2020 р. Справа№ 910/14811/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Євсікова О.О.

Ходаківської І.П.

за участю секретаря судового засідання: Костяк В.Д.

за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання від 10.06.2020,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Український науковий інститут сертифікації"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2019, повний текст якого складено 24.12.2019

у справі №910/14811/18 (суддя Привалов А.І.)

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_3

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - 1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Український науковий інститут сертифікації"

2. Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу

ОСОБА_16

3. Аселон Інвестментс Лімітед

4. ОСОБА_4

5. ОСОБА_1

про визнання правочину недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_2 (надалі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 (надалі - відповідач) про визнання Договору купівлі-продажу № 28-09/18/КП від 28.09.2018 недійсним. (т.3 а/с 77)

Позов мотивовано тим, що належна позивачу частка в Статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "Український науковий інститут сертифікації" поза його волі була відчужена на підставі оспорюваного Договору купівлі-продажу № 28-09/18/КП від 28.09.2018 на користь відповідача - ОСОБА_3 . При цьому, оспорюваний договір від імені позивача було підписано ОСОБА_5 , який діяв на підставі Договору управління корпоративними правами та здійснення представництва інтересів від 14.04.2017, проте позивач вказаний договір з ОСОБА_5 ніколи не укладав та нікого не уповноважував від свого імені відчужувати належну йому частку в Статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "Український науковий інститут сертифікації".

Матеріально-правовою підставою позову позивач обрав статті 15, 16, 203, 215, 216, 1029, 1030, 1034, 1037 Цивільного кодексу.

25.07.2019 від представника відповідача - адвоката Станицького О.Б. надійшла заява про визнання позову відповідачем.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2019 у справі №910/14811/18 позов задоволено повністю. Визнано недійсним Договір купівлі-продажу №28-09/18/КП корпоративних прав (часток у статутному капіталі) Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІ-СЕРТ" від 28.09.2018, укладений між ОСОБА_5 , який діяв від імені ОСОБА_2 на підставі Договору управління корпоративними правами та здійснення представництва інтересів від 14 квітня 2017 року, та ОСОБА_3 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмір 1762,00 грн.

Рішення суду мотивовано відсутністю належних та допустимих доказів щодо наявності волевиявлення ОСОБА_2 на відчуження корпоративних прав у вигляді 24,00% частки статутного капіталу ТОВ "УНІ-СЕРТ".

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, 22.01.2020, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2019 у справі №910/14811/18 скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Крім того, в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Скаржник стверджує, що при посвідченні оспореного договору купівлі-продажу приватним нотаріусрм було виконано та дотримано усіх вимог Закону України «Про нотаріат», зокрема, статтей 45, 55 тощо; заяви свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не є належними та допустими доказами відповідно до ст. 87 ГПК України, оскільки не викликають довіри та спростовуються свідченнями приватного нотаріуса ОСОБА_16; визнання позову ОСОБА_3 та його задоволення судом не призведе до втрати прав власності ОСОБА_3 на частку статутного капіталу ТОВ «УНІ-СЕРТ», оскільки на даний час ОСОБА_3 здійснила відчуження частки, придбаної у позивача, та не є її власником та учасником ТОВ «УНІ-СЕРТ»; задоволення позову судом призводить до виникнення юридичних підстав для визнання недійсним судом численних рішень загальних зборів ТОВ «УНІ-СЕРТ», що були прийнятті після укладення позивачем та відповідачем оспореного договору купівлі-продажу; також, задоволення позову призведе до втрати права власності на частки статутного капіталу ТОВ «УНІ-СЕРТ» іншими особами, які були набуті ними після укладення оспореного договору купівлі-продажу.

Також, не погоджуючись з вказаним рішенням, із апеляційною скаргою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Український науковий інститут сертифікації" в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2019 у справі №910/14811/18 скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що судом неповно досліджено обставини справи неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Скаржник посилається на те, що спірна угода була укладена на підставі договору про управління корпоративними правами, водночас, якість копії цього договору не впливає та не підтверджує факт існування чи не існування такого договору, з огляду на презумпцію правомірності правочину відповідно до ст. 204 ЦК України.

Крім того, третьою особою -1 зауважено, що позивач надавав повноваження щодо відчуження належної йому частки відповідно до договору управління корпоративними правами.

Скаржник наголошує, що заяви свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не є належними та допустими доказами, суперечать іншим доказам у справі та об`єктивно викликають сумнів у їх достовірності.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.02.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді Попікова О.В., Євсіков О.О.

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10.02.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Український науковий інститут сертифікації" передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2020 (колегією суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Попікова О.В.) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2019 у справі №910/14811/18 залишено без руху на підставі ст.ст. 174, 260 ГПК України у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору у розмірі 2 643,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2020 (у визначеному складі колегії суддів) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Український науковий інститут сертифікації" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 у справі №910/14811/18 залишено без руху на підставі ст.ст. 174, 260 ГПК України у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору у розмірі 2 643,00 грн та докази направлення апеляційної скарги іншим учасникам справи листом з описом вкладення.

Після усунення недоліків, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2020 (колегією суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Попікова О.В.) поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Український науковий інститут сертифікації" пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2019 у справі №910/14811/18. Відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою та призначено справу до розгляду на 06.04.2020. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу, заяви та клопотання в письмовій формі в строк до 01.04.2020. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 01.04.2020. Зупинено дію оскаржуваного рішення до закінчення його перегляду в апеляційному порядку.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/982/20 від 10.03.2020, у зв`язку з перебуванням судді Попікової О.В., яка входить до складу колегії суддів, на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/14811/18.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10.03.2020, справу №910/14811/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді Євсіков О.О., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Український науковий інститут сертифікації" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 у справі №910/14811/18 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів та повідомлено учасників справи про призначення справи до розгляду на 06.04.2020 о 14:40 год.

Також, після усунення недоліків, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2020 (колегією суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Ходаківська І.П.) поновлено ОСОБА_1 пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2019 у справі №910/14811/18. Відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою. Об`єднано розгляд апеляційних скарг ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Український науковий інститут сертифікації" в одне апеляційне провадження. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 06.04.2020 о 14:40 год. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 01.04.2020. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 01.04.2020. Зупинено дію оскаржуваного рішення до закінчення його перегляду в апеляційному порядку.

Судом апеляційної інстанції, з огляду на встановлений на всій території України "особливий" режим "карантину" з 12.03.2020 по 24.04.2020, з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої распіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та убезпечення, як сторін по справі, так і працівників суду від вищевказаної особливо небезпечної інфекційної хвороби, враховуючи принцип розумного строку тривалості судового провадження, вирішено призначити судове засідання у даній справі на іншу дату.

Відтак, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2020 повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційних скарг ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Український науковий інститут сертифікації" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2019 у справі №910/14811/18 не відбудеться 06.04.2020 та призначено на 13.05.2020.

Повідомлено учасників апеляційного провадження, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2020 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Український науковий інститут сертифікації" про відкладення розгляду справи. Відкладено розгляд справи №910/14811/18 на 10.06.2020. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою. Повідомлено учасників, що з урахуванням епідеміологічної ситуації в України, сторони можуть подати до суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності.

Явка представників сторін.

В судове засідання від 10.06.2020 з`явився представник ОСОБА_2 (позивача) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Український науковий інститут сертифікації" (третьої особи -1).

Інші учасники справи до судового засідання не з`явились, про час та місце судового засідання належним чином повідомлені у відповідності до ст. 120, 242 ГПК України, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, зокрема залучені поштові повідомлення. Про причини неявки суд не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань не подано.

Від представників ОСОБА_1 (третьої особи-5) та ОСОБА_4 (третьої особи-4), Аселон Інвестментс Лімітед (третя особа-3) надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, з посиланням на введення карантинних заходів на території України.

Присутній представник позивача заперечувала проти відкладення розгляду даної справи, посилаючись на те, що наведені причини відкладення третіми особами не є поважними, розгляд справи вже відкладався.

Представник третьої особи - 1 підтримала клопотання про відкладення, оскільки карантинні заходи продовжено, до того ж ОСОБА_1 є скаржником у цій справі та його права можуть порушуватись, тому розгляд справи слід відкласти.

Колегія суддів, розглянувши подане клопотання, дійшла висновку його відхилити, з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року продовжено на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 " до 22 червня 2020 року .

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 №343 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», яка набрала чинності з 11.05.2020, послаблено карантинні заходи, зокрема дозволено діяльність адвокатів. (Підпункт 8 пункту 2 доповнено абзацом згідно з Постановою КМ № 343 від 04.05.2020).

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 202 ГПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до вимог статті 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів звертає увагу, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Таким чином, при розгляді названих клопотань про відкладення колегією суддів взято до уваги наступне:

- явка представників учасників справи у судове засідання обов`язковою не визнавалась, про що учасників справи також було повідомлено ухвалою від 13.05.2020;

- треті особи - 3, -4, -5 у клопотанні про відкладення не повідомляють про намір їх представників взяти участь у судовому засіданні;

- у клопотаннях не зазначено конкретних причин, які безпосередньо перешкоджають їм з`явитися до судового засідання (зокрема зупинення роботи транспорту у Києві тощо ), тоді як саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів.

- згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 №343 послаблено карантинні обмеження, зокрема з 11.05.2020 дозволено діяльність адвокатів; а 20 травня уряд схвалив рішення, яким запроваджує адаптивний карантин до 22 червня, водночас із 22 травня розпочинається другий етап пом`якшення карантинних заходів, зокрема з 25 травня відновлено роботу метрополітену;

До того ж, враховуючи приписи ст. 197 ГПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів відеоконференцзв`язку. Такого клопотання третіми особами - 4, - 5 заявлено не було. Самі лише ствердження третьої особи-5 у клопотанні про те, що у нього відсутня технічна можливість взяти участь у судовому засіданні в режимі відео конференції без зазначення причин, а також що йому не відомо про наявність технічної можливості проведення її в Північному апеляційному господарському суді не є поважною обставиною відкладення розгляду справи.

Таким чином, беручи до уваги те, що суд апеляційної інстанції не визнавав участь представників учасників справи обов`язковою, учасники справи належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, представники третьої особи -3, -4, -5 повторно не з`явилися в судове засідання, причини неявки судом поважними не визнані, враховуючи наявність достатніх у матеріалах справи доказів для вирішення даної справи, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотань про відкладення розгляду справи та можливість здійснення апеляційного перегляду оскарженого рішення за наявними матеріалами.

При цьому, судом врахований принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також враховано положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується із обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Розгляд інших клопотань.

У судовому засіданні від 10.06.2020 представником третьої особи -1 подано клопотання про виклик та допит свідків у справі, а саме:

- зобов`язати адвоката Станицького О.Б. забезпечити явку свідка - ОСОБА_5 до Північного апеляційного господарського суду або забезпечити його участь у судовому засіданні в режимі відео конференції, допитати ОСОБА_5 як свідка в рамках справи №910/14811/18;

- зобов`язати адвоката Станицького О.Б. забезпечити явку свідка - ОСОБА_3 до Північного апеляційного господарського суду або забезпечити його участь у судовому засіданні в режимі відео конференції, допитати ОСОБА_3 як свідка в рамках справи №910/14811/18.

При цьому, представник третьої особи-1 у судовому засіданні від 10.06.2020 пояснила, що не зможе забезпечити явку свідків до судового засідання.

Розглянувши подані клопотання, колегія суддів дійшла висновку їх відхилити, враховуючи приписи ст. 269 ГПК України.

При цьому, враховано, що аналогічне клопотання було розглянуто судом першої істанції та задоволено судом. Окрім цього, судом було зобов`язано представника відповідача адвоката Станицього Олександра Борисовича , як учасника справи, який подав заяви свідків до суду, забезпечити явку свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Проте, від представника відповідача адвоката Станицього Олександра Борисовича надійшла заява про неможливість забезпечити явку свідків у призначений час. Тобто, суд першої інстанції вчинив всі необхідні дії, щодо виклику свідків. В той же час, за незалежних від суду причин свідки не з`явились.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_3 за своїм процесуальним статусом є відповідачем у справі і її нотаріально посвідчені заяви є заявами по суті спору.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутніх представників позивача та третьої особи-1, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Український науковий інститут сертифікації", залишити без задоволення, оскаржене рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Подільською районною в місті Києві державною адміністрацією 22.03.2010 зареєстровано Товариство з обмеженою відповідальністю "Український науковий інститут сертифікації", номер запису в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи - 0026692.

За ствердженням позивача, ОСОБА_2 є власником частки у розмірі 20184,00 грн, що становить 24% статутного капіталу ТОВ "Український науковий інститут сертифікації".

Право власності на частку в Статутному капіталі Товариства позивач набув на підставі Договору купівлі-продажу частки статутного капіталі ТОВ "Український науковий інститут сертифікації" від 01.02.2017, укладеного з громадянином України ОСОБА_10 .

Відповідно до умов вказаного договору, ОСОБА_10 (продавець в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передав ОСОБА_2 (покупець) частку (корпоративні права Учасника) розміром 58 870,00 грн, що складає 70% статутного капіталу товариства, а покупець зобов`язався в порядку та на умовах, визначеному у цьому договорі, прийняти та оплатити корпоративні права.

01.06.2018 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Український науковий інститут сертифікації", відповідно до якого ОСОБА_2 зобов`язався відступити шляхом продажу 46% частки, номінальна вартість якої становить 38686,00 грн, належних йому в статутному капіталі ТОВ "Український науковий інститут сертифікації", а покупець зобов`язався прийняти частку та сплатити за неї обумовлену договором вартість.

Отже, до 28.09.2018 учасниками ТОВ "Уні-Серт", статутний капітал якого складав 84 100,00 грн були: 1) ОСОБА_4 - 52% статутного капіталу; 2) ОСОБА_11 - 24% статутного капіталу; 3) ОСОБА_12 - 24 % статутного капіталу. Вказаний розподіл часток в статутному капіталі Товариства був затверджений рішенням загальних зборів учасників товариства, оформленим протоколом №11 від 01.06.2018.

28.09.2018 між ОСОБА_2 (продавець) в особі ОСОБА_5 , який діяв на підставі Договору управління корпоративними правами та здійснення представництва інтересів від 14.04.2017, та ОСОБА_3 (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу №28-09/18/КП корпоративних прав (часток у статутному капіталі) Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІ-СЕРТ", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_16 та зареєстрований в реєстрі за №1788. (т.3 а/с 77)

Згідно умов зазначеного договору продавець продає, а покупець купує корпоративні права у вигляді 24,00% частки Статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Український науковий інститут сертифікації", номінальною вартістю 20 184,00 грн. на умовах та в порядку, визначених цим Договором.

Відповідно до п.п.5.1., 5.2. вказаного Договору встановлено, що своїми підписами під цим Договором сторони досягли згоди, що договірна вартість Корпоративних прав у статутному капіталу Товариства, що продаються за цим Договором, становить 20 184,00 грн. без урахування ПДВ. За купівлю корпоративних прав покупець зобов`язується сплатити продавцю 20 184,00 грн.

Сторони встановили, що право власності на корпоративні права у статутному капіталі товариства, які продаються за цим Договором, переходить до покупця після здійснення приймання-передачі корпоративних прав, про що сторони оформлюють акт, підтверджує отримання покупцем корпоративних прав за цим Договором (п.5.3 договору).

На виконання умов вищевказаного договору від 28.09.2018 між ОСОБА_2 , від імені якого діяв ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 був складений Акт від 28.09.2018 приймання-передачі корпоративних прав по Договору купівлі-продажу №28-09/18/КП корпоративних прав (часток у статутному капіталі) ТОВ "УНІ-СЕРТ" від 28.09.2018, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_16 та зареєстрований в реєстрі за №№1791, 1792, згідно якого Продавець передав, а Покупець прийняв корпоративні права у вигляді 24,00% частки статутного капіталу ТОВ "УНІ-СЕРТ", номінальною вартістю 20 184,00 грн. (т. 3 а/с 80)

Актом приймання-передачі від 28.09.2018 передано продавцю грошові кошти в сумі 20 184,00 грн. (т. 3 а/с 81)

В обгрунтуванні позову позивач стверджує про те, що з матеріалів реєстраційної справи ТОВ "Український науковий інститут сертифікації" вбачається, що належна позивачу частка в статутному капіталі товариства була відчужена ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 на підставі договору управління корпоративними правами та здійснення представництва інтересів від 14.04.2017, якого, за твердженнями позивача, ніколи не існувало та позивачу невідомо про особу ОСОБА_5 , і відповідно, позивач ніколи не мав волі вчиняти будь-які правочини з ОСОБА_5 В свою чергу, ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу корпоративних прав від 29.09.2018 продала належну позивачу частку Аселон Інвестментс Лімітед, однак, позивач жодних дій щодо відчуження спірної частки на користь ОСОБА_3 не здійснював, а отже, означена частка вибула з володіння позивача за відсутності його волі.

Крім того, в процесі розгляду справи судом першої інстанції представник відповідача відповідно до ст. 191 ГПК України, подав нотаріально посвідчену заяву, підписану ОСОБА_3 , та заяву свідка, також нотаріально посвідчену та підписану ОСОБА_3 , в яких остання стверджує, що постійно проживає на окупованій території України та не має змоги виїзжати для дачі показань, пояснень та свідчень до судових, правоохоронних та інших державних і недержавних установ, організацій та органів, розташованих на підконтрольній території України. При цьому, ОСОБА_3 стверджує, що ніколи не бачила, не тримала в руках та не знайомилися зі змістом Договору управління корпоративними правами від 14.04.2017, стороною якого є ОСОБА_2 .

Також, у своїй заяві свідка ОСОБА_3 вказує, що взагалі не мала жодного спілкування або комунікацій в будь-який інший спосіб з ОСОБА_2 , вказана особа їй не знайома.

Суд першої інстанції, дослідивши названі заяви, враховуючи приписи статті 191 ГПК України, дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та відповідає матеріалам справи, а тому прийняв визнання позову відповідачем.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Підпунктом 4 частини 1 статті 116 Цивільного кодексу України визначено, що учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом здійснити відчуження часток у статутному капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом.

Нормами пункту д частини 1 статті 10 Закону України "Про господарські товариства" передбачено, що учасники товариства мають право, зокрема, здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 2 ст. 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Отже, порядок укладання та виконання договорів купівлі-продажу часток у статутному (складеному) капіталі товариства регулюється положеннями цивільного законодавства.

При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Оспорений Договір купівлі-продажу №28-09/18/КП корпоративних прав (часток у статутному капіталі) Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІ-СЕРТ" від 28.09.2018, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_16 та зареєстрований в реєстрі за №1788, від імені ОСОБА_2 було вчинено ОСОБА_5 , який діяв на підставі Договору управління корпоративними правами від 14.04.2017.

В процесі розгляду справи у суді першої інстанції, господарським судом було витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_16 належним чином засвідчені копії матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення Договору купівлі-продажу №28-09/18/КП корпоративних прав (часток у статутному капіталі) Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІ-СЕРТ" від 28.09.2018 та докази, на підставі яких було встановлено правомірність укладення спірного договору ОСОБА_5 .

19.03.2019 від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_16 надійшли пояснення, в яких остання стверджує, що встановила особи учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальних дій ( ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ) за паспортами, які були надані нотаріусу, та перевірила повноваження ОСОБА_5 на вчинення правочину, який діяв від імені ОСОБА_2 (т. 3 а/с 67-71).

Поміж тим, до пояснень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_16 було долучено копії Договору управління корпоративними правами від 14.04.2017, копії сторінок паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_5 , та копія картки фізичної особи - платника податків (т. 3 а/с 82-86).

Проте, надані нотаріусом копії Договору управління корпоративними правами від 14.04.2017, копії сторінок паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_5 та копія картки фізичної особи - платника податків є нечитабельними.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції ухвалою від 21.03.2019 повторно витрибував у приватного нотаріуса належним чином засвідчену та читабельну копію Договору управління корпоративними правами та здійснення представництва інтересів від 14.04.2017, на підставі якого укладався оспорюваний Договір купівлі-продажу №28-09/18/КП корпоративних прав (часток у статному капіталі) товариства з обмеженою відповідальністю "УНІ-СЕРТ" від 28 вересня 2018 року.

09.04.2019 на адресу суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_16 надійшла заява, в якій остання просить залишити позов без задоволення, просить розглядати справу без її участі та повідомляє про неможливість надати якісну копію Договору управління корпоративними правами від 14.04.2017, оскільки у день посвідчення спірного договору купівлі-продажу копіювальна техніка не працювала належним чином (т. 3 а/с 163-164).

В подальшому, за клопотанням учасників справи відповідно до ухвали від 23.05.2019 судом були вжиті заходи щодо витребування в Управління з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у м. Києві: оригіналу Договору управління корпоративними правами та здійснення представництва інтересів від 14.04.2017, сторонами якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жердєвою Наталією Олександрівною, а також витяг з Реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Жердєвої Наталії Олександрівни, що містить відомості про нотаріальну дію щодо ОСОБА_2 , зареєстровану 14 квітня 2017 року (т. 4 а/с 112-117).

18.06.2019 від Головного територіального управління юстиції у м. Києві надійшла відповідь на ухвалу суду від 23.05.2019, в якій повідомлено, що відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 23.05.2018 № 304/6 діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Жердєвої Наталії Олександрівни припинена у зв`язку зі смертю.

Вищевказаним наказом створено комісію для вилучення та передачі до Київського державного нотаріального архіву документів нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Жердєвої Н.О. На даний час вилучені документи, не упорядковані, наряди відповідно до номенклатури прав не сформовані. Більшу частину справ вилучено розсипом документів (т. 4 а/с 137-138).

При цьому, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві витягу з Реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Жердєвої Наталії Олександрівни, що містить відомості про нотаріальну дію щодо ОСОБА_2 , зареєстровану 14 квітня 2017 року відносно нотаріального посвідчення Договору управління корпоративними правами та здійснення представництва інтересів від 14.04.2017, сторонами якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , не надало.

Таким чином з встановлених обставин вбачається, що Головне територіальне управління юстиції у м. Києві факт нотаріального посвідчення 14 квітня 2017 року Договору управління корпоративними правами та здійснення представництва інтересів від 14.04.2017, сторонами якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , не підтвердило.

Крім того, судом першої інстанції вчинялись дії щодо встановлення місцезнаходження та реєстрації відповідача (т. 1 а/с 194; т. 2 а/с 105-108; т. 2, а/с 193), у відповідь Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація (т. 3 а/с 33) та Відділ моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві (т. 2 а/с 44) було повідомлено, що ОСОБА_3 по місту Києва не зареєстрована.

Отже, подальший виклик ОСОБА_3 , як відповідача у справі, здійснювався судом через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

У частині 3 статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Cуд апеляційної інстанції звертається до висновків у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 74 ГПК України).

Згідно ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 15.11.2007 р. (заява № 22750/02) у справі «Бендерський проти України» суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у медичному експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Крім того, у своїй постанові Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду від 10.05.2018 по справі №908/1581/17 також звертається до принципу більшої вірогідності, який ним застосувався у поєднанні із принципом розумності під час розгляду касаційної скарги на основі фактів встановлених судами нижчих інстанцій.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 75-79, 86 ГПК України, здійснивши аналіз встановлених фактичних обставин справи та зібраних у справі доказів, приймаючи до уваги принцип більшої вірогідності, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про про недоведеність факту укладання Договору управління корпоративними правами та здійснення представництва інтересів від 14.04.2017, сторонами якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

На підставі зазначеного, вбачається порушення ст. 44 Закону України "Про нотаріат" під час нотаріального посвідчення Договору купівлі-продажу №28-09/18/КП корпоративних прав (часток у статутному капіталі) Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІ-СЕРТ" від 28.09.2018.

Сатетю 44 Закону України "Про нотаріат" регулюється порядок визначення обсягу цивільної дієздатності фізичних осіб і перевірка цивільної правоздатності та дієздатності юридичних осіб, перевірка повноважень представника фізичної або юридичної особи. Встановлення намірів сторін вчиняти правочин. В даному випадку, матеріали справи свідчать про те, що ця норма була порушена.

З огляду на викладене та на наведені обставини у своїй сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність належних та допустимих доказів щодо наявності волевиявлення ОСОБА_2 на відчуження корпоративних прав у вигляді 24,00% частки статутного капіталу ТОВ "УНІ-СЕРТ", номінальною вартістю 20 184,00 грн.

Посилання скаржників на те, що спірна угода була укладена на підставі договору про управління корпоративними правами, а також стосовно того, що позивач надавав повноваження щодо відчуження належної йому частки відповідно до договору управління корпоративними правами, колегія суддів відхиляє з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції Договір управління корпоративними правами та здійснення представництва інтересів від 14.04.2017 до матеріалів справи не подано.

Крім того, слід звернути увагу на те, що правові відносини по управлінню копоративними правами регулюються главою 70 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 1029 ЦК України за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача).

Згідно з частиною 5 статті 1033 ЦК України управитель, якщо це визначено договором про управління майном, є довірчим власником цього майна, яким він володіє, користується і розпоряджається відповідно до закону та договору управління майном. Договір про управління майном не тягне за собою переходу права власності до управителя на майно, передане в управління.

Таким чином, з укладенням договору управління майном (майновими правами) та переданням такого майна управителю відповідна особа набуває статусу фактичного тимчасового власника такого майна для досягнення мети укладення відповідного правочину управління, однак з обмеженими за умовами договору та закону повноваженнями щодо володіння та розпорядження ним.

Управитель наділяється широкими повноваженнями, але реалізує їх не у своїх інтересах, а в інтересах власника майна або вигодо набувача. Згідно із ч.2 ст. 1038 ЦК України управитель здійснює управління майном шляхом вчинення юридичних і фактичних дій. Під ними необхідно розуміти дії, направленні на зберігання, примноження вартості майна шляхом інвестування або здійснення права власності іншим способом з урахуванням особливостей об`єкта і цілей управління, визначених договором.

На управителя покладено ряд обов`язків, які він має виконувати. Головний з них полягає у ставленні до довіреного йому майна. У країнах англосаксонського права наведений обов`язок управителя закріплено у вигляді «правила розсудливої людини» ( prudent man rule), виробленого світовою практикою шляхом узагальнення досвіду і судової практики управління довірчою власністю. Зміст цього правила зводиться до вимоги «управляти так, як може управляти розсудлива людина в даних історичних і об`єктивних ринкових умовах власним капіталом у своїх інтересах». Загальновизнаним елементом цього правила є фідуціарне зобов`язання турботи або піклування (the duty of care) та вірності (the duty of loyality). Для визначення того, чи діє управитель з належною турботою (піклуванням) та вірністю, використовується вироблене практикою розуміння такого обов`язку: діяти як передбачлива особа, здійснювати управління майном з тим , самим ступенем обережності, які при веденні своїх особистих справ.

В той же час, як вбачається з обставин справи, корпоративні права діючої юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Український науковий інститут сертифікації" у розмірі 24 % частки статутного капіталу були відчужені з використанням цього договору на управління корпоративними правами управителем за незначну суму 20 184,00 грн і наступного дня перепродані, при цьому оригіналу договору управління корпоративними правами до матеріалів справи не надано.

Крім того, законом або договором можуть бути встановлені обмеження щодо вчинення упра вителем окремих дій з управління майном. Згідно із ч. 1 ст. 1037 ЦК України управитель може відчужувати майно, передане в управління лише за згодою установника управління. Якщо він порушить це правило, то укладені ним угоди з відчуженя майна будуть недійсними.

До матеріалів справи не залученно належних та допустимих доказів того, що така згода відповідно до приписів ч.1 ст. 1037 ЦК України надавалась власником корпоративних прав.

Доводи скаржника - ОСОБА_1 про те, що розгляд цього спору суттєво впливає на його права, та права інших осіб, які набули їх після укладення оспореного договору купівлі-продажу колегія суддів не приймає до уваги, та вважає такими, що не впливають на розгляд цього спору. Зазначені обставини не є перешкодою для позивача захищати свої порушені права в обраний ним спосіб. Сукупність належних та допустимих доказів у даній справі підтверджує, що його права були порушенні та підлягають захисту.

Суд зазначає, що частина 1 статті 15 Цивільного кодексу України закріплює за кожною особою право на захист свого цивільного права. Підставою для їх захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського процесуального кодексу України визначено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. У цьому висновку суд приймає до уваги подібні висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14 та постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/23369/17).

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду.

При оцінці доказів та наведених учасниками справи аргументів, суд, керуючись критерієм доведення "поза розумним сумнівом", дійшов висновку про обгрунтованність заявлених позовних вимог і необхідності надання примусового захисту порушеним відповідачем правам позивача, як учасника товариства з обмеженою відповідальністю "УНІ-СЕРТ", у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Інші викладені у апеляційних скаргах аргументи зводяться до власного тлумачення скаржниками положень договору управління та обставин справи. Водночас, зазначаючи про порушення судом норм процесуального та матеріального права, скаржники насправді фактично вдаються до заперечення обставин, установлених судом першої інстанції під час розгляду справи, та перегляду вже здійсненої цим судом оцінки доказів у справі.

Саме лише прагнення скаржників ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03 від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Всім встановленим обставинам, які мають значення для правильного вирішення спору надана належна правова оцінка.

Відтак, усі інші доводи та міркування скаржників, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду першої інстанції.

Проаналізувавши текст оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про вмотивованість судового рішення, враховуючи, що доводи та аргументи сторін були почуті, судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується його рішення, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Процесуальні права сторін при розгляді справи судом першої інстанції не порушено.

Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що у резолютивній частині судом першої істанції зазначено невірний номер оспореного договору купівлі-продажу від 28.09.2018.

Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що предметом позову є визнання недійсним договору №28-09/18/КП (т. 3 а/с 77 - договір; т.1 а/с 27 - позов), натомість у резолютивній частині судового рішення помилково зазначено №28-09/18/КП/1. З цього приводу колегія суддів зазначає, що ця технічна описка не призвела до прийняття неправильного судового рішення та не є підставою для скасування рішення і може бути виправлена в порядку ст. 243 ГПК України.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, доводи апеляційного оскарження є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на скаржників.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275 - 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Український науковий інститут сертифікації" залишити без задоволеня.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2019 у справі №910/14811/18 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2019 у справі №910/14811/18.

4. Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києа.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний тескт постанови складено та підписано - 12.06.2020.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.О. Євсіков

І.П. Ходаківська