ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2020 року м.Дніпро

Справа № 904/5327/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів Кузнецова В.О., Мороза В.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпульс-Компані" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 (прийняте суддею Васильєвим О.Ю., повне судове рішення складено 02.03.2020 ) у справі №904/5327/19

за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпульс-Компані"

про стягнення 115 200, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпульс-Компані" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпульс-Компані" на свою користь страхового відшкодування в розмірі 115 200, 00 грн в порядку регресу, а також витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000, 00 грн

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст.ст. 993, 1172 ЦК України та ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно з якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 у справі №904/5327/19 позовні вимоги задоволено у повному обсязі; стягнуто з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпульс-Компані" на користь позивача - Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія": 115 200, 00 грн. - страхового відшкодування в порядку регресу; 1 921, 00 грн - витрат на сплату судового збору, 10 000, 00 грн. - витрат на правову допомогу.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд встановивши обставини виплати позивачем страхового відшкодування потерпілим особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась за участю належного страхувальнику (відповідачу) - забезпеченого транспортного засобу відповідно до укладеного ним з позивачем договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та з вини водія відповідача під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, дійшов висновку, що відповідач повинен нести відповідальність за збитки в порядку статі 1172 ЦК України у вигляді страхового відшкодування як роботодавець водія.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Імпульс-Компані" подало апеляційну скаргу про скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 у справі №904/5327/19 та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм законодавства, оскільки суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, не повністю з`ясував всі обставини справи, які мають суттєве значення для вирішення даного спору, та визнав доведеними обставини та факти, які такими не є.

Так, за доводами апелянта, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, не тільки перебуває із цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а і шкоду така особа заподіяла саме у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

Дорожньо-транспортна пригода була вчинена водієм ОСОБА_1 в робочий час, але достовірно не встановлено та позивачем не доведено (наявні лише свідчення самого ОСОБА_1 ), з якою точно метою ОСОБА_1 вирішив скористатися застрахованим транспортним засобом, тим більше, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, тобто чи здійснював ОСОБА_1 під час скоєння наведеної ДТП саме свої трудові (службові) обов`язки. Як вважає апелянт, саме зазначена обставина має значення для правильного вирішення справи.

Окрім того, апелянт посилається, що відповідач вже сплатив членам сім`ї потерпілої у ДТП особи грошові компенсації.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує та вважає, що в даному випадку факт безпосереднього виконання ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків не потребує доказуванню (являється преюдиціальним фактом), адже це питання детально досліджувалося в кримінальній справі №208/1725/17 і встановлено вироком від 25.06.2018 року.

Позивач просить поновити пропущений процесуальний строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та прийняти відзив на апеляційну скаргу до розгляду.

Клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подачі відзиву на апеляційну скаргу мотивоване введенням карантинних заходів, що порушило комунікацію між співробітниками позивача, а також призвело до ускладнення процесу передачі матеріалів справи від клієнта до адвоката.

Надаючи правову оцінку клопотанню позивача про поновлення пропущеного процесуального строку для подачі відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини восьмої статті 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

За приписами статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Проте, строк наданий для подачі відзиву встановлюється судом (ч. 8 ст. 165 ГПК України), а тому він не може бути поновлений судом, оскільки відповідно до ч.2 ст. 119 ГПК України строк, встановлений судом може бути лише продовжений судом, а не поновлений.

Проте, з метою уникнення надмірного формалізму, враховуючи незначний термін пропуску строку, апеляційний господарський суд вважає можливим визнати причину пропуску строку подання відзиву на апеляційну скаргу поважною, клопотання задовольнити, продовжити строк подання відзиву на апеляційну скаргу.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.04.2020 відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпульс-Компані" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 у справі №904/5327/19 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

7. Встановлені судом обставини справи.

Відповідно до полісу № АЕ/8866952 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 14.06.2016, укладеного між Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія", як страховиком, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Голметресурс-Інвест" (наразі Товариство з обмеженою відповідальністю "Імпульс-Компані"), як страхувальником, застраховано цивільно-правову відповідальність всіх осіб, які на законних підставах володітимуть транспортним засобом "МАЗ-543230", номерний знак НОМЕР_1 (забезпечений транспортний засіб). Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю (ліміт відповідальності на одного потерпілого) - 200 000, 00 грн., розмір франшизи - 0, 00 грн. Строк дії полісу один рік з 00:00 год. 28.07.2016 до 27.07.2017 включно.

23.02.2017 у м. Кам`янське по вул. Широка, 101 (проїзна частина території автотранспортного цеху ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат") трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу "МАЗ-543230", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди загинув пішохід ОСОБА_4 .

Згідно вироку Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25.06.2018 у кримінальній справі №208/1725/17, провадження № 1-кп/208/134/18 (вирок залишено без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05.12.2018), ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (порушення правил безпеки дорожнього руху особою яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого) та призначено йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Окрім того, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ОСОБА_5 38 400, 00 грн. відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого; на користь ОСОБА_6 38 400, 00 грн. відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого; на користь ОСОБА_6 , як законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_7 , 38 400, 00 грн. відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Відповідно до змісту вказаного вироку, ОСОБА_1 близько 12 години 20 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем "МАЗ-543230" (сідловий тягач-Е), реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 12.12.2012 належить ПАТ ДМК ім. Ф.Е. Дзержинського, рухався по проїзній частині території автотранспортного цеху (АТЦ) ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Широка 101, з боку автомобільної стоянки у напрямку приміщень ремонтних гаражів. Під час руху 23.02.2017 близько 12:20 години в районі приміщення адміністративно - побутового корпусу АТЦ ПАТ "ДМК" водій ОСОБА_1 , порушуючи вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 2.9 (а) та 12.3 Правил дорожнього руху України, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, маючи об`єктивну можливість виявити перешкоду у вигляді пішохода ОСОБА_4 , який проводив ремонтні роботи заднього правого ліхтаря причепу "МТМ-93304" реєстраційний номер НОМЕР_3 , припаркованого паралельно приміщенню зазначеної будівлі адміністративно-побутового корпусу, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та допустив наїзд передньою лівою частиною керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_4 з подальшим зіткненням з правою задньою частиною причепу "МТМ-93304", реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Під час розгляду цивільного позову потерпілих у межах даної кримінальної справи у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт того, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 20 хвилин керував технічно справним автомобілем "МАЗ-543230" реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 12.12.2012 належить ПАТ ДМК ім. Ф. Е. Дзержинського, який відповідно до договору оренди транспортних засобів, приміщень та майна № 14-1511-01 від 02.09.2014 переданий в оренду ТОВ "Голметресурс-Інвест", під час настання ДТП, ОСОБА_1 перебував з даним підприємством у трудових відносинах з 03 лютого 2017 року на посаді водія автотранспортного засобу, та в час скоєння ДТП безпосередньо виконував свої трудові обов`язки.

Допитаний у судовому засіданні під час розгляду кримінальної справи обвинувачений ОСОБА_1 провину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав частково, суду пояснив, що працював водієм у ТОВ "Голметресурс-Інвест", 23.02.2017 прийшов о 06:00 годині на роботу, йому сказали, що наразі роботи немає, буде о 09:00 годині. о 09:00 отримав завдання відвезти автомобіль "МАЗ" до ремонтних боксів. Він перевдягнувся, зайшов до акумуляторної, де випивали хлопці. Випив разом з ними приблизно 250 грам горілки, розчепив автомобіль "МАЗ", почав рух у сторону ремонтних боксів. Переключив передачу з другої на третю, виїхав з повороту та побачив, що посеред дороги стоїть причеп з ОСОБА_4 , почав вивертати кермо, але було вже пізно. Гальма працювали погано. ОСОБА_4 знаходився біля правого ліхтаря спиною до нього у положенні сидячі, займався ремонтом. Відбулось зіткнення, ліві дверцята заклинило, вийшов через праві.

Вказані факти встановлені судом у межах кримінальної справи на підставі, зокрема:

- висновку № /3/7/1 КЗ "Кам`янська міська лікарня №1" ДОР від 23.02.2017, згідно якого, ОСОБА_1 знаходився у стані алкогольного сп`яніння, вак. сечі - 1,028% етилового алкоголю, вак. крові - 0,760% етилового алкоголю;

- заявки № 29 на виконання технічного обслуговування та ремонту автомобіля "МАЗ" НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , згідно якої, механіком ТКПП вказане авто направлено до АРМ 23.02.2017 о 07:00 годині для виконання ремонтних робіт;

- книги сдачі та приймання авто-технічних засобів, згідно якої, автомобіль "МАЗ" під керуванням водія ОСОБА_1 дійсно перебував на ремонті;

- договору оренди транспортних засобів, приміщень та майна № 14-1511-01 від 02.09.2014 року, згідно якого, автомобіль "МАЗ" НОМЕР_1 переданий в оренду ТОВ "Голметресурс-Інвест" орендодавцем ПАТ "ДМК".

Оскільки цивільно-правова відповідальність Товариства з обмеженою відповідальністю "Голметресурс-Інвест" (наразі Товариство з обмеженою відповідальністю "Імпульс-Компані") була застрахована на підставі договору, укладеного у формі полісу № АЕ/8866952 від 14.06.2016, позивач на підставі вироку Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 25.06.2018 у кримінальній справі №208/1725/17 та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 05.12.2019 здійснив виплату страхового відшкодування потерпілим у загальному розмірі 115 200, 00 грн. в межах страхової суми (ліміту відповідальності), визначеного п. 4 полісу, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями №№ 11, 12, 13 від 23.07.2019.

23.09.2019 позивач звернувся до відповідача із претензією вих.№4122/17 від 20.09.2019, в якій наведена вимога про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 115 200, 00 грн. Вказана вимога залишена відповідачем без задоволення, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За приписами статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку (п. 36.1 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Відповідно до підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як встановлено вище, дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія забезпеченого транспортного засобу, який керував цим транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Вина водія ОСОБА_1 у дорожньо-транспортній пригоді встановлена вироком у кримінальній справі.

Відповідно до частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з статтею 1172 Цивільного кодексу України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з такою особою у трудових відносинах, і шкоду заподіяно нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК).

При цьому, положення статті 1172 ЦК України не ставлять в залежність відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання ним своїх трудових відносин, з якістю та належністю чи неналежністю виконання ним зазначених трудових (службових) обов`язків.

Місцевий господарський суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпульс-Компані", посилаючись на те, що вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25.06.2018 у кримінальній справі №208/1725/17 встановлений факт, що ОСОБА_1 працює водієм у відповідача та дорожньо-транспортна пригода сталася під час виконання ОСОБА_1 його трудових обов`язків.

Відповідач не заперечує, що ОСОБА_1 на час скоєння ДТП працював водієм, однак зазначає, що позивачем не доведено, а судом не встановлено факту виконання ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків під час ДТП.

Проте, посилання скаржника на те, що ОСОБА_1 під час ДТП не виконував свої трудові та службові обов`язки не приймається судом апеляційної інстанції, оскільки спростовуються з`ясованими обставинами справи. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про проведення службового розслідування за фактом заволодіння ОСОБА_1 службовим автомобілем, притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної чи іншої відповідальності за самовільне, за доводами відповідача, використання транспортного засобу, порушення питання про відшкодування ОСОБА_1 матеріальної шкоди, заподіяної ДТП тощо.

Транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, під керуванням водія ОСОБА_1 сталася у будній день о 12:20 год., доказів того, що цей день та час для водія ОСОБА_1 є неробочим чи вказана особа була відсутня на робочому місці (прогул, лікарняний, відпустка тощо), і виїзд на автомобілі не пов`язаний з виконанням ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків, з урахуванням обставин, які зазначені у вироку, відповідачем не надано.

Не надано відповідачем і доказів неправомірного заволодіння ОСОБА_1 забезпеченим транспортним засобом.

За свідченнями водія ОСОБА_1 під час розгляду кримінальної справи, останній під час ДТП рухався з боку автомобільної стоянки у напрямку приміщень ремонтних гаражів, оскільки отримав завдання відвезти автомобіль "МАЗ" до ремонтних боксів, саме на цій ділянці в результаті і відбулось ДТП, що встановлено вироком; під час розгляду даної кримінальної справи досліджувалась також заявка № 29 на виконання технічного обслуговування та ремонту забезпеченого транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 , згідно якої, механіком ТКПП вказане авто направлено до АРМ 23.02.2017 о 07:00 годині для виконання ремонтних робіт, та книга сдачі та приймання авто-технічних засобів, згідно якої, автомобіль "МАЗ" під керуванням водія ОСОБА_1 дійсно перебував на ремонті.

Оскільки винним у дорожньо-транспортній пригоді, яка спричинила страховий випадок, є водій відповідача, який керував забезпеченим транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право вимоги до особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді (у даному випадку до відповідача згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України), про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу.

За наведеного, вимоги позивача до відповідача про відшкодування в порядку регресу завданої шкоди у розмірі виплаченого страхового відшкодування у сумі 115 200, 00 грн. правомірно задоволені судом першої інстанції.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 Господарського процесуального кодексу України).

За вимогами пункту 3 частини 1 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зазначена норма Конституції України кореспондується з положеннями статті 74 ГПК України.

Відповідач зазначаючи про недоведеність факту вчинення ОСОБА_1 ДТП саме під час виконання водієм своїх трудових обов`язків, як у відзиві на позов, так і у апеляційній скарзі, не надає жодних доказів для спростування висновків щодо вчинення ДТП ОСОБА_1 під час виконання трудових обов`язків. У даному випадку, саме відповідач, як роботодавець особи винної у вчиненні ДТП, має інформацію: про обсяг та характер трудових (посадових) обов`язків чи завдань, які були покладені на водія ОСОБА_1 вцілому та в день ДТП; про режим його роботи (саме відповідач обліковує робочий час) та робоче місце; про умови (права та обов`язки) на яких ОСОБА_1 передано у керування забезпечений транспортний засіб тощо. Відповідно, відповідач мав можливість підтвердити свою позицію, подавши докази, проте не скористався таким правом.

Також, суд відхиляє доводи відповідача стосовно тих обставин, що відповідачем вже здійснено виплати грошових компенсацій членам родини потерпілого, оскільки вказані обставини не впливають на вирішення даного спору.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а оскаржуване рішення господарського суду відповідає чинному законодавству, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 у справі №904/5327/19 відсутні.

10. Судові витрати.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відносяться на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпульс-Компані" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 у справі №904/5327/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2020 у справі №904/5327/19 залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на Товариство з обмеженою відповідальністю "Імпульс-Компані".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст постанови складено 09.06.2020.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя В.Ф. Мороз