ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2020 р. Справа № 914/217/20

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого судді: Данко Л.С.,

суддів: Мирутенка О.Л.,

Скрипчук О.С.,

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Галайко Христини Андріївни б/н від 18.03.2020 року (вх. № ЗАГС 01-05/1190/20 від 26.03.2020 року),

на рішення Господарського суду Львівської області від 03 березня 2020 року (повний текст рішення складено 06.03.2020 року, м. Львів, суддя Козак І.Б.)

у справі № 914/217/20

порушеній за позовом

позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Іскра-Транс-Логістик», м. Львів

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Галайко Христини Андріївни, с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області

про стягнення заборгованості в сумі 20590,16 грн,

ВСТАНОВИВ:

28.01.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Іскра-Транс-Логістик» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Галайко Христини Андріївни заборгованості за надані транспортно-експедиційні послуги в сумі 20590,16 грн, з яких: 21000,00 грн основний борг, 299,00 грн інфляційні втрати, 291,16 грн 3% річних.

Вищезазначена позовна заява позивача, через наявні неточності та розбіжності, ухвалою місцевого господарського суду від 29.01.2020 у справі № 914/217/20 була залишена без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків заяви.

Ухвалою місцевого господарського суду від 04.02.2019 у справі № 914/217/20 прийнято позовну заяву позивача до розгляду та відкрито провадження у даній справі.

Як вбачається з позовної заяви, позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов договору-заявки № КТ19-00678 про надання транспортно-експедиційних послуг на загальну суму 23000,00 грн, яку було погоджено та підписано шляхом факсимільного зв`язку. В підтвердження наданих позивачем послуг останній покликається на Акти виконаних робіт, які підписані відповідачем без зауважень та частково оплачені 21.01.2020 року на суму 2000,00 грн.

02.03.2020 року на розгляд суду першої інстанції позивачем було подано заяву про зменшення позовних вимог (вх.№623/20), в якій останній повідомив про часткову оплату відповідачем суми основного боргу в розмірі 1000,00 грн. Відтак, позивач просив стягнути з відповідача основний борг в сумі 20000,00 грн, інфляційні втрати в сумі 299,00 грн та 3% річних в сумі 291,16 грн.

За наслідками розгляду даної справи № 914/217/20 по суті, Господарський суд Львівської області 03.03.2020 року постановив рішення, яким позовні вимоги задоволив повністю та присудив до стягнення з Фізичної особи-підприємця Галайко Христини Андріївни (адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іскра-Транс-Логістик» (адреса: 79066, м. Львів, вул. Вулецька, 14, ) основний борг - 20000,00 грн, інфляційні втрати - 299,00 грн, 3% річних - 291,16 грн та 2102,00 грн судового збору.

При прийнятті рішення суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у справі виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору надання послуг, відповідно до якого позивач виконав роботи по перевезенню вантажу та виставив відповідачу рахунок на оплату послуг № 343 на суму 23000,00 грн, які відповідачем оплачено лише частково, а тому сума основного боргу та нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення платежу є правомірним.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням суду першої інстанції, апелянт/відповідач - Фізична особа-підприємця Галайко Христини Андріївни, звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 18.03.2020 року (вх. № ЗАГС 01-05/1190/20 від 26.03.2020 року), просить рішення Господарського суду Львівської області від 03.03.2020 у справі № 914/217/20 скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що судом першої інстанції при розгляді справи не було враховано те, що відповідач частково здійснив оплату, що на думку останнього не є порушення умов договору, оскільки правові наслідки на думку апелянта настають лише тоді, коли боржник не приступив до виконання, чого в даному випадку не було.

08.05.2020 року за вхідним № 01-04/2670/20 на апеляційну скаргу відповідача, Товариством з обмеженою відповідальністю «Іскра-Транс-Логістик» було подано відзив, в якому останній заперечує доводи апеляційної скарги, зазначивши, що згідно умов договору-заявки вартість послуг становив 23000,00 грн, які відповідач повинен був оплатити на протязі 7-ми банківських днів з моменту отримання оригіналів документів від позивача. Оскільки, оригінали документів отримані 08.08.2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання, то у відповідача виник обов`язок з оплати за надані послуги, однак, відповідач частково оплатив кошти в сумі 3000,00 грн, про що і зазначено в резолютивній частині оскаржуваного рішення. А тому у позивача виникло право нарахувати на суму основного боргу інфляційні втрати та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України.

Також позивач у відзиві на апеляційну скаргу звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що після прийняття судом першої інстанції рішення у даній справі відповідачем було оплачено кошти в сумі 1000,00 грн. які проведено банком 04.03.2020 року.

Враховуючи викладене у відзиві, позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2020 вказану справу було розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді - доповідача) Данко Л.С., суддів Скрипчук О.С. та Мирутенка О.Л.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 31.03.2020 року головуючим суддею Данко Л.С., апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Галайко Христини Андріївни б/н від 18.03.2020 року (вх. № ЗАГС 01-05/1190/20 від 26.03.2020 року) залишено без руху, як таку, що не відповідає вимогам статті 258 Господарського процесуального кодексу України.

З підстав зазначених в ухвалі Західного апеляційного господарського суду від 21.04.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Галайко Христини Андріївни та ухвалено здійснити розгляд даної справи на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи з повідомленням сторін.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, дослідивши викладене у відзиві на апеляційну скаргу, судова колегія Західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення Господарського суду Львівської області від 03.03.2020 у справі № 914/217/20 нормам чинного законодавства, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів даної справи та встановлено місцевим господарським судом, 30.07.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Іскра-Транс-Логістик» (перевізник - за договором, позивач - у справі) та Фізичною особою-підприємцем Галайко Христиною Андріївною (експедитор - за договором, відповідач - у справі) було укладено договір-заявку №КТ19-00678 про надання транспортно-експедиційних послуг (надалі - договір-заявка).

Колегією суддів встановлено, що за своїми основними та неосновними (другорядними) ознаками, вказаний вище правочин є договором транспортного експедирування з надання послуг пов`язаних з перевезенням вантажу (глава 65 ЦК України).

За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу ( ч. 1 ст. 929 ЦК України).

Належить зазначити, що до правовідносин транспортного експедирування з надання послуг пов`язаних з перевезенням вантажу застосовуються норми, крім визначених у главі 65 ЦК України, приписи глави 64 ЦК України.

Відповідно до ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Пунктом 1 договору-заявки сторони визначили, що дана заявка при відсутності довготермінового договору між «Експедитором» і «Перевізником» має силу договору на разове перевезення. Факсимільна копія даної заявки має повно юридичну силу на рівні з оригіналом.

З тексту зазначеної вище договору-заявки, яка подана позивачем вбачається, що підписуючи дану заявку, яка є невід`ємною частиною договору, сторонами у справі погоджено наступні додаткові умови транспортно-експедиційних послуг, а саме (мовою оригіналу):

Автомобіль: марка МАН НОМЕР_2 НОМЕР_3 ; водій: ОСОБА_1 ; моб. тел. НОМЕР_4 / НОМЕР_6

Маршрут: Wanaty - Київ

Найменування вантажу: метричні кріплення

Вага (брутто), об`єм на 1 авто: 22т/90куб.м.

Спосіб завантаження/розвантаження: заднє/заднє

Дата та час завантаження: 30.07.2019.

Адреса завантаження: 1) Wkret-Met Logistic UI . Warszawska 2 42-260 KAMIENICA POLSKA (W

Адреса замитнення: згідно ЦМР

Погранперехід: Краківець

Адреса розмитнення: по ЕА

Дата і час розвантаження: 03.08.2019

Адреса розвантаження: м. Львів

Вартість перевезення та форма оплати: 23000,00 грн Б/г без ПДВ, 7 банківських днів, по отриманню оригіналів

Відповідальний за рейс: НОМЕР_7 / НОМЕР_8 / НОМЕР_9 .

Загальні умови перевезення сторонами зазначено у пунктах 2-12 договору-заявки.

Колегією суду апеляційної інстанції встановлено, що вищевказана договір-заявка, підписана сторонами за договором з обох сторін, засвідчена факсимільними підписами та скріплена круглими печатками сторін.

На виконання умов договору-заявки позивачем було здійснено перевезення вантажу, що підтверджується наявною в матеріалах справи Міжнародною товарно-транспортною накладної (CMR) (а. с. 7).

Разом з тим, в матеріалах справи наявний Акт надання послуг №343 від 03.08.2019р. на загальну суму 23000,00 грн. який підписаний без зауважень.

Також позивач виставив відповідачу рахунок №343 від 03.08.2019р. на оплату послуг на загальну суму 23000,00 грн.

Отже в нашому випадку, має місце надання послуг з транспортного експедирування вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні.

Оригінали документів про перевезення надіслані позивачем відповідачу 06.08.2019р, що підтверджується копією фіскального чеку ВПЗ та описом вкладення, та отримані відповідачем 08.08.2019, що підтверджує відповідний напис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

З урахуванням наведеного, матеріали справи містять докази того, що позивачем виконано умови спірного договору про надання транспортних послуг з перевезення, про що свідчить міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) та акт виконаних робіт.

Статтею 3 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» унормовано, що відносини в галузі транспортно-експедиторської діяльності регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, законами України «Про транспорт», Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність», цим Законом, іншими законами, транспортними кодексами та статутами, а також іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Згідно зі статтею 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організовувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Частиною 1 статті 316 Господарського кодексу України унормовано, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням. Зокрема, на експедитора покладаються обов`язки з організації та виконання послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Згідно з частиною 2 статті 4 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками.

Аналогічними є приписи частини 1 статті 932 Цивільного кодексу України, які унормовують, що експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб.

В даному випадку з матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за договором-заявкою № КТ19-00678 про надання транспортно-експедиційних послуг від 30 липня 2019 року виконав повністю, що підтверджується Міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR)(а.с. 7).

Слід зазначити, що за вказаною вище СМR, перевезення вантажу автомобільним транспортом відбулося у міжнародному сполученні, без застережень.

До Конвенції, що підписана в м. Женеві 19 травня 1956 року, Союз РСР приєднався 1 серпня 1983 року, і вона стала чинною для нього з 1 червня 1986р.

Відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» від 12 вересня 1991 року Україна є правонаступником прав і обов`язків за міжнародними договорами Союзу РСР, які не суперечать Конституції України та інтересам республіки. Крім того, на підставі Постанови Верховної Ради України від 17 вересня 2002 року «Про приєднання України до Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів» (далі - Віденська конвенція) Україна приєдналася до Конвенції.

Згідно ст. 34 Віденської конвенції, коли частина або частини території держави відокремлюються і утворюють одну або декілька держав, незалежно від того, чи продовжує існувати держава-попередниця, будь-який договір, що був у силі на момент правонаступництва держав стосовно всієї території держави-попередниці, продовжує бути у силі стосовно до кожної утвореної таким чином держави-наступниці.

Законом України «Про дію міжнародних договорів на території України» від 10.12.2001р. встановлено, що укладені і належним чином ратифіковані Україною міжнародні договори становлять невід`ємну частину національного законодавства України і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Відповідно до частини третьої ст. 4 ГПК України, якщо в міжнародних договорах України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Отже, на спірні правовідносини сторін у даній справі поширюються норми як національного законодавства (Закони України «Про зовнішньоекономічну діяльність», «Про транспорт», ЦК та ГК України, інші нормативні акти України), так і положення Конвенції.

Статтями 4 та 5 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів встановлено, що договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Вантажна накладна складається в трьох оригінальних примірниках, підписаних відправником і перевізником. Статтею 6 Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (КДПГ) (Женева, 19.05.1956р.) визначено реквізити, які мають бути вказані в накладній на міжнародне перевезення вантажів. Пунктом 1 статті 7 Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (КДПГ) (Женева, 19.05.1956р.) зазначено відповідальність відправника.

Як зазначено у п. 1 статті 9 Конвенції, накладна, оскільки не доказано протилежного, слугує доказом умов договору і засвідчує прийняття вантажу перевізником (експедитором).

Згідно п. 2 Конвенції, при відсутності в накладній мотивованих застережень, наявна презумпція, що вантаж і його упаковка були зовнішньо в справному стані на момент прийняття вантажу перевізником і що число вантажних місць, а також розмітка і номера відповідали вказівкам накладної.

Статтею 11 Конвенції визначено, що відправник зобов`язаний до передачі вантажу приєднати до накладної або надати в розпорядження перевізника необхідні документи і повідомити всі необхідні дані для виконання митних або інших формальностей (п.1.). Згідно з п. 2 статті 11 Конвенції, перевірка правильності та повноти цих документів не лежить на обов`язках перевізника (експедитора), Відправник відповідає перед перевізником за будь-які збитки (всякий ущерб), який може бути спричинений відсутністю, недостатністю або неправильністю цих документів і відомостей, за виключенням випадків вини перевізника.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що по прибуттю вантажу на місце, передбачене для його здачі, одержувач має право вимагати передачі йому другого примірника накладної і передачі йому вантажу, при цьому ним видається відповідна розписка в прийнятті, а ст. 17 Конвенції, відповідальність перевізника … з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки. Статтями 14, 15, 16 Конвенції передбачені дії перевізника при неможливості передачі вантажу одержувачу, відмову вантажоодержувача від отримання вантажу тощо.

У всіх інших випадках, згідно статті 30 Конвенції, якщо одержувач прийняв вантаж і не встановив стану вантажу в присутності перевізника або саме пізніше в момент прийняття вантажу, коли мова йде про очевидні втрати або пошкодження, або протягом семи днів з дня прийняття вантажу, не враховуючи неділі і інших вихідних днів, коли мова йде про непомітні зовні втрати або пошкодження, не вчинив перевізнику застережень, які вказують на загальний характер втрат або пошкоджень, вважається, оскільки не доказано зворотнього, підстава для презумпції, що вантаж був прийнятий в стані, описаному у накладній. При передачі вантажу уповноваженій особі вантажоодержувача за договором, без застережень, перевезення вважається завершеним.

В нашому випадку, згідно до приписів Конвенції, перевезення вантажу є завершеним з моменту отримання вантажу вантажоодержувачем, без будь-яких застережень, що підтверджується Міжнародною товарно-транспортною накладною (СМR) за маршрутом: Польща-Україна, де у графі 24 (СМR), після напису: «Вантаж одержав» - проставлено підпис особи, яка отримала вантаж та штамп (кругла печатка) отримувача вантажу, без зауважень та претензій у цій накладній (а. с. 7).

Згідно з п. 2 статті 11 Конвенції, перевірка правильності та повноти цих документів не лежить на обов`язках перевізника (експедитора), Відправник відповідає перед перевізником за будь-які збитки (всякий ущерб), який може бути спричинений відсутністю, недостатністю або неправильністю цих документів і відомостей, за виключенням випадків вини перевізника. Відповідно до п. 1 статті 9 Конвенції, накладна, оскільки не доказано протилежного, слугує доказом умов договору і засвідчує прийняття вантажу перевізником (експедитором), відтак вказане перевезення вважається завершеним.

Нормами Конвенції, як і приписами національного законодавства України презюмується належне, своєчасне та у повному обсязі виконання зобов`язання усіма сторонами (транспортерами) договору (угоди, контракту), тощо.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Виходячи із приписів ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу, ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Пунктом 45 Статуту автомобільного транспорту Української РСР, який затвердженого постановою РМ Української РСР від 27.06.69р. № 401 (з наступними змінами і доповненнями) передбачено, що за договором перевезення вантажу автотранспортне підприємство або організація зобов`язуються доставити ввірений їм вантажовідправником вантаж до пункту призначення і видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Пунктом 47 Статуту автомобільного транспорту Української РСР, передбачено, що вантажовідправник повинен подати автотранспортному підприємству або організації на вантажі товарного характеру, що пред`являються до перевезення, товарно-транспортні накладні, а на вантажі нетоварного характеру … акти заміру (зважування).

Товарно-транспортна накладна є єдиним документом для списання товарно-матеріальних цінностей у вантажовідправника, оприбуткування їх у вантажоодержувача, а також для складського, оперативного та бухгалтерського обліку.

Вантажовідправник і вантажоодержувач несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей вказаних у товарно-транспортних документах.

Вищенаведені обставини також не заперечуються апелянтом/відповідачем у тексті апеляційної скарги.

Однак, відповідач свої зобов`язання за договором-заявкою не виконав, у зв`язку з чим, позивач в порядку досудового врегулювання спору скеровував відповідачу претензію №112/1550юр від 23.12.2019 року про оплату заборгованості в розмірі 23000,00 грн.

21.01.2020р. відповідач частково оплатив борг в розмірі 2000,00 грн., відтак, станом на час звернення позивача до суду першої інстанції з позовною заявою неоплаченою залишився основний борг в сумі 21000,00 грн.

Враховуючи наведене, позивач звернувся до Господарського суду Львівської області про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 21000,00 грн.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно статті 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно із ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як уже було зазначено вище у цій постанові, між позивачем та відповідачем було укладено договір-замовлення № КТ 19-00678 від 30 липня 2019 року про надання транспортно-експедиційних послу по перевезенню вантажу автомобільним транспортом в міжнародному сполученні, у зв`язку із чим сторони набули взаємних прав і обов`язків, що і не заперечується сторонами у справі, зокрема апелянтом.

Відповідно до частини 1 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

В даному випадку з матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за договором-заявкою № КТ19-00678 від 30.07.2019 року виконав повністю, що підтверджується Міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) та виставив відповідачу рахунок на оплату послуг № 343 на суму 23000.00 грн.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ст.692 ЦК України).

В силу вимог статті 610, частини першої статті 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи також вбачається, встановлено місцевим господарським судом, що відповідач частково оплатив виставлений рахунок на суму 2000,00 грн та в подальшому 1000,00 грн, про що свідчить подана суду першої інстанції 02.03.2020 р. заява про зменшення позовних вимог (вх. №623/20), в якій останній повідомив про часткову оплату відповідачем суми основного боргу в розмірі 1000,00 грн.

Відтак, позивач просив стягнути з відповідача основний борг в сумі 20000,00 грн та інфляційні втрати в сумі 299,00 грн та 3% річних в сумі 291,16 грн, які розраховано відповідно до ст. 625 ЦК України, розрахунок яких також було перевірено місцевим господарським судом.

Враховуючи вищенаведене, колегія суду апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивач довів факт порушення відповідачем зобов`язання щодо оплати вартості транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажу у повному обсязі, а відповідач не довів перед судом факт повного виконання в частині оплати за надані послуги позивача.

Колегія суддів також погоджується з висновком місцевого суду про те, що на підставі ст. 625 ЦК України позивач правомірно заявив до стягнення з відповідача інфляційні втрати - 299,00 грн, 3% річних - 291,16 грн, які також підлягають стягненню в заявленому розмірі згідно заяви про зменшення позовних вимог від 02.03.2020 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підсумовуючи вищевказане, необхідно зазначити, що судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини даної справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги необхідно покласти на скаржника відповідно до положень ст.129 ГПК України.

Керуючись ч. 13 ст.8, ст.ст. 12, 86, 129, 236, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 03 березня 2020 року у справі № 914/217/20 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору за перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку покласти на апелянта.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

4. Матеріали справи повернути в Господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя Л.С.Данко

Суддя О.Л.Мирутенко

Суддя О.С.Скрипчук