РІШЕННЯ

16 червня 2020 року м. ТернопільСправа № 924/318/20

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Руденка О.В.

при секретарі судового засідання Курмило В.М.

розглянув справу

за позовом Хмельницької регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби, вул. Сіцінського, 26, м. Хмельницький, 29000

до відповідача Приватного підприємства "Теребовлянський молокозавод", вул. Містечко, 52, с. Золотники, Теребовлянський район, Тернопільська область, 48115

про стягнення 6 099,82 грн. за надання послуг з дослідження продукції

без виклику учасників справи.

Суть справи:

До Господарського суду Хмельницької області звернулась Хмельницька регіональна державна лабораторія Держпродспоживслужби з позовом до ПП "Теребовлянський молокозавод" про стягнення 6 099,82 грн. за наданні послуги з дослідження продукції. Ухвалою цього суду від 30.03.2020 вище вказану позовну заяву передано за територіальною підсудністю до Господарського суду Тернопільської області.

Ухвалою від 16.04.2020 судом відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що його контрагент не виконав належним чином свої договірні зобов`язання, прострочивши узгоджений сторонами термін оплати наданих йому послуг. Зважаючи на це у відповідача виникла заборгованість, сума якої заявлена до стягнення у судовому порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У даній справі таких клопотань сторонами подано не було. Зважаючи на це, враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, суд дійшов висновку про її розгляд без повідомлення учасників спору.

Ухвалою суду від 20.05.2020 розгляд справи розпочато по суті у порядку спрощеного позовного провадження та запропоновано позивачу подати акт здавання-приймання наданих послуг згідно договору №179 від 05.03.2018.

Лабораторією у додаткових поясненнях №367 від 27.05.2020 повідомлено суд про те, що нею після надання визначених договором послуг на юридичну адресу ПП "Теребовлянський молокозавод" були надіслані акти здавання-приймання наданих послуг, однак ці документи Приватним підприємством повернуті не були.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов. При цьому суд враховує, що останньому були забезпечена можливість реалізувати всі процесуальні права учасника судового процесу. Адже факт належного повідомлення Приватного підприємства про судовий розгляд даного спору підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №080 та №509 з відміткою про їх вручення 06.05.2020 та 04.06.2020 представнику відповідача, а саме ухвали про відкриття провадження у справі та ухвали про розгляд справи по суті.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З наведеного в сукупності, спір вирішується судом по суті за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

05 березня 2018 року між Хмельницькою регіональною державною лабораторією Держпродспоживслужбою (далі-Виконавець) та ПП "Теребовлянський молокозавод" (далі - Замовник) було укладено договір про надання послуг з дослідження продукції №179, згідно п.1.1 якого Замовник доручає, в Виконавець зобов`язується надавати послуги по проведенню необхідних випробувань та лабораторних досліджень зразків молока коров`ячого сирого, що підлягає державному ветеринарному контролю по показниках безпечності та якості, а Замовник зобов`язується приймати і оплачувати належно надані послуги.

Вартість послуг визначається відповідно до тарифів, які зазначені в Додатку №1 до даного договору. У разі зміни цін на послуги керуватися відповідним чинним нормативно-правовим актом (п.3.1 договору).

У 4-му розділі укладеного правочину сторони погодили, що за надання послуг Замовник проводить оплату на протязі 5-7 діб з дня отримання рахунку, шляхом перерахування коштів на рахунок Виконавця, у відповідності до наказу Мінагрополітики та продовольства України №96 від 13.02.2013. Здавання послуг Виконавцем та приймання їх результатів Замовником оформлюється актом здавання-приймання наданих послуг, який підписується повноважними представниками сторін протягом 3 робочих днів після фактичного надання послуг. Підписання акту здавання-приймання наданих послуг уповноваженими особами Замовника є підтвердженням відсутності претензій з його боку. Оплата послуг Виконавця здійснюється Замовником незалежно від негативних чи позитивних результатів досліджень.

За викладеними у п.п. 5.1 та 5.4 договору вказівками, Замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати надані послуги, а Виконавець має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надані послуги.

Договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2018 або до повного виконання сторонами договірних зобов`язань. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час його дії.

У Додатку №1 до цієї угоди її учасники визначили вартість кожної наданої послуги окремо.

Із матеріалів справи слідує, що у грудні 2018 року ПП "Теребовлянський молокозавод" було відібрано зразки продукції для проведення досліджень ветеринарно-санітарної експертизи у державній лабораторії медицини та направлено Хмельницькій регіональній державній лабораторії Держпродспоживслужби, що підтверджується Актами від 03.12.2018 № 140.

Позивач стверджує, що на виконання умов договору ним були надані послуги Замовнику за переліком та на суму, що відображені у рахунку на оплату №2519 від 03.12.2018. Однак, розрахунки за них ПП "Теребовлянський молокозавод" не проведено. Відтак, заборгованість за надані послуги становить 6 099,82 грн.

Дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у позові слід відмовити повністю, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Із даною правовою нормою кореспондуються і положення статті 174 ГК України, за якою господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

За приписами ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Аналогічні за змістом норми містяться і в ст.ст. 509, 526 ЦК України.

До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з врахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами правочин є договором надання послуг.

Статтею 901 ЦК Кодексу встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 902 названого Кодексу, виконавець повинен надати послугу особисто.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (стаття 903 ЦК України).

Правовий аналіз наведених положень ЦК України дає підстави суду для висновку про те, що договір надання послуг є двостороннім правочином, за яким обов`язку виконавця з надання певної послуги кореспондує обов`язок замовника її оплатити.

При цьому суд зазначає, що алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить, насамперед, від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.

Оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 у справи № 910/4994/18 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.03.2020 у справі №927/986/17).

Таким чином, враховуючи принцип змагальності сторін, розподіл обов`язку доказування та подання доказів, у даному спорі процесуальне законодавство покладає на позивача обов`язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме, факт надання ним послуг відповідачу на виконання умов договору №179 від 05.03.2018, їхній обсяг та вартість.

В пункті 4.2 укладеного правочину, його контрагенти домовилися про те, що здавання послуг Виконавцем та приймання їх результатів Замовником оформлюється актом здавання-приймання, який підписується повноважними представниками сторін протягом 3 робочих днів після фактичного надання послуг.

Суд звертає увагу Лабораторії на те, що з точки зору спеціального законодавства акт про надані послуги належить до первинних документів і засвідчує факт здійснення відповідної господарської операції. При цьому, статусу належним чином оформленого первинного документа цей акт набуває за наявності у ньому всіх обов`язкових реквізитів, визначених у ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України", у тому числі зазначення посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; розшифровки підпису цих осіб, тощо.

Однак, жодних, складених відповідно до п.4.2 договору №179 актів здавання-приймання послуг, позивачем суду надано не було. І хоча державна установа у своїх поясненнях стверджує, що після надання послуг нею були надіслані акти здавання - приймання на юридичну адресу ПП "Теребовлянський молокозавод", але будь - яких доказів на підтвердження цього, позивачем суду також не надано.

При цьому суд констатує, що у спірних правовідносинах саме акт здавання-прийняття робіт (послуг) є тим первинним документом, на підставі якого у Замовника виникає обов`язок щодо сплати.

Натомість рахунок на оплату №2519 від 03.12.2018 року за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа. Адже ним не фіксується господарська операція, розпорядження або дозвіл на її проведення. Рахунок є одностороннім документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти господарської операції, тобто має лише інформаційний характер.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому суд констатує, що позивачем не обґрунтовано та не доведено належними та допустимими доказами факту надання ним послуг відповідачу, а відтак і наявність у останнього заборгованості у розмірі 6 099,82 грн. Наведене слугує підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі.

Судові витрати, в силу ст.129 ГПК України, покладаються на позивача.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Керуючись статтями 20, 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено 16.06.2020

Суддя О.В. Руденко