ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2020 р. Справа№ 904/2197/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного підприємства «Флоксан»

на рішення Господарського суду Київської області від 10.12.2019 (повний текст складено 27.01.2020)

у справі №904/2197/19 (суддя Ярема В.А.)

за позовом Приватного підприємства «Флоксан»

до Фізичної особи-підприємця Захарова Олександра Костянтиновича

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «М-Сервіс»

про стягнення 132 486, 46 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Фізична особа-підприємець Захаров Олександр Костянтинович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного підприємства «Флоксан» про стягнення 90 135,77 грн, з яких: 71 903,00 грн основного боргу за Договором на транспортно-експедиторське обслуговування №27/09/17 від 27.09.2017 та разовою заявкою до Договору №09/10/18 від 09.10.2018, 4120,08 грн інфляційних втрат, 1217,43 грн 3% річних та 12 895,26 грн пені за неналежне виконання грошового зобов`язання.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2019 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Захарова Олександр Костянтинович було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №904/2197/19.

У свою чергу, 24.06.2019 до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла зустрічна позовна заява Приватного підприємства «Флоксан» до Фізичної особи-підприємця Захарова Олександра Костянтиновича про стягнення 132 486,46 грн збитків.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2019 у справі №904/2197/19 прийнято зустрічну позовну заяву Приватного підприємства «Флоксан» до Фізичної особи-підприємця Захарова Олександра Костянтиновича про стягнення 132 486,46 грн збитків для спільного розгляду з первісним позовом у справі №904/2197/19. Водночас, справу №904/2197/19 за первісним позовом Фізичної особи-підприємця Захарова Олександра Костянтиновича до Приватного підприємства «Флоксан» про стягнення заборгованості за вантажне перевезення та штрафних санкцій за договором, за зустрічним позовом Приватного підприємства «Флоксан» до Фізичної особи-підприємця Захарова Олександра Костянтиновича про відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням договору, передано для розгляду за виключною підсудністю до Господарського суду Київської області.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.09.2019 у справі №904/2197/19 позов Фізичної особи-підприємця Захарова Олександра Костянтиновича до Приватного підприємства «Флоксан» про стягнення 90 135,77 грн залишено без розгляду; ухвалено продовжити розгляд справи №904/2197/19 за зустрічним позовом Приватного підприємства «Флоксан» (далі, позивач або ПП «Флоксан») до Фізичної особи-підприємця Захарова Олександра Костянтиновича (далі, відповідач або ФОП Захаров О.К.) про стягнення 132 486,46 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.01.2019 залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «М-Сервіс» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача (далі, третя особа або ТОВ «М-Сервіс»).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ФОП Захаровим О.К. було завдано позивачу збитки у розмірі 132 486,46 грн у зв`язку з неналежним виконанням ФОП Захаровим О.К. обов`язків по перевезенню вантажу за Договором на транспортно-експедиторське обслуговування №27/09/17 від 27.09.2017 та разовою заявкою до Договору №09/10/18 від 09.10.2018, зокрема, що пов`язано із недотриманням відповідачем температурного режиму перевезення товару, внаслідок чого останній втратив свої споживчі властивості, що призвело до спричинення збитків у заявленій до стягнення сумі.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 10.12.2019 у справі №904/2197/19 у задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «Флоксан» до Фізичної особи-підприємця Захарова Олександра про стягнення 132 486 (ста тридцяти двох тисяч чотирьохсот восьмидесяти шести) грн 46 коп збитків відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем доказово не підтверджено обставин порушення відповідачем договірного обов`язку стосовно збереження вантажу та дотримання температурного режиму, а також обставин отримання зіпсованого товару, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позивачем нормативно та доказово не обґрунтовано наявності як протиправної поведінки і вини відповідача, так і причинно-наслідкового зв`язку, що призвели б до понесення позивачем збитків у заявленому розмірі. Отже, оскільки позивачем не доведено наявності у сукупності всіх елементів складу правопорушення, яке тягне за собою відповідальність у вигляді відшкодування збитків, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 132 486,46 грн збитків.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 12.02.2020 (про що свідчить відбиток поштового штемпеля на конверті) Приватне підприємство «Флоксан» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 10.12.2019 у справі №904/2197/19 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до наступного:

- відповідачем на виконання умов Договору транспортного експедирування №27/09/17 від 27.09.2017 та разової заявки до Договору №09/10/18 від 09.10.2018 було організовано перевезення вантажу позивача за маршрутом Франція - Нідерланди - Україна, для виконання якого відповідачем було залучено перевізника - ТОВ «М-Сервіс» згідно договору на надання транспортних послуг при перевезенні вантажів в міжнародному автомобільному сполученні №09.10.2018 від 09.10.2018. Однак, при огляді доставленого позивачу 24.10.2018 вантажу (сиру), який прибув за СМR від 16.10.2018, позивачем було виявлено, що значна його частина нетоварного вигляду, м`якої консистенції з неприємним запахом і жовтим нальотом, не характерним для цього сиру, що підтверджується актом про приймання матеріалів №1 від 24.10.2018. При цьому, строк реалізації товару на момент його прийняття позивачем не закінчився та товар повинен бути придатним для споживання. Даний факт свідчить про недотримання умов разової поставки, що призвело до порушення температурного режиму саме при транспортуванні товару, що, в свою чергу, призвело до його псування;

- відповідачем до суду було надано клопотання про залучення до участі у справі ТОВ «М-Сервіс» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, як перевізника вантажу згідно договору про надання транспортних послуг при перевезенні вантажів в міжнародному автомобільному сполучені №09.10.2018 від 09.10.2018, про що останній надав суду пояснення щодо предмету спору. В якості доказу відповідач надав роздруківку температурного режиму, зафіксованого в автотранспорті НОМЕР_2 за період з 08 год. 00 хв. 15.10.2018 до 11 год. 00 хв. 24.10.2018, завірену печаткою ТОВ «Термо Кінг Україна» () та ТОВ «М Сервіс». Відповідно до даної роздруківки відповідач стверджував, що під час перевезення вантажу за вказаним маршрутом температурний режим в автотранспорті був дотриманий. Скаржник не погоджується з даними твердженнями відповідача, оскільки у скаржника є сумніви щодо правдивості та достовірності наданої інформації щодо температурного режиму, який перебував в автотранспорті під час перевезення вантажу за разовою заявкою №09/10/18 за маршрутом: Велен (Франція) - Гюзейн (Голландія) - м. Дніпро (Україна). За доводами позивача, він не впевнений, що на наданій роздруківці проставлена печатка саме ТОВ «Термо Кінг Україна». У зв`язку із цим скаржником було заявлено до суду першої інстанції клопотання про витребування у ТОВ «Термо Кінг Україна» роздруківки температурного режиму, зафіксованого в автотранспорті НОМЕР_2 за період з 08 год. 00 хв. 15.10.2018 до 11 год. 00 хв. 24.10.2018. Однак, суд безпідставно відхилив дане клопотання позивача, чим порушив його право на справедливий судовий розгляд.

Узагальнені доводи відзивів на апеляційну скаргу

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду 28.04.2020, заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача, просив залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін. У відзиві відповідач наголосив на тому, що позивачем не було вчинено жодної передбаченої законом дії у випадку виявлення недоброякісного товару, не надано жодного доказу щодо відмови від прийняття зіпсованого товару; при огляді, інвентаризації товару не приймала участі жодна заінтересована особа; належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення ФОП Захаровим О.К. температурного режиму під час перевезення вантажу, в тому числі і виявлення такого порушення під час прийняття товару, ПП «Флоксан» не надав, тоді як його посилання на недотримання температурного режиму у зв`язку з можливістю поломки та/або недбалості перевізника, а також наявність сумнівів стосовно достовірності наданої ФОП Захаровим О.К. роздруківки температурного режиму, є суб`єктивними припущеннями ПП «Флоксан», що не відповідають встановленим процесуальним законодавством вимогам до засобів доказування. Отже, позивачем не надано доказів, підтверджуючих факт псування товару, не надано доказів, що встановлюють причини його псування (за її наявності), не надано доказів, встановлюючи причинний зв`язок між наслідками (псування частини товару) та діями відповідача (перевізника) та не доведено наявність вини відповідача (перевізника) з приводу настання недоведених позивачем негативних наслідків.

22.04.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив третьої особи на апеляційну скаргу, у якому ТОВ «М-Сервіс» просило суд залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін. У відзиві третя особа наголосила на тому, що обставини належного виконання ТОВ «М-Сервіс» договору та прийняття ПП «Флоксан» вантажу без претензій по кількості та якості встановлені рішенням суду від 10.10.2019 в межах іншої справи №911/1843/19, а тому, з огляду на положення частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, не підлягають повторному доказуванню у межах даної справи. Також третя особа зазначила, що подані позивачем в якості доказів документи не відповідають вимогам Господарського процесуального кодексу України. Так, акт №1 від 24.10.2018 складено лише за участю співробітників ПП «Флоксан», не в момент прийняття вантажу, без залучення і повідомлення представників ФОП Захарова О.К. та ТОВ «М-Сервіс». Наказ №1-нв від 03.12.2018, Інвентаризаційний опис №1 від 04.12.2019, Протокол інвентаризації комісії від 04.12.2019, Порівняльна відомість від 04.12.2019 не містять доказового значення у даній справі, оскільки фіксують певні залишки ТМЦ на підприємстві позивача із внесеними в них відомостями про брак продукції саме на вказаний час. З огляду на те, що від дня поставки до дня складання вказаних документів пройшло більше місяця, продукція перебувала у володінні позивача, а строк придатності добігав кінця або взагалі сплив, такі відомості не відповідають критеріям належності за статтею 76 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, ПП «Флоксан», всупереч частині 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, не було подано всіх наявних доказів разом із позовною заявою, не вказано про неможливість подання окремих доказів, проте в подальшому до відповіді на відзив, одержаній судом 31.10.2019, було долучено копію Акту списання від 05.12.2018, без клопотання про поновлення строків його подачі та обґрунтування підстав неможливості своєчасного подання, у зв`язку з чим ТОВ «М-Сервіс» висловило у суді першої інстанції сумніви у достовірності вказаного Акту списання і можливості його використання як доказу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2020 апеляційну скаргу Приватного підприємства «Флоксан» у справі №904/2197/19 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Скрипки І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2020 у справі №904/2197/19 апеляційну скаргу Приватного підприємства «Флоксан» на рішення Господарського суду Київської області від 10.12.2019 у справі №904/2197/19 залишено без руху. Роз`яснено Приватному підприємству «Флоксан», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути її недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у розмірі 2 980, 95 грн.

17.03.2020 від третьої особи через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшли заперечення проти відкриття апеляційного провадження.

30.03.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник апелянта подав заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано платіжне доручення №594 від 25.03.2020 на підтвердження сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 980,95 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Флоксан» на рішення Господарського суду Київської області від 10.12.2019 у справі №904/2197/19, розгляд апеляційної скарги, враховуючи частину 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), оскільки предметом розгляду у справі №904/2197/19 є вимоги про стягнення 132 486, 46 грн, а відтак вказана справа відноситься до малозначних в розумінні положень пункту 1 частини 5 статті 12 та частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України.

У матеріалах справи наявні належні докази повідомлення учасників справи про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Третя особа, подаючи до суду відзив на апеляційну скаргу, просила в останньому призначити розгляд справи №904/2197/19 із повідомленням (викликом) учасників з метою забезпечення ТОВ «М-Сервіс» доступу до правосуддя.

Колегія суддів, розглянувши вказане клопотання, ухвалила відмовити у його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до частини 6 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засідання з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Дослідивши матеріали справи та апеляційної скарги, враховуючи предмет апеляційного оскарження, доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів дійшла висновку, що обставини справи не вимагають проведення судового засідання з повідомленням учасників справи для повного та всебічного встановлення обставин справи та розгляду апеляційної скарги ПП «Флоксан». При цьому, розгляд апеляційної скарги позивача в передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України порядку письмового провадження не порушує право третьої особи на доступ до правосуддя.

Судом, при цьому, враховані рекомендації щодо встановлення особливого режиму роботи судів України задля убезпечення населення України від поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу COVID-19, який віднесено до особливо небезпечних інфекційних хвороб, затверджені рішенням Ради суддів України №19 від 17.03.2020 щодо запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, щодо здійснення, по можливості, судового розгляду справ без участі сторін, в порядку письмового провадження.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

27.09.2017 між ПП «Флоксан», як замовником/довірителем, та ФОП Захаровим О.К., як експедитором/довіреним/перевізником, укладено Договір на транспортно-експедиторське обслуговування №-27/09/17 (далі - Договір експедирування), відповідно до пункту 1.1. якого замовник доручає, а перевізник зобов`язується виконати від імені і за рахунок іншої сторони (замовника/довірителя) юридичні дії, що полягають у виконанні чи в організації виконання визначених цим договором і договором-заявкою транспортно-експедиторських послуг, пов`язаних з перевезенням вантажів у міжнародному сполученні.

Відповідно до пунктів 1.2., 2.1., 2.7., 5.2. Договору експедирування транспортно-експедиторські послуги надаються перевізником замовнику з дотриманням відповідних законодавчих норм, правил та умов, прийнятих в Україні, або ратифікованих, визнаних Україною міжнародних договорів, погоджень конвенцій, правил та умов.

За кожним окремим замовленням дата подачі транспортного засобу для завантаження та інші конкретні умови виконання замовлення, у тому числі умови взаєморозрахунків, сторони договору погоджують у договорі-заявці, який є невід`ємним додатком до цього договору.

Для забезпечення виконання своїх обов`язків за даним договором-дорученням, а також обов`язків, вказаних у його невід`ємному додатку - договорі-заявці, експедитор має право укладати договори з перевізниками та іншими юридичними самостійними суб`єктами господарської діяльності, товарна продукція яких відповідає необхідній замовнику складовій транспортно-експедиторської послуги (перевезення вантажів, вантажно-розвантажувальні операції, зберігання, підгрупування, перевалка, експедирування, затарювання, маркування, страхування, митне оформлення вантажів та ін.).

Строк дії договору встановлюється з моменту підписання до 31.01.2017. Якщо відсутні пропозиції щодо розірвання даного договору, він вважається продовженим на період наступного року.

Згідно підписаної сторонами 09.10.2018 разової заявки №09/10/18 до Договору на транспортно-експедиторське обслуговування №-27/09/17 від 27.09.2017 погоджено: перевезення відповідачем вантажу - сир на палетах, за маршрутом Франція (відправник вантажу - 55500 VELAINESFRANCE) - Нідерланди - Україна (отримувач вантажу -м. Дніпро, вул. Запасна, 7). Згідно вказаної заявки сторонами погоджено: необхідний тип транспортного засобу - РЕФ з гідравлічними подушками, наявністю мобільного зв`язку; вантажопідйомність 21,6 т; t (температурний режим) +3+6; автомобіль з реєстраційними номерними знаками НОМЕР_1/ НОМЕР_2 .

Погоджений до перевезення вантаж - сир, був придбаний позивачем за контрактом №31/05 від 31.01.2018, укладеним ПП «Флоксан» та SASU PATURAGES COMTOIS, копії якого та первинних документів стосовно оплати товару за ним наявні в матеріалах справи.

За викладеними позивачем у позові обставинами, відповідно до BON DE LIVRAISON (пакувальний лист) №185484 від 12.10.2018 SASU PATURAGES COMTOIS (продавцем) передано відповідачу такий товар: сир Brie 1 KG 60% Paturages comtois; сир Pointe de brie 180 GPS; сир Camembert coupe val de saone 60%; сир Brie 3KG 50% Ovation, загальними вагою 9 468,00 кг брутто та 2 666 упаковок (надалі - товар/сир).

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов Договору експедирування та заявки відповідачем організовано перевезення вантажу позивача за маршрутом Франція - Нідерланди - Україна, для виконання якого відповідачем залучено перевізника - ТОВ «М-Сервіс» (третю особу) згідно Договору на надання транспортних послуг при перевезенні вантажів в міжнародному автомобільному сполученні №09.10.2018 від 09.10.2018 (далі - Договір перевезення), укладеного відповідачем із вказаною особою.

Обставини здійснення перевезення вантажу позивача за вказаною вище логістикою підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною СМR від 16.10.2018.

Звертаючись до суду із позовом у даній справі, позивач зазначив, що 24.10.2018 ним було прийнято вантаж, який прибув за СМR від 16.10.2018, однак при його більш ретельному огляді виявлено псування значної частини сиру - м`яка консистенція з неприємним запахом та жовтим нальотом, а внутрішня температура сиру складає приблизно 15-25 градусів Цельсія, тоді як за доводами позивача сир торгової марки ТМ «Патураж» вразливий до зміни температурного режиму (+3+6 градусів Цельсія), при недотриманні якого має властивість швидко псуватися.

На підставі вказаного позивач зробив висновок про порушення температурного режиму в автомобілі, що перевозив відповідний товар, та вказаний висновок разом із даними про виявлене псування сиру оформив шляхом складення Акту про приймання матеріалів №1 від 24.10.2018.

Надалі, як зауважив позивач, з метою визначення непридатного для реалізації товару ТМ «Патураж», з урахуванням того, що строк придатності сиру на момент прийняття товару відповідачем не закінчився, згідно наказу №1-нв від 03.12.2018 позивачем проведено інвентаризацію товару та виявлено 930,96 кг непридатного для реалізації сиру на суму 132 486,46 грн, в підтвердження чого складено протокол інвентаризаційної комісії від 04.12.2018.

Копії вказаних вище наказу, протоколу разом з інвентаризаційним описом та порівняльною відомістю результатів інвентаризації товарно-матеріальних цінностей від 04.12.2018 додані позивачем до позову.

За твердженнями позивача, згідно висновку інвентаризаційної комісії внаслідок порушення температурного режиму при перевезенні 930,96 кг сиру втратило свої споживчі властивості, що унеможливило його подальшу реалізацію, а тому згідно акта списання №1-05/12/18 від 05.12.2018 вказаний товар було списано. Копія відповідного акта про списання була долучена позивачем до відповіді на відзив, який подавався до суду першої інстанції.

Стосовно розрахунку суми вартості зіпсованого товару позивач у заяві про усунення недоліків позовної заяви вказав наступне:

- сир Brie 1 KG60% Paturages comtois - 297,052 кг непридатного сиру, ціна (без ПДВ) якого становить 139,38 грн, а тому 297,052х139,38 = 41 403,11 грн;

- сир Camembert coupe val desaone 60% - 513,082 кг непридатного сиру, ціна (без ПДВ) якого становить 145,50 грн, а тому 513,082х145,50 = 74 653,43 грн;

- сир Brie 3KG 50% Ovation - 120,826кг непридатного сиру, ціна (без ПДВ) якого становить 135,98 грн, а тому 120,826х135,98 = 16 429,92 грн, що разом становить 132 486,46 грн.

Водночас, за твердженнями позивача, відповідач про псування вантажу був негайно повідомлений в телефонному режимі та визнав свою вину і погодився з тим, що псування товару трапилося внаслідок недодержання в автотранспорті вказаного у разовій заявці температурного режиму.

Також позивач зауважив, що жодна транспортна накладна не містить позначки про прийняття товару «без зауважень», а у графі вантажної накладної «вантаж одержано» біля підпису та печатки ПП «Флоксан» не зазначено посади та даних особи, що вчинила відповідний підпис, а тому, за доводами позивача, неможливо встановити особу, яка відвантажила товар.

Крім того, позивач вказав, що обставини відповідності автотранспорту будь-яким умовам не означає, що температурний режим не міг бути порушений внаслідок недбалості перевізника або поломки.

Отже, в обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що неналежне виконання відповідачем умов Договору експедирування - порушення температурного режиму транспортування товару, призвело до псування товару та спричинило значні матеріальні збитки, які поніс позивач, а тому він, посилаючись на статті 526, 629, 924 Цивільного кодексу України та статті 193, 216, 224, 225, 314 Господарського кодексу України, просив суд стягнути з відповідача 132 486,46 грн збитків.

Відповідач, у свою чергу, заперечуючи проти заявленого позову, вказав, що автотранспорт, у якому перевозився товар, відповідав вимогам замовлення, а факт виконання відповідачем своїх зобов`язань по організації та перевезенні товару підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною від 16.10.2018, яка містить печатку складу позивача та підпис уповноваженої особи на отримання вантажу.

Відповідач зазначив, що позивачем прийнято товар без жодних зауважень, для складення акта невідповідності представник відповідача не викликався, жодних претензій стосовно псування вантажу позивачем не заявлено, тоді як за доводами відповідача обставини прийняття товару за CMR від 16.10.2018 позивач визнав, а тому його посилання на відсутність ідентифікаційних даних особи, яка підписала таку міжнародну товарно-транспортну накладну не мають значення для справи.

Водночас, як зауважив відповідач, позивачем 25.10.2018 частково оплачено вартість наданих відповідачем послуг по перевезенню вантажу на підставі рахунку-фактури №183 від 20.10.2018, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями банківської виписки по рахунку та відповідного рахунку-фактури.

Стосовно складених позивачем акта приймання матеріалів від 24.10.2018 та протоколу інвентаризаційної комісії від 04.12.2018 відповідач зауважив, що відповідні документи не є належними та допустимими доказами, оскільки, на думку відповідача: теоретично порушення температурного режиму стало б підставою для псування всієї партії товару, а не його частини; акт приймання матеріалів від 24.10.2018 та протокол інвентаризаційної комісії від 04.12.2018 позивачем складено одноособово, без виклику представників відповідача та перевізника, після фактичного приймання товару та часткової оплати вартості наданих відповідачем послуг. До того ж відповідач зауважив на тому, що при огляді та інвентаризації товару незаінтересовані особи не приймали участь, висновок незалежного експерта про псування товару відсутній, а доказів утилізації зіпсованого товару позивачем не надано, тоді як наданий позивачем акт списання №1-5/12/18 від 05.12.2018 не є відповідним доказом утилізації у розумінні статті 7 Закону України «Про молоко та молочні продукти» і сам по собі не засвідчує втрату товаром споживчих властивостей.

Щодо дотримання заявленого позивачем температурного режиму під час перевезення товару в автотранспорті НОМЕР_1/НОМЕР_2 відповідач вказав, що вказане підтверджується наданою ТОВ «М-Сервіс» роздруківкою температурного режиму.

Третя особа заперечувала проти позову ПП «Флоксан» з огляду на те, що обставини належного виконання ТОВ «М-Сервіс» договору та прийняття позивачем вантажу без претензій по кількості та якості встановлені в межах іншої справи №911/1843/19, а тому не підлягають повторному доказуванню і, відповідно, спростовують доводи позивача щодо псування товару з вини перевізника.

Також заперечення третьої особи проти позову зводилися до викладених відповідачем доводів про невідповідність процесуальним приписам щодо належності доказів наданих позивачем документів. Зокрема, третя особа вказувала, що частина наданих позивачем матеріалів складена іноземною мовою без надання завіреного перекладу цих документів.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стаття 22 Цивільного кодексу України визначає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками у відповідності до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частина 3 статті 22 Цивільного кодексу України).

Відшкодування збитків у сфері господарювання передбачено главою 25 Господарського кодексу України. Зокрема, відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Зокрема визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом статей 22, 1166 Цивільного кодексу України для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії.

Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який має довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Відтак, на позивача покладається обов`язок доведення факту заподіяння йому збитків, розміру таких збитків, надання доказів протиправності поведінки відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між його протиправною поведінкою та заподіяними збитками.

Як вбачається із матеріалів справи, наявність порушеного права у вигляді понесення збитків позивач обґрунтовує тим, що внаслідок порушення відповідачем умов Договору експедирування, а саме: порушення температурного режиму у автомобілі, яким перевозився належний позивачу товар, відбулось псування такого товару - сиру вагою 930,96 кг, вартість якого і є сумою збитків, заявлених позивачем до стягнення.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до статті 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно статті 932 Цивільного кодексу України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Відповідно до положень статей 9, 14 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути, зокрема, міжнародна автомобільна накладна (CMR).

Експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

Зі змісту вищевказаних нормативних приписів слідує, що збитки, завдані клієнтові невиконанням або неналежним виконанням обов`язків експедитора іншими, залученими ним особами (безпосередніми виконавцями/перевізниками), підлягають стягненню з експедитора.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно пунктів 3.1.2, 3.1.6. Договору експедирування перевізник організовує подачу для завантаження автомобіля, який забезпечує захист вантажу, що перевозиться, від зовнішніх опадів і його збереження під час перевезення.

Перевізник забезпечує збереження вантажу, упаковки на транспортних засобах з моменту його прийняття від вантажовідправника згідно пакувальних листів під час перевезення і до моменту передачі вантажоотримувачу.

Із огляду на наведене, підписання відповідачем, як експедитором, Договору експедирування та заявки на перевезення вантажу у міжнародному сполученні №2, як і вчинення в подальшому дій на виконання вказаного правочину та заявки, у тому числі прийняття товару до перевезення, без будь-яких зауважень стосовно їх положень та умов, за своїм правовим наслідком породжує для ФОП Захарова О.К. обов`язок належного виконання своїх договірних зобов`язань, зокрема, в частині збереження та доставки ввіреного йому вантажу позивача.

Зі змісту наявної в матеріалах справи СМR від 16.10.2018 щодо перевезення сиру вагою 9 468,00 кг брутто у кількості 2666 упаковок слідує, що перевезення відповідного вантажу позивача за маршрутом Франція - Нідерланди - Україна здійснювалось залученим відповідачем перевізником - ТОВ «М-Сервіс» транспортним засобом (вантажний автомобіль ДАФ) з номерними знаками НОМЕР_1/ НОМЕР_2 , інформацію про який містить підписана сторонами разова заявка №09/10/18 від 09.10.2018 до Договору експедирування.

Також, як слідує з наявної у вищезазначеній СМR відмітки вантажовідправника, температурний режим транспорту +2+6 градусів Цельсія, тобто температурний режим автомобіля перебував в межах погодженого у разовій заявці №09/10/18 від 09.10.2018 температурного режиму (+3+6), що також підтверджується наявною в матеріалах справи роздруківкою температурного режиму, наданою відповідачем.

Отже, як вірно наголосив суд першої інстанції, із наведених обставини слідує, що відповідач ввірений йому для перевезення товар доставив позивачу, про що свідчить відповідна відмітка складу позивача на СМR від 16.10.2018. За доводами сторін вантаж доставлено позивачу 24.10.2018.

Відповідно до статей 1, 3, 30 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19.05.1956 в м. Женеві, до якої Україна приєдналася згідно Закону України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» від 01.08.2006 №57-V, ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Для цілей цієї Конвенції, перевізник відповідає за дії і недогляди своїх агентів, службовців та всіх інших осіб, до послуг яких він звертається для виконання перевезення, коли такі агенти, службовці чи інші особи виконують покладені на них обов`язки, як за власні дії і недогляди.

Якщо одержувач приймає вантаж без належної перевірки його стану разом з перевізником або не робить заяви перевізнику, яка вказує на загальний характер втрат або пошкоджень, щонайпізніше в момент прийняття вантажу у випадку, коли втрата або пошкодження є очевидними, і не пізніше семи днів від дня отримання вантажу, виключаючи недільні та святкові дні, у випадку, коли втрата або пошкодження не є очевидними, то факт отримання ним вантажу є первинним доказом того, що він отримав вантаж у такому стані, який описано у вантажній накладній. У випадку втрати або пошкодження, які не є очевидними, відповідна заява повинна бути зроблена у письмовій формі.

Якщо стан вантажу був належним чином перевірений одержувачем та перевізником, докази, що суперечать результатам цієї перевірки, допускаються тільки у випадку, коли втрата або пошкодження не є очевидними і за умови, що одержувач належним чином зробив перевізнику заяву у письмовій формі протягом семи днів від дня перевірки, виключаючи недільні та святкові дні.

Із системного аналізу вказаних вище норм Конвенції та викладених у позовній заяві доводів про характер псування частини товару (м`яка консистенція з неприємним запахом та жовтим нальотом, внутрішня температура сиру - приблизно 15-25 градусів Цельсія; посилання позивача в акті №1 про приймання матеріалів на неналежну фіксацію товару, прим`ятість нижніх рядів, розташованих на європіддонах) слідує, що такі пошкодження товару, на які вказує позивач, є очевидними, оскільки їх виявити можливо навіть візуально, як наслідок, зауваження позивача повинні були заявлені щонайпізніше в момент прийняття спірного товару.

Однак, в порушення приписів статей 73, 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами обставин перевірки та виявлення у присутності перевізника під час прийняття вантажу будь-яких недоліків частини товару і його псування із заявленням перевізнику про такі обставини в момент прийняття вантажу, як і доказово не підтверджено обставин надіслання перевізнику (експедитору) письмової заяви про псування частини товару не пізніше семи днів від дня отримання вантажу.

Водночас, наявна в матеріалах справи СМR від 16.10.2018 також не містить жодних відміток позивача про неналежну якість (псування) отриманого вантажу та/або претензії стосовно перевезення вантажу, у тому числі температурного режиму автомобіля.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання позивача на повідомлення відповідача про псування частини товару в телефонному режимі та визнання відповідачем обставин псування вантажу внаслідок недотримання температурного режиму, оскільки такі посилання не підтверджені жодним належними та допустимими доказами. У свою чергу, згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, обставини отримання позивачем вантажу за СМR від 16.10.2018 свідчать про отримання вантажу у такому стані, який описано у відповідній вантажній накладній, тоді як відсутність у ній позначки «без зауважень», на що посилався позивач, не спростовує обставин прийняття позивачем товару без зауважень та не свідчить про наявність обставин порушення температурного режиму в автомобілі і псування частини товару.

Посилання ж позивача на неможливість встановлення особи, яка відвантажила товар, з огляду на відсутність у вантажній накладній посади та даних особи, яка підписала накладну від імені позивача, оцінюються судом критично, оскільки відсутність відповідних реквізитів не спростовує обставин прийняття позивачем вантажу за СМR від 16.10.2018, про що сам позивач зазначив як у позовній заяві, так і у відповіді на відзив.

Крім того, як обґрунтовано встановив суд першої інстанції, належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення відповідачем температурного режиму під час перевезення вантажу, у тому числі і виявлення такого порушення під час прийняття товару, позивач не надав, тоді як його посилання на недотримання температурного режиму у зв`язку з можливістю поломки та/або недбалості перевізника, а також наявність сумнівів стосовно достовірності наданої відповідачем роздруківки температурного режиму (у тому числі з огляду на «невпевненість» позивача у належності печатки на роздруківці ТОВ «Термо Кінг Україна»), є суб`єктивними припущеннями позивача, що не відповідають встановленим процесуальним законодавством вимогам до засобів доказування.

Враховуючи зазначене, посилання скаржника в апеляційній скарзі на безпідставність відхилення місцевим господарським судом клопотання позивача про витребування у ТОВ «Термо Кінг Україна» роздруківки температурного режиму, зафіксованого в автотранспорті НОМЕР_2 за період з 08 год. 00 хв. 15.10.2018 до 11 год. 00 хв. 24.10.2018, колегією суддів до уваги не приймаються.

Колегія суддів зазначає, що не є належними та допустимими доказами на підтвердження обставин псування частини товару і порушення температурного режиму в автомобілі надані позивачем акт про приймання матеріалів №1 від 24.10.2018, протокол інвентаризаційної комісії від 04.12.2018 разом з інвентаризаційним описом, а також порівняльна відомість результатів інвентаризації товарно-матеріальних цінностей від 04.12.2018, оскільки вказані документи складені позивачем одноособово, без залучення представників відповідача, не в момент прийняття товару та містять неконкретизовані відомості про назву та кількість зіпсованого товару, зокрема, в акті не описані кількість та назва зіпсованого товару, а зазначено приблизну («в районі») внутрішню температуру сиру, вказана ж у інвентаризаційному описі загальна кількість/вага товару (фактична наявність) не відповідає даним пакувального листа щодо кількості/ваги товару, а у протоколі інвентаризаційної комісії висновки про недотримання температурного режиму та вартість (ціна) зіпсованого товару вказано без посилання на будь-які підтверджуючі документи.

Водночас, відповідно до пункту 2 Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 №116, розмір збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей визначається шляхом проведення незалежної оцінки відповідно до національних стандартів оцінки, доказів проведення якої позивачем суду не надано.

Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що вказаний позивачем товар прибув неналежної якості внаслідок недобросовісних дій експедитора та перевізника стосовно дотримання температурного режиму в автомобілі позивачем суду не надано.

Оцінюючи посилання третьої особи, викладені, зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу, на те, що обставини належного виконання ТОВ «М-Сервіс» договору та прийняття позивачем вантажу без претензій по кількості та якості встановлені в межах іншої справи №911/1843/19 та, як наслідок, не підлягають повторному доказуванню у даній справі, колегія суддів зазначає, що у справі №911/1843/19 судом встановлено обставини надання третьою особою (ТОВ «М-Транс») ФОП Захарову О.К. послуг по перевезенню, а не обставини псування вантажу та виявлення позивачем вказаного, у тому числі шляхом дотримання порядку повідомлення перевізника про таке псування, що, попри це, не спростовує встановлених судом у даній справі обставин відсутності зі сторони позивача будь-яких заяв про недоліки/псування вантажу як під час, так і після його отримання.

З огляду на вищевстановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивач, всупереч наведених вище норм, не надав суду доказів наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, зокрема, не довів належними та допустимими доказами обставин порушення відповідачем договірного обов`язку стосовно збереження вантажу та дотримання температурного режиму, а також обставин отримання зіпсованого товару. Позивачем нормативно та доказово не обґрунтовано наявності як протиправної поведінки і вини відповідача, так і причинно-наслідкового зв`язку, що призвели б до понесення позивачем збитків у заявленому розмірі. Зазначене, як вірно встановив суд першої інстанції, є підставою для відмови у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 132 486,46 грн збитків.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

За таких обставин решту аргументів скаржника, окрім викладених у мотивувальній частині постанови, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

Позивачем не доведено порушення його прав та законних інтересів зі сторони відповідача.

Заперечення скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Приватного підприємства «Флоксан» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Київської області від 10.12.2019 у даній справі підлягає залишенню без змін.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Флоксан» на рішення Господарського суду Київської області від 10.12.2019 у справі №904/2197/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 10.12.2019 у справі №904/2197/19 залишити без змін.

Матеріали справи №904/2197/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 09.06.2020 після виходу судді Тищенко А.І. з відпустки.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка