ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2020 р. м. Київ Справа № 911/63/20

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

за участю секретаря Гарбуз Л.В.

розглянувши справу № 911/63/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінільга», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Масдар», с. Качали, Київська область

про стягнення 151 172,36 грн.

Представники:

від позивача: Кидалов І.М., адвокат, довіреність № 2 від 04.03.2020;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сінільга» (надалі-позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Масдар» (надалі-відповідач) про стягнення 151 172,36 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки продукції № 275 від 12.09.2019, в частині своєчасної оплати отриманого товару, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 126 945,00 грн., з огляду на наявність якої нараховані 12 694,50 грн. штрафу та 11 532,86 грн. пені.

При цьому звертаючись до суду, позивач просить суд здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно ст. 12 ГПК України, господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного чи позовного (загального або спрощеного) провадження.

Як визначено ч. 1, 2 ст. 247 ГПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Частинами 1 та 2 статті 250 ГПК України питання про розгляд справи у порядку спрощеного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. У випадку, передбаченому частиною другою статті 247 цього Кодексу, за наслідками розгляду відповідного клопотання позивача суд з урахуванням конкретних обставин справи може задовольнити клопотання та визначити строк відповідачу для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження або відмовити в задоволенні клопотання та розглянути справу за правилами загального позовного провадження.

З огляду на малозначність справи в розумінні ч. 5 ст. 12 ГПК України, враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування, суд вирішив клопотання позивача задовольнити та розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 27.01.2020 відкрито провадження у справі № 911/63/20, задоволено клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи № 911/63/20 здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 19.02.2020.

Ухвалою суду від 19.02.2020 розгляд справи відкладений на 18.03.2020.

Однак, судові засідання, призначені на 18.03.2020, у тому числі судове засідання з розгляду справи № 911/63/20, господарським судом Київської області у складі судді Христенко О.О. не проводились з метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, зважаючи на період карантину, визначений постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України корона вірусу COVID-19» № 211 від 11.03.2020, з урахуванням рішення Уряду про заборону пасажирських перевезень та обмеження кількості учасників масових заходів, а також листа Ради суддів України № 9/рс-186/20 від 16.03.2020.

Ухвалою господарського суду Київської області від 22.04.2020 призначене судове засідання з розгляду справи № 911/63/20 на 20.05.2020.

В судовому засіданні 20.05.2020 представником позивача підтримані позовні вимоги, вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача в судові засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов, до суду не надіслав. Відповідач належним чином повідомлений про місце і час судових засідань, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення відповідачу поштових відправлень щодо ухвал суду; клопотань про відкладення розгляду справи, з метою надання додаткового часу для подання заперечення до суду не надходило, заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження також від відповідача не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

12.08.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сінільга» (позивач/постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Масдар» (відповідач/покупець) укладений Договір поставки продукції № 275.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується передати товар - гафропродукцію, асортимент та кількість якого визначена у бланках-заявках та видаткових накладних, а покупець в свою чергу зобов`язаний прийняти та оплатити такий товар.

Умовами п. 1.2 договору визначено, що покупець надає постачальнику заявку на виготовлення продукції в письмовому вигляді на бланку постачальника «Заявка-замовлення», котра повинна містити інформацію про найменування продукції, розміри, кількість і строки поставки. Постачальник на протязі 2 робочих днів повідомляє покупцю про прийом заявки або про відмову.

Пунктом 2.1 договору визначено, що постачальник зобов`язується формувати асортимент та кількість товару в партії на підставі та у відповідності із заявкою покупця, а також передавати всі приналежності та документи, що стосуються товару і підлягають переданню разом із ним.

Фактичний асортимент, ціна, умови поставок та кількість товару визначаються в специфікаціях або накладних (п. 3.1 договору).

Умови поставки товару визначені згідно з Правилами Інкотермс в редакції 2010: DAP (доставка на склад покупця за рахунок постачальника). Адреса складу покупця: Київська область, Білоцерківський район, с. Фурси, вул. Юріївська, 1. Зазначені умови поставки є базовими та можуть бути змінені за погодженням сторін (п. 4.1 договору).

Згідно з п. 5.1 договору сторони домовились, що у випадку, коли покупець з об`єктивних та незалежних від нього причин не може підписати видаткову накладну в момент поставки товару він зобов`язаний протягом 3 днів з дати поставки відправити постачальнику електронною поштою підписані та скріплені печаткою скановані копії відповідної видаткової накладної інших необхідних документів (довіреностей, паспортів довірених осіб, тощо), та одночасно направити на адресу постачальника оригінали відповідних документів засобами поштового зв`язку (рекомендованою кореспонденцією).

Умовами п. 6.1 договору визначено, що ціна товару зазначається у рахунках-фактурах, видаткових накладних та специфікаціях, що видаються на підставі асортименту замовленого покупцем, сума яких складає загальну суму договору.

Покупець зобов`язаний здійснити оплату товару у розмірі 100 % від вартості замовленої партії товару згідно узгодженої Заявки-замовлення або рахунку на протязі, але не пізніше 30 календарних днів з моменту відвантаження продукції, якщо інше не передбачене додатком до договору (п. 6.3 договору).

Умовами п. 9.1 договору визначено, що договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2019, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по договору. Якщо в місячний термін до кінця строку дії договору будь-яка із сторін письмово не заявила про його розірвання, то даний договір автоматично продовжується на наступний календарний рік на тих же умовах, при цьому дане правило застосовується багаторазово.

Як стверджує позивач, на виконання договірних зобов`язань позивачем у вересні 2019 був поставлений товар на загальну суму 135 945,00 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи видаткові накладні № РН-0000429 від 04.09.2019 на суму 9 000,00 грн. та № РН-0000437 від 12.09.2019 на суму 126 945,00 грн.

Для оплати отриманого товару позивачем були сформовані рахунки-фактури № СФ-0000380 від 14.08.2019 на суму 9 000,00 грн. та № СФ-0000452 від 12.09.2019 на суму 126 945,00 грн.

Позивач стверджує, що відповідачем лише частково сплачений отриманий товар в сумі 9 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 57 від 02.09.2019 з призначенням платежу: «оплата кліше згідно рахунку № СФ-0000380 від 14.08.2019». Вартість товару в сумі 126 945,00 грн. залишена відповідачем не сплаченою.

Оскільки відповідач не сплатив повністю отриманий товар, зокрема, за видатковою накладною № РН-0000437 від 12.09.2019 на суму 126 945,00 грн. за Договором № 275 від 12.08.2019, позивач звернувся до суду про стягнення вказаної заборгованості.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Частиною другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

До первинних документів, які підтверджують здійснення операції, належать, зокрема, видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, накладна, акти здачі-приймання робіт, акти надання послуг, акти виконаних робіт тощо.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/5226/17.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив, що на підтвердження поставки товару в сумі 126 945,00 грн. позивачем долучено до матеріалів позовної заяви видаткову накладну № РН-0000437 від 12.09.2019, однак яка підписана лише зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінільга». Підпису та печатки з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Масдар» видаткова накладна № РН-0000437 від 12.09.2019 не містить.

Відповідна видаткова накладна № РН-0000437 від 12.09.2019, не може бути прийнята судом до уваги, оскільки як визначено п.п. 1.1, 1,2, 4.4 договору постачальник зобов`язується передати товар, асортимент та кількість якого визначена у бланках-заявках та видаткових накладних. Покупець надає постачальнику заявку на виготовлення продукції в письмовому вигляді на бланку постачальника «Заявка-замовлення», котра повинна містити інформацію про найменування продукції, розміри, кількість і строки поставки. Датою переходу права власності на продукцію (дата поставки) являється дата оформлення постачальником видаткової накладної на дану продукцію.

Разом з цим в зазначеній накладній відсутній підпис уповноваженої особи на отримання товару від Товариства з обмеженою відповідальністю «Масдар», а також печатка підприємства.

Отже, видаткова накладна № РН-0000437 від 12.09.2019 не є належним доказом на підтвердження поставки Товариством з обмеженою відповідальністю «Сінільга» товару за Договором поставки продукції № 275 від 12.08.2019.

Поруч з цим, представником позивача зазначено про те, що видаткова накладна № РН-0000437 від 12.09.2019 надсилалась Товариству з обмеженою відповідальністю «Масдар», проте повернута останнім без підпису та печатки. Між тим, доказів отримання відповідачем такої накладної позивачем не надано.

Не надано позивачем й доказів неможливості (відмови) підписання відповідної видаткової накладної у момент поставки товару.

Крім того, позивачем не додано до позовної заяви бланків «Заявок-замовлення», прийнятих від відповідача, умови щодо обов`язкового оформлення яких визначені договором, в яких між сторонами мало бути узгоджено інформацію щодо найменування продукції, розміри, кількість і строки поставки, зокрема, за видатковою накладною, а саме: кришка 579х388х150 у кількості 5250.000 та дно 560х380х150 у кількості 5250.000 на загальну суму 126 945,00 грн.

Також до позовної заяви позивачем додано ТТН № 00006685 від 12.09.2019, яка не містить жодних підписів в т.ч. вантажоодержувача. Вантажоодержувач у вказаній ТТН зазначено позивача, а не відповідача.

Згідно з п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Враховуючи викладене, лише первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, які фіксують факти здійснення господарських операцій, тобто факт надання послуг, тощо. Для надання документу юридичної сили й доказовості він повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені законодавством.

Разом з цим надана позивачем видаткова накладна, на яку посилається позивач не містіть необхідних реквізитів для визнання такого доказу первинним документом, оскільки такий документ не містить особистого підпису або інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, всупереч наведеним приписам законодавства в матеріалах справи відсутні первинні документи, які підтверджують поставку Товариством з обмеженою відповідальністю «Сінільга» товару за Договором поставки продукції № 275 від 12.08.2019 на або документально підтверджені відомості щодо отримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Масдар» відповідного товару за вказаним правочином на суму 126 945,00 грн.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, враховуючи відсутність доказів поставки позивачем та отримання відповідачем товару на суму 126 945,00 грн. за Договором поставки продукції № 275 від 12.08.2019, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення на користь позивача 126 945,00 грн. заборгованості.

У зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю заявленої суми основної заборгованості, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення штрафу та пені.

Згідно з положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 236-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінільга» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Масдар» про стягнення 151 172,36 грн. відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено - 09.06.2020.

Суддя О.О. Христенко