РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.06.2020Справа № 910/17256/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Демидова В.О., за участю секретаря судового засідання Юрковської В.О., розглянувши за правилами загального позовного провадження

справу за Комунального підприємства Фастівської міської ради «Фастів-благоустрій» (вул. Нова, буд. 9, м. Фастів, Київська область, 08500) до фізичної особи-підприємця Кореня Володимира Григоровича ( АДРЕСА_1 ) про повернення матеріальних цінностей та стягнення 136314,36 грн,

Представники сторін:

від позивача: адвокат Будова Наталія Миколаївна (ордер серії КС № 584827 від 08.01.2020, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 7409/10 від 01.03.2019);

від відповідача: адвокат Процков Сергій Васильович (ордер серії КВ № 787322 від 02.01.2020, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 000422 від 07.02.2019);

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Комунальне підприємство Фастівської міської ради «Фастів-благоустрій», звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця Кореня Володимира Григоровича, в якому просить суд зобов`язати фізичну особу-підприємця Корня Володимира Григоровича повернути комунальному підприємству Фастівської міської ради «Фастів-благоустрій» металобрухт бронзи (брутто разом з засором) марки БР04Ц7С5 по ГОСТ 613-79 відповідно до висновку про хімічний склад зразка металу з пам`ятника Леніну, виданого аналітичною випробувальною лабораторією Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона НАН України від 13.09.2018 вагою 1140 кг; стягнути з фізичної особи-підприємця Кореня Володимира Григоровича на користь Комунального підприємства Фастівської міської ради «Фастів-благоустрій» пеню в розмірі 136314,36 грн; судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 112 про надання послуг відповідального зберігання від 21.09.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2019 позовна заява прийнята до розгляду, у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09.01.2020. Відповідачу запропоновано у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позовну заяву, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, позивачу запропоновано у строк не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив, відповідачу визначено строк протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив (у разі подання такого) подати заперечення на відповідь на відзив.

Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі відповідачем отримано 14.12.2019, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

03.01.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог. Зазначає, що його, за результатами проведення тендерних процедур у системі «ПРОЗОРО» на виконання домовленостей міського голови міста Фастова Нетяжука М.В. та архітектора Давіда Брюно, визначено виконавцем монументу « The ring» у м. Фастів. 11.06.2018 між ним та позивачем укладено договір № 42 на виконання скульптурних робіт, згідно якого замовник доручає та оплачує, а виконавець зобов`язується своїми силами і засобами та на свій ризик, виконати роботи по спорудженню скульптури «Перстень» висотою 3,5 метра. З метою виготовлення скульптури «Перстень», позивач передав йому, в якості давальницької сировини, металобрухт бронзи (брутто разом із засором) марки Бр04Ц7С5 по ГОСТ 613-79 відповідно до висновку про хімічний склад зразка металу з пам`ятника Леніну, виданого аналітичною випробувальною лабораторією Інституту електрозварювання ім. Є.О.Патона НАН України від 13.09.2018, вагою 790 кг і 1140 кг. Фактично позивач передав йому зазначений металобрухт для виготовлення скульптури у відповідності з договором № 42 від 11.06.2018. Вказане підтверджується також протоколом розкриття тендерних пропозицій, звітом про виконання договору про закупівлю від 28.06.2019 та протоколом № 10 уповноваженої особи відповідача, відповідальної за організацію та проведення процедур закупівель від 07.05.2018. Проте, користуючись юридичною необізнаністю відповідача, працівниками позивача надано для підписання договір № 112 про надання послуг відповідального зберігання від 21.09.2018, мотивуючи необхідність укладення саме такого договору. Вважає, що даний договір є удаваним правочином, який приховує дійсні наміри сторін щодо укладання договору переробки давальницької сировини. Позивачу достеменно відомо про використання відповідачем брухту бронзи для виготовлення скульптури «Перстень», що підтверджується актом комісійного обстеження готовності об`єкту скульптури «Перстень» від 12.03.2019, протоколом № 1 від 14.03.2019 засідання спільної наради з питань завершення робіт зі спорудження скульптур та їх встановлення у відповідності до укладених договорів та актом комісійного обстеження готовності об`єкту скульптури «Перстень» від 08.08.2019.

Відповідно до ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2019 судом встановлено відповідачу строк для подання відзиву не більше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Таким чином, враховуючи дату отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі відповідачем останній день для подання відзиву є 29.12.2019.

В той же час розпорядженням Кабінету Міністрів України № 7-р від 10.01.2019 перенесено у 2019 році в порядку та на умовах, визначених законодавством, робочі дні з понеділка 30 грудня на суботу 21 грудня; вівторка 31 грудня на суботу 28 грудня.

Враховуючи дату отримання копії ухвали суду про відкриття провадження у справі відповідачем (14.12.2019), встановлені вихідні дні у грудні 2019 року останній день для подання відзиву для відповідача є 02.01.2020. Згідно відмітки поштового відділення на конверті відправлення відзиву відповідачем направлено відзив до суду 02.01.2020, тобто у строк визначений судом.

Копію відзиву отримано позивачем 06.01.2020, про що свідчить реєстр поштових відправлень.

09.01.2020 до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення проведення підготовчого засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.2020, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, у судовому засіданні оголошено перерву до 06.02.2020.

16.01.2020 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (направлено до суду 12.01.2020), в якій позивач просить суд задовольнити позовні вимоги повністю та зазначає про подання відповідачем відзиву з пропуском встановленого строку. Також позивач стверджує, що надані відповідачем документи не спростовують факт передачі товару за договором саме на відповідальне зберігання, а не як давальницьку сировину за договором № 42 від 11.08.2018, при цьому надані документи не містять інформацію про товар, який позивач передав відповідачу за договором, тому вважає такі докази неналежними у розумінні ст. 76 Господарського процесуального кодексу України. Відповідач товар позивачу не повернув, договір купівлі-продажу товару для подальшої його реалізації, як передбачено п. 4.2. договору, відповідач також не підписав, тому самовільно використовувати товару у власному виробничому або господарському обороті відповідач не мав права.

06.02.2020 до суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог (зміну предмету позову), в якій позивач просить змінити підстави позовних вимог та стягнути з відповідача на користь позивача вартість втраченого товару переданого на зберігання за договором у розмірі 149796,00 грн, пеню у розмірі 136314,36 грн та покласти на відповідача судові витрати.

06.02.2020 до суду від відповідача надійшла заява з процесуальних питань (в порядку ст.ст. 169, 170 Господарського процесуального кодексу України), в якій відповідач просить суд зупинити провадження у справі до ухвалення рішення Господарського суду Київської області у справі № 7/01/911/255/20 за позовною заявою фізичної особи-підприємця Корень Володимира Григоровича до Комунального підприємства Фастівської міської ради «Фастів-благоустрій» про визнання договорів зберігання металобрухту недійсними та набрання рішення законної сили.

06.02.2020 до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву, в яких відповідач зазначає, що права та обов`язки щодо передачі майна комунальної власності (металобрухту) на зберігання суб`єкту підприємницької діяльності, його реалізації, визначення умов договору зберігання та купівлі-продажу металобрухту мав виключно власник такого майна або уповноважена ним особа. Фастівська міська рада прийняла рішення від 08.02.2018 № 34-ХХVII-VII лише про списання пам`ятника В.І. Леніна з балансу позивача і не приймала рішень щодо визнання його металобрухтом або вчинення будь-яких дій з металобрухтом, зокрема, оприбуткування утвореного металобрухту на балансі позивача, не уповноважувала позивача здійснити передачу частини металобрухту утвореного із пам`ятника Леніна на зберігання відповідача, не визначала умови договору зберігання, у тому числі тих, які передбачали можливість подальшого відчуження металобрухту, а тому договір зберігання суперечить вимогам законодавчим актам України, оскільки не міг бути укладеним особою, яка не є власником металобрухту і не була уповноваженою на укладання спірного договору. Будучи введеним в оману щодо вказаних обставин, відповідач погодився на безоплатне надання послуг по зберіганню товару, забезпечив належні умови зберігання та перевезення товару до місяця його зберігання за свій рахунок, розраховуючи що вказаний металобрухт буде ним використаний у підприємницькій діяльності, зокрема при виконанні інших господарських зобов`язань, які виникли між ним та позивачем ще до укладання договору зберігання. Вважає, що позивач ввів його в оману, приховавши відсутність у нього прав та обов`язків за договором, у тому числі права на реалізацію металобрухту, надавши неправдиві гарантії про наявність саме у нього права власності на металобрухт, а тому діяв умисно, розраховуючи отримати кошти від відповідача за товар, який йому не належить, а також штрафні санкції у вигляді пені за прострочення повернення товару, про неможливість повернення якого позивачу достеменно відомо у зв`язку з чим вказаний договір являється недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2020, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, заява позивача про уточнення позовних вимог (зміну предмету позову) прийнята судом, строк підготовчого провадження у справі продовжено до 30 днів, у судовому засіданні оголошено перерву до 17.02.2020.

17.02.2020 до суду від позивача надійшли письмові пояснення та заперечення проти заяви відповідача від 06.02.2020 про зупинення провадження у справі.

Згідно письмових пояснень позивача від 17.02.2020 останній зазначає, що пам`ятник В .І . Леніну знаходився у господарському віданні та на балансі позивача. На підставі акту списання основних засобів від 19.09.2018 та рішення Фастівської міської ради Київської області № 15-XLIII-VII від 27.08.2018 «Про надання згоди на списання основного засобу, що перебуває на балансі Комунального підприємства Фастівської міської ради «Фастів-благоустрій» списано з балансу позивача основний засіб пам`ятник В.І.Леніну, а металобрухт бронзи марки БР04Ц7С5 ГОСТ 613-79 у кількості 4,32 (4320 кг) взято на облік КП ФМР «Фастів-благоустрій». Також, зі змісту укладеного договору вбачається, що договір з боку позивача укладено директором, який діяв на підставі статуту, а відтак відповідач мав бути обізнаний як про права директора підписувати договір, так і про те, що позивач є комунальним підприємством, тому має певний правовий режим майна, зокрема майно комунального підприємства закріплюється за ним на праві господарського відання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2020 у задоволенні заяви відповідача від 06.02.2020 про зупинення провадження у справі № 910/17256/19 відмовлено, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.03.2020.

12.03.2020 до суду від відповідача надійшла заява (в порядку ст. 207 Господарського процесуального кодексу України) про відкладення розгляду справи з метою надання додаткових документів.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Демидова В.О., установленням в Україні карантину у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", (із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215, від 20.03.2020 №242, від 25.03.2020 №239, від 29.03.2020 №241, від 02.04.2020 №255), судове засідання у справі № 910/17256/19 призначено на 15.05.2020.

14.05.2020 до суду від відповідача надійшла заява (в порядку ст. 207 Господарського процесуального кодексу України) про доручення до матеріалів справи копії висновку ДП «Держзовнішінформ» від 17.03.2020 № 251/63.

15.05.2020 до суду від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву із врахуванням заяви позивача про уточнення позовних вимог (про зміну предмету позову), в яких відповідачем додатково зазначено про те, що позивачем для розрахунку вартості майна застосовано висновок ДП «Держзовнішінформ» від 03.10.2018, який має виключно інформативний характер та діяв впродовж одного місяця з дати його реєстрації. Вважає, що посилання позивача на вказаний висновок з ціллю встановлення вартості товару та розрахунку пені є неправомірним і таким, що не відповідає дійсності та не може бути прийнятим судом до розгляду.

15.05.2020 до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, клопотання позивача про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд справи відкладено на 04.06.2020.

В судове засідання 04.06.2020 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні 04.06.2020 підтримала заявлені позовні вимоги, з урахуванням заяви про зміну підстав позову, просила позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що відповідач погоджується лише з тим, що повинен сплатили вартість металобрухту, яка буде відповідати умовам, зазначеними в угоді, при цьому ціна металобрухту має визначатися на момент укладення договору купівлі-продажу.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

21.09.2018 між Комунальним підприємством Фастівської міської ради «Фастів-благоустрій» (поклажодавець) та суб`єктом підприємницької діяльності скульптором Корень Володимиром Григоровичем (зберігач) укладено договір № 112 про надання послуг відповідального зберігання, за умовами якого поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання матеріальні цінності поклажодавця (товар).

Згідно даного договору товаром є металобрухт бронзи (брутто разом із засором) марки Бр04Ц7С5 по ГОСТ 613-79 відповідно до висновку про хімічний склад зразка металу з пам`ятника Леніну виданого аналітичною випробувальною лабораторією Інституту електрозварювання ім. Є.О.Патона НАН України від 13.09.2018 вагою 1140 кг (п. 1.2. розділу 1 договору).

Відповідно до висновку ДП «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків» від 03.10.2018 розрахунковий рівень цін на бронзу 1 (бронза БрО4Ц7С5) складає 10550-109500 грн/мт (без урахування ПДВ).

Згідно довідки КП Фастівської міської ради «Фастів-благоустрій» № 06/58 від 05.02.2020 балансова вартість 1 т металобрухту бронзи марки БР04Ц7С5 по ГОСТ 613-79 відповідно до висновку про хімічний склад зразка металу з пам`ятника Леніну виданого аналітичною випробувальною лабораторією Інституту електрозварювання ім. Є.О.Патона НАН України від 13.09.2018 становить 109500,00 грн без ПДВ, крім того ПДВ 21900,00 грн, всього вартість 1 т брухту з ПДВ - 131400,00 грн.

Відповідно до п. 9.1. розділу 9 договору договір набирає сили з моменту його підписання сторонами і діє до 30.10.2018, але у всякому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Згідно із п. 1.3. розділу 1 договору зберігач здійснює зберігання товару за наступною адресою: АДРЕСА_2.

Передача товару на відповідальне зберігання здійснюється за актом приймання-передачі товару. Зняття товару зі зберігання здійснюється в місці зберігання товару за актами приймання-передачі. Кількість і вартість (заставна) товару, який передається на відповідальне зберігання, зазначається в актах приймання-передачі (розділ 3 договору).

21.09.2018 сторонами складено та підписано акт приймання-передачі товару № 1, згідно якого позивач передав відповідачу товару (металобрухт бронзи (брутто разом із засором) марки Бр04Ц7С5 по ГОСТ 613-79 відповідно до висновку про хімічний склад зразка металу з пам`ятника Леніну виданого аналітичною випробувальною лабораторією Інституту електрозварювання ім. Є.О.Патона НАН України від 13.09.2018 вагою 1140 кг).

За умовами розділу 4 договору послуги зберігача по зберіганню всього товару є безоплатними. Товар передається зберігачу на умовах подальшої реалізації товару за ціною, яка буде визначена довідкою Торгово-промислової палати м. Києва.

Згідно із п.п. 2.1.1., 2.1.2. п. 2.1. розділу 2 договору зберігач зобов`язаний забезпечити схоронність товару поклажодавця, вчасно вживати заходів по запобіганню ушкодження, псування і втрати товару.

Відповідно до п.п. 6.1., 6.4. розділу 4 договору сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором у розмірі завданих збитків. Збитки підлягають відшкодуванню в повній сумі окремо від встановлених даним договором сум на відшкодування пені. За порушення строків повернення товару зі зберігання зберігач зобов`язується сплатити поклажодавцю, за його вимогою, пеню у розмірі 0,5% від вартості несвоєчасно повернутого майна за кожну повну добу затримки.

25.01.2019 позивач звернувся до відповідача із листом про повернення товару за договором.

12.03.2019 позивач звернувся до відповідача із претензією за № 06/215 щодо невиконання умов договору про надання послуг відповідального зберігання № 112 від 21.09.2018, в якій позивач у строк протягом 7 календарних днів з дня отримання претензії вимагає виконати умови договори або повернути товар, а також сплатити штрафні санкції (пеню) за несвоєчасне повернення товару.

30.08.2019 позивач звернувся до відповідача із претензією за № 06/445 щодо невиконання умов договору про надання послуг відповідального зберігання № 112 від 21.09.2018, в якій позивач вимагає протягом 7 календарних днів з дня отримання претензії повернути товар, сплатити штрафні санкції (пеню) за несвоєчасне повернення товару, а також висловив пропозицію укладення договору купівлі-продажу № 9-і, який позивачем додано до претензії.

Згідно заперечень відповідача на претензію від 30.08.2019 № 06/443, претензію від 30.08.2019 № 06/444 та претензію від 30.08.2019 № 06/445 щодо невиконання умов договорів відповідачем, зокрема, зазначено про гарантування виконання у найкоротші терміни робіт по виготовленню та встановленню скульптури «Перстень», а також після проведення остаточних розрахунків за договором, сплатити вартість металобрухту бронзи за погодженою сторонами ціною без застосування штрафних санкцій за зберігання зі сторони замовника.

11.11.2019 позивачем направлено на адресу відповідача вимогу про повернення товару за договором № 112 від 21.09.2018 за № 06/522.

11.11.2019 позивачем також направлено на адресу відповідача листа за № 06/524, в якому повідомлено про проведення 19.11.2019 інвентаризації товару та необхідність відповідача бути присутнім під час проведення інвентаризації.

02.12.2019 позивач звернувся до відповідача із листом-вимогою за № 06/564, в якому повідомив про необхідність присутності 20.12.2019 відповідача при проведенні інвентаризації товару та повідомити про збереження товару.

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач у позовній заяві зазначає про порушення відповідачем зобов`язань за договором № 112 про надання послуг відповідального зберігання, неповернення товару та ухилення від підписання договору купівлі-продажу товару у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно із ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Приписами ст.638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частиною 1 статті 936 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 937 Цивільного кодексу України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 938 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Згідно із ч. 1 ст. 946 Цивільного кодексу України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Матеріалами справи, фактичними обставинами справи підтверджується факт укладення між сторонами 21.09.2018 договору № 112 про надання послуг відповідального зберігання, за умовами якого позивачем передано на відповідальне зберігання металобрухт бронзи (брутто разом із засором) марки Бр04Ц7С5 по ГОСТ 613-79 відповідно до висновку про хімічний склад зразка металу з пам`ятника Леніну виданого аналітичною випробувальною лабораторією Інституту електрозварювання ім. Є.О.Патона НАН України від 13.09.2018 вагою 1140 кг (далі - товар). Факт передачі товару на зберігання відповідачу підтверджується актом приймання-передачі товару № 1, який підписано стороною позивача та відповідача без зауважень і застережень.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно із ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Згідно із ч. 1 ст. 953 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

25.01.2019, 30.08.2019, 11.11.2019 позивач звертався до відповідача із вимогою повернути товар за договором. В той же час відповідачем товар повернуто не було, що не заперечувалося стороною відповідача та в свою чергу свідчить про порушення умов договору та положень ст. 953 Цивільного кодексу України. При цьому відповідачем не спростовано факту відсутності у наявності в останнього товару, переданого йому за спірним договором. Крім того, стороною відповідача у судовому засіданні 04.06.2020 по суті визнано позовну вимогу про відшкодування вартості товару.

Як вбачається із відзиву відповідача останній стверджує, що металобрухт бронзи (брутто разом із засором) марки БрО4Ц7С5 по ГОСТ 613-79 вагою 1140 кг передано відповідачу з боку позивача для виготовлення скульптури у відповідності до договору № 42 від 11.06.2018, при цьому спірний договір № 112 про надання послуг відповідального зберігання від 21.09.2018 є удаваним, оскільки приховує дійсні наміри сторін щодо укладення договору переробки давальницької сировини.

Судом встановлено, що дійсно 11.06.2018 між позивачем як замовником та відповідачем як виконавцем укладено договір № 42 на виконання скульптурних робіт, за умовами якого відповідач зобов`язався своїми силами, засобами та на свій ризик, в межах договірної ціни виконати капітальні роботи по спорудженню скульптури «Перстень» загальною висотою 3,5 метра.

В той же час положення вказаного договору не містять відомостей про виконання відповідачем скульптурних робіт із металобрухту бронзи (брутто разом із засором) марки Бр04Ц7С5 по ГОСТ 613-79 вагою 1140 кг, який в подальшому переданий відповідачу на відповідальне зберігання. Надані суду акти комісійного обстеження готовності об`єкту скульптури «Перстень» від 12.03.2019, від 08.08.2019 також не містять відомостей про те, що об`єкт скульптури «Перстень» чи окремі його частини виготовлено із металобрухту бронзи (брутто разом із засором) марки Бр04Ц7С5 по ГОСТ 613-79 вагою 1140 кг.

Щодо тверджень відповідача про удаваність договору № 112 про надання послуг відповідального зберігання від 21.09.2018, то суд зазначає, що статтею 235 Цивільного кодексу України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Відповідачем не надано суду доказів удаваності правочину, наявності умислу обох сторін договору на приховання правочину, який вони насправді вчинили. При цьому у судовому порядку спірний правочин не було визнано удаваним. Крім того, судом також не встановлено, а відповідачем не доведено належними доказами факту введення останнього в оману щодо предмету спірного договору, його умов.

В частині тверджень відповідача щодо відсутності права позивача на укладення спірного договору у зв`язку з відсутністю права власності на товар, не уповноваження власника товару на укладення такого договору, суд вважає за необхідне зазначити.

Відповідно до листів-відповідей Державного підприємства «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх ринків» від 03.10.2018 № 233/269, від 17.03.2020 № 251/63 зразок металу з пам`ятника Леніну відповідає бронзі марки БрО4Ц7С5 по ГОСТ 613-79.

Рішенням Фастівської міської ради Київської області № 34-XXXVII-VII від 08.02.2018 пам`ятник В .І. Леніну у кількості 1 шт передано в господарське відання та на баланс Комунальному підприємству Фастівської міської ради «Фастів-благоустрій».

02.06.2018 складено акт № 1 приймання-передачі пам`ятника В.І.Леніна на виконанні рішення Фастівської міської ради Київської області № 34-XXXVII-VII від 08.02.2018.

В подальшому рішенням Фастівської міської ради Київської області № XLIII-VII від 27.08.2018 надано згоду на списання основного засобу, що перебуває на балансі Комунального підприємства Фастівської міської ради «Фастів-благоустрій», а саме пам`ятника В . І. Леніну .

Згідно акту на списання основних засобів від 19.09.2018 пам`ятник В. І. Леніну списано з балансу КП ФМР «Фастів-благоустрій», а металобрухт бронзи у кількості 4320 кг взято на облік.

Частиною 1 статті 136 Господарського кодексу України передбачено, що право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Як вбачається з договору № 112 про надання послуг відповідального зберігання від 21.09.2018 вказаний договір з боку позивача укладено в особі в.о. директора Сидоренка В.В.

Згідно п.п. 8.1.3. п. 8.1. розділу 8 договору підприємство має право укладати договори та угоди з юридичними та фізичними особами, в тому числі іноземними, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до п. 23 Порядку списання об`єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2007 р. N 1314, усі вузли, деталі, матеріали та агрегати розібраного та демонтованого обладнання, придатні для ремонту іншого обладнання чи для подальшого використання, а також матеріали, отримані в результаті списання майна, оприбутковуються з відображеннямна рахунках бухгалтерського обліку запасів. Отримані в результаті списання майна основні засоби оприбутковуються з відображенням на рахунках бухгалтерського обліку основних засобів. Непридатні для використання вузли, деталі, матеріали та агрегати оприбутковуються як вторинна сировина (металобрухт тощо).

Таким чином, позивач являється юридичною особою, має право на укладення договорів з юридичними та фізичними особами, при цьому сировина, яка являється товаром за спірним договором, належала на праві господарського відання позивачу, а в подальшому списана з балансу останнього. При цьому після списання майна (пам`ятник В.І.Леніну) основні засоби та вузли, деталі, матеріали оприбутковувались позивачем та відповідно перебували на його балансі.

З огляду на вищевикладені доводи в їх сукупності, оцінивши надані суду докази суд дійшов висновку про правомірність заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача вартості товару переданого на зберігання за договором, враховуючи відсутність у відповідача товару, переданого за спірним договором, на день розгляду справи. В той же час суд не погоджується із заявленим позивачем розміром вартості втраченого товару та вважає за необхідне при розрахунку вартості 1 мт бронзи Бр04Ц7С5 застосовувати показник на рівні 105500 грн без ПДВ згідно висновку ДП «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків» від 03.10.2018 № 233/269, який розраховано станом на 03.10.2018. Наданий суду висновок ДП «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків» від 17.03.2020 № 251/63 про вартість 1 мт бронзи БрО4Ц7С5 розрахований станом на 17.03.2020 та не приймається судом, враховуючи дату укладення сторонами спірного договору.

У зв`язку з наведеним розмір вартості 1140 т товару з урахуванням ПДВ становить 144324 грн (105500 грн з урахуванням ПДВ 20% * 1,140), які підлягають до стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми пені, то суд доходить висновку про відмову у їх задоволенні.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку пені остання нарахована за період з 12.02.2019 до 12.08.2019.

Згідно листа позивача від 25.01.2019 № 06/18, адресованого відповідачу, позивач просить відповідача повернути товар, переданий йому за договором.

На підтвердження отримання вказаного листа позивачем надано суду повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу 04.02.2019. В той же час позивачем не надано підтверджуючих доказів отримання відповідачем 04.02.2019 саме листа про повернення товару, наданого йому на відповідальне зберігання за спірним договором у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановлення періоду нарахування пені. Крім того, позивачем не надано будь-яких доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах.

З огляду на викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 120, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов - задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Кореня Володимира Григоровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Комунального підприємства Фастівської міської ради «Фастів-благоустрій» (вул. Нова, буд. 9, м. Фастів, Київська область, 08500, ідентифікаційний номер 41972303) вартість товару, переданого на зберігання за договором, у розмірі 144324 (сто сорок чотири тисячі триста двадцять чотири) грн 00 коп та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2164 грн 86, а всього 146 488 (сто сорок шість тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн. 86 (вісімдесят шість) коп.

3. В решті позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням положень п. 4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Дата складення та підписання повного тексту рішення 15.06.2020.

Суддя В.О.Демидов