ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.06.2020р. Справа №905/797/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Сіал Джет Україна", м.Запоріжжя

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля", м.Добропілля, м.Білецьке

про стягнення заборгованості в сумі 67130,11 грн.

Суддя Левшина Г.В.

при секретарі судового засідання Ламановій А.В.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Сіал Джет Україна", м.Запоріжжя, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля", м.Добропілля, м.Білецьке, про стягнення заборгованості в сумі 67130,11 грн., з яких основний борг в сумі 61931,40 грн., пеня в сумі 3801,89 грн., 804,66 грн. 3% річних, інфляційні в сумі 592,16 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором поставки №7145-ДУ-УМТС-Т від 17.10.2018р. в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару, а також на додаткову угоду до вказаного договору №1 від 17.10.2018р., специфікації до договору від 17.10.2018р., 27.12.2018р., 21.01.2019р., 01.02.2019р., 01.07.2019р., 11.09.2019р., 13.11.2019р., 26.12.2019р., 29.01.2020р., 30.01.2020р., наряди на отримання ТМЦ №063 від 24.01.2019р., №78 від 25.01.2019р., №713 від 02.02.2019р., ТМЦ №123 від 13.02.2019р., ТМЦ №143 від 13.02.2019р., ТМЦ №178 від 27.02.2019р., ТМЦ №237 від 28.02.2019р., ТМЦ №457 від 23.07.2019р., ТМЦ №465 від 23.07.2019р., ТМЦ №669 від 23.07.2019р., ТМЦ №669 від 23.07.2019р., ТМЦ №585 від 23.09.2019р., ТМЦ №727 від 14.11.2018р., та видаткові накладні до договору: №214 від 25.01.2019р., №215 від 25.01.2019р., №400 від 13.02.2019р., №559 від 26.02.2019р., №560 від 26.02.2019р., №577 від 27.02.2019р., №580 від 27.02.2019р., №610 від 28.02.2019р., №2446 від 29.07.2019р., №2450 від 29.07.2019р., №2452 від 29.07.2019р , №2459 від 29.07.2019р., №2463 від 29.07.2019р., №2464 від 29.07.2019р., №2614 від 08.08.2019р., №3197 від 24.09.2019р., №4380 від 14.11.2018р., №4064 від 05.12.2019р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 29.04.2020р. по справі №905/797/20 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 20.05.2020р. об 11:45 год.

20.05.2020р. до суду від відповідача надійшов відзив по справі №905/797/20, згідно з яким останній вважає неправомірними та безпідставними позовні вимоги, посилаючись на наступне:

- згідно п.4.7 договору датою поставки вважається дата, зазначена представником покупця на відповідних товаросупровідних документах. Позивачем надані суду лише видаткові накладні, що не містять зазначеної представником покупця дати поставки;

- для розрахунку суми позову позивач використав не дату, що повинна бути зазначена представником покупця, а дату видаткової накладної (реквізитів документу), що не передбачено договором;

- у відповідності до розділу 4 договору позивачем не надано до суду доказів передання відповідачу рахунків на оплату за продукцію, яка була поставлена по видатковим накладним, на які є посилання у позовній заяві;

- позивачем не доведений факт порушення відповідачем строку на виконання грошового зобов`язання по видатковим накладним, відсутні підстави для застосування до відповідача заходів судового примусу у вигляді стягнення суми грошового зобов`язання, пені, відсотків річних, інфляційних втрат;

- ТОВ «ВКП «Сіал Джет Україна» вважається кредитором, що прострочив виконання дій по наданню рахунків на оплату, а тому, у відповідності до ч.4 ст.612 ЦК України, прострочення ТОВ «ДТЕК ДВУГІЛЛЯ» не настало, тому що зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення ТОВ «ВКП «Сіал Джет Україна».

Ухвалою суду від 20.05.2020р. відкладено розгляд справи на 15.06.2020р. об 11:45 год.

В судове засідання 15.06.2020р. представники сторін не з`явились.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно з ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору.

Згідно з ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналогічні положення містяться в ч.1 ст.265 Господарського кодексу України, відповідно до якої за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договорів поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

17.10.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Сіал Джет Україна», м.Запоріжжя (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», м.Добропілля, м.Білицьке (покупець), був укладений договір №7145-ДУ-УМТС-Т, за умовами якого позивач (постачальник) зобов`язався поставити у власність покупцю продукцію та обладнання продовольчо-технічного призначення, в асортименті, кількості, в терміни, за ціною та якісними характеристиками, узгодженими сторонами в специфікаціях до договору, які є невід`ємною частиною договору, а покупець зобов`язання прийняти та оплатити поставлену в його власність продукцію згідно з умовами даного договору (п.п.1.1-1.2 договору).

Згідно з п.4.1 договору поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, по цінах, з якісними характеристиками та в строки, узгоджені сторонами в специфікаціях до даного договору.

Умови поставки продукції, згідно з Інкотермс 2010 з урахуванням умов та застережень, які містяться в даному договорі та/або відповідних специфікацій до нього (п.4.2 договору).

Відповідно до п.4.3 договору постачальник зобов`язаний надати покупцю наступні документи: рахунок; податкову накладну; видаткову накладну; відповідні товаросупровідні накладні (залізничну/товарно-транспорту накладну); сертифікат якості та/або паспорт; технічну документацію, передбачену п.2.4 договору.

Згідно з п.4.7 договору датою поставки вважається дата вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником.

Даний договір вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін. Сторони дійшли згоди, що у випадку належного виконання обома сторонами своїх зобов`язань, строк дії договору встановлюється до 31.12.2019р. включно (п.8.1 договору).

Сторонами підписано специфікації до договору поставки від 17.10.2018р., 27.12.2018р., 21.01.2019р., 01.02.2019р., 01.07.2019р., 11.09.2019р., 13.11.2019р., 26.12.2019р., 29.01.2020р., 30.01.2020р., в яких узгоджено найменування продукції, що має бути поставлена позивачем відповідачу, її кількість, якість та вартість, строки поставки.

На виконання умов договору №7145-ДУ-УМТС-Т від 17.10.2018р. позивач поставив відповідачу товар за видатковими накладними: №4380 від 14.11.2018р. на суму 13661,76 грн. з ПДВ; №214 від 25.01.2019р на суму 1062,00 грн. з ПДВ; №215 від 25.01.2019р. на суму 17040,00 грн. з ПДВ; №400 від 13.02.2019р. на суму 2784,00 грн. з ПДВ; №559 від 26.02.2019р. на суму 300,00 грн. з ПДВ; №560 від 26.02.2019р. на суму 288,00 грн. з ПДВ; №577 від 27.02.2019р. на суму 744,00 грн. з ПДВ; №580 від 27.02.2019р. на суму 396,00 грн. з ПДВ; №610 від 28.02.2019р. на суму 342,00 грн. з ПДВ; №2446 від 29.07.2019р. на суму 3030,00 грн. з ПДВ; №2450 від 29.07.2019р. на суму 240,00 грн. з ПДВ; №2452 від 29.07.2019р. на суму 297,60 грн. з ПДВ; №2459 від 29.07.2019р. на суму 20700,00 грн. з ПДВ; №2463 від 29.07.2019р. на суму 9120,00 грн. з ПДВ; №2464 від 29.07.2019р. на суму 7033,80 грн. з ПДВ; №2614 від 08.08.2019р. на суму 4200,00 грн. з ПДВ; №3197 від 24.09.2019р. на суму 16560,00 грн. з ПДВ; №4064 від 05.12.2019р. на суму 750,00 грн. з ПДВ., всього поставлено позивачем товар на суму 98549,16 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що товар був поставлений та прийнятий відповідачем згідно нарядів на отримання ТМЦ без зауважень та заперечень стосовно кількості та якості поставленого товару, про що свідчить підпис представника відповідача на видаткових накладних.

Факт постачання позивачем товару у вищевказаному розмірі з боку відповідача не спростований.

Водночас, суд не приймає до уваги заперечення відповідача в частині недоведеності дати поставки з огляду на наступне:

Відповідно до чинного законодавства права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції оформлюються первинними документами відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за № 168/70, визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів кореспондується з пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, згідно якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.4.4. договору у випадку поставки продукції без товаросупровідної документації, що призведе до неможливості прийняти продукцію за кількістю чи якістю, покупець має право відмовитися від прийняття товару.

Згідно з п.12 Інструкції «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості" від 15.06.1965р. №П-6 приймання продукції по кількості здійснюється за транспортними та супровідними документами (рахунком фактурі, специфікації, опису, пакувальним ярликам та інш.) відправника (виробника). Відсутність зазначених документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції і в акті вказується, які документи відсутні.

Тобто, відсутність передачі товаросупровідної документації має оформлюватися відповідним актом.

Проте, матеріали справи не містять будь-які належні докази на підтвердження тих обставин, що при отриманні товару не було надано позивачеві товаросупровідних документів, відповідного акту про відсутність документів не представлено, інших відомостей про відмову у прийнятті товару також не надано.

Також, суд звертає увагу відповідача, що ненадання рахунків на оплату або будь-яких інших супровідних документів - не є відкладальною умовою в розумінні ст.212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст.613 Цивільного кодексу України, тому, наявність або відсутність рахунку, податкової накладної, відповідні товаросупровідних накладних (залізничну/товарно-транспорту накладну), сертифікату якості та/або паспорт; технічну документацію, в даному випадку, не звільняє відповідача від обов`язку оплатити вартості отриманого товару.

Згідно з положеннями ст.666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження встановлення позивачу строку для передання документів, що стосуються товару, визначених умовами договору, не надано доказів відмови від прийняття товару, відмови від договору, повернення позивачу товару, а приймання відповідачем товару підтверджується підписами відповідача у відповідних накладних, тому суд прийшов до висновку, що зобов`язання позивач виконав відповідно до умов договору поставки №2308-18/А від 23.08.2018р.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

За висновками суду, всупереч вимог ст.ст.13, 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України відповідачем відповідних належних, допустимих, вирогідних та достовірних доказів в підтвердження обставин, викладених у відзиві на позов, до матеріалів справи не надано.

Відповідно до вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.5.4 договору розрахунки за продукцію поставлену постачальником по даному договору, здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 90 календарного дня з дати поставки відповідної продукції на основі отриманого покупцем рахунку і при умові надання постачальником належним чином оформлену податкову накладну і документів, передбачених розділом 4 даного договору, якщо інший більший строк відстрочки не передбачений у відповідній специфікації. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

За умовами специфікацій розрахунки за продукцію здійснюються в порядку та строки, передбаченими договором.

Отже, відповідач мав оплатити товар за накладною у строк: №№214, 215 від 25.01.2019р. до 01.05.2020р.; №400 від 13.02.2019р. до 17.05.2020р.; від 26.02.2019р. до 31.05.2019р.; від 27.02.2019р. до 31.05.2019р.; від 28.02.2019р. до 03.6.2019р.; від 29.07.2019р. до 01.11.2019р.; від 08.08.2019р. на до 11.11.2019р.; від 24.09.2019р. до 29.11.2019р.; від 05.12.2019р. до 10.01.2019р.

Згідно з наявною в матеріалах справи банківською випискою про реєстр платіжних документів за період з 01.04.2019р. по 14.04.2020р. відповідачем сплачено вартість отриманого товару на суму 36617,76 грн. з простроченням.

Таким чином, за висновками суду, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу решти вартості товару, строк оплати якого настав, а саме грошових коштів в сумі 61931,40 грн. всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач не виконав.

Зокрема, відповідні докази перерахування відповідачем на користь позивача коштів в сумі 61931,40 грн. в матеріалах справи відсутні.

Зважаючи на вищевиклалені виснвоки суду щодо необгрунтованості заперечнь відповідача, суд критично ставиться тверджень відповідач про те, що відсутність всіх товаросупровідних документів, передбачених п.4.3.договору (акту приймання передавання, паспорта якості товару,) свідчить про відсутність підстав для здійснення остаточних розрахунків.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписом ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

При несвоєчасній оплаті поставленої продукції покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки від вартості своєчасно неоплаченої продукції (п.6.8 договору).

Як встановлено, згідно умов договору позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 3801,89 грн. за період з 03.05.2019р. по 14.04.2020р.

За висновками суду, розрахунок пені є арифметично вірним, таким, що відповідає вимогам законодавства та матеріалам справи, у зв`язку з чим, підлягає задоволенню у зв`яленому до стягнення розмірі.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем також заявлено до стягнення 3% річних в сумі 804,66 грн. за період з 03.05.2019р. по 14.04.2020р., а також інфляційні за період з травня 2019р. по березень 2020р. в сумі 592,16 грн.

За результатами перевірки судом розрахунку трьох процентів річних є вірним та підлягає задоволенню.

Одночасно, щодо вимог позивача про стягнення інфляційних суд виходить з наступного.

Відповідно до п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно вищенаведеного, розрахунок інфляційних витрат розраховується починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому платіж мав бути здійснений та за кожний наступний повний місяць. Тому, визначення позивачем в розрахунку інфляційних витрат травень 2019р. є неправомірним.

За наслідками перерахунку інфляційних, вимоги в цій частині підлягають задоволенню в сумі 364,93 грн.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що позов доведений позивачем та обґрунтований матеріалами справи, проте вимоги про стягнення інфляційних в сумі 227,23 грн. є неправомірними, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 66902,88 грн., з яких основний борг в сумі 61931,40 грн., 3% річних в сумі 804,66 грн., інфляційні в сумі 364,93 грн.

Судовий збір підлягає віднесенню пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст.13, 74, 76-79, 86, 91, 120, 129, 165, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Сіал Джет Україна", м.Запоріжжя до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля", м.Добропілля, м.Білецьке про стягнення заборгованості в сумі 67130,11 грн., з яких основний борг в сумі 61931,40 грн., пеня в сумі 3801,89 грн., 804,66 грн. 3% річних, інфляційні в сумі 592,16 грн., задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" (85043, Донецька область, м.Добропілля, м.Білецьке, вул.Красноармійська, б. 1А, ) на користь "Виробничо-комерційне підприємство "Сіал Джет Україна" (69006, м.Запоріжжя, вул.В.Лобановського, 22, ) основний борг в розмірі 61931,40 грн., пеню в розмірі 3801,89 грн., три проценти річних в сумі 804,66 грн., інфляційні в сумі 364,93 грн., всього заборгованість в сумі 66902,88 грн., судовий збір в сумі 2094,89 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 15.06.2020 проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 17.06.2020р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" внесено зміни до розділу 11 "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України та продовжено строк, в тому числі, на апеляційне оскарження, на строк дії карантину.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина