ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року м. ОдесаСправа № 916/2950/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Філінюка І.Г.

суддів Богатиря К.В., Бєляновського В.В.

секретар судового засідання - Чеголя Є.О.

за участю:

від ОСОБА_1 - адвокат Канікаєв Ю.О., ордер серії ОД № 471428, від 15.04.20

(адвокат Канікаєв Ю.О. на оголошення судового рішення не з`явився)

Інші представники сторін в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Одеської області від 16.03.2020

у справі № 916/2950/18

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Обслуговуючого кооперативу «Житловий кооператив «Совіньйон-2»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Комунсервіс»

Громадська організація «Громада Совіньйону за права»

про визнання недійсним рішення

суддя суду першої інстанції: Літвінов С.В.

місце ухвалення рішення: м. Одеса, пр. Шевченко, 29, Господарський суд Одеської області

повний текст складено та підписано: 26.03.2020

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Житловий кооператив «Совіньйон-2» про визнання недійсним рішення загальних зборів членів Житлово-будівельного кооперативу «Совіньйон-2», нове найменування якого - Обслуговуючий кооператив «Житловий кооператив «Совіньйон-2», від 10.12.2016, оформленого протоколом №3 від 10.12.2016.

Як на підставу для визнання недійсними спірних рішень загальних зборів ЖБК «Совіньон-2» позивач посилається на те, що:

- позивач є членом кооперативу;

- загальні збори членів кооперативу, на яких були прийняті спірні рішення, були проведені з порушенням порядку їх скликання, оскільки позивач, який станом на дату прийняття спірних рішень був членом ЖБК «Совіньон-2» участь у вказаних зборах не приймав;

- на загальних зборах ЖБК «Совіньон-2» був відсутній кворум;

- загальні збори взагалі не проводились, оскільки більшість підписів у реєстрі підроблені, а решта підписів ставились за інших обставин;

- внаслідок вказаних обставин відповідачем порушені ст.ст. 12, 15 Закону України «Про кооперацію», а також пункти 3.4., 5.1.3., 5.1.6, 5.1.7 Статуту кооперативу.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 16.03.2020 в задоволені позову відмовлено повністю.

Рішенням господарського суду встановлено, що позивачем до суду не надано доказів того, що ним до кооперативу подавалася заява про вступ в члени кооперативу, вносився вступний внесок та пай, правлінням кооперативу приймалося рішення про прийняття його у члени кооперативу, загальними зборами приймалося рішення про затвердження рішення правління про прийняття.

Крім того, позивачем не надано посвідчення про членство, видане кооперативом відповідно до вимог абзацу третього ст.10 Закону України «Про кооперацію».

Судом зазначено, що надані позивачем копії квитанцій до прибуткових касових ордерів не є достатнім доказом того, що він станом на 10.12.2016 року був членом, або асоційованим членом Житлово-будівельного кооперативу «Совіньйон-2».

За таких обставин, неповідомлення відповідача про дату, час та місце проведення загальних зборів членів кооперативу не могло вплинути на його права, визначені ст.14 Закону України «По кооперацію».

Не погоджуючись з зазначеним рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Одеської області від 16.03.2020 - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Скаржник зазначає, що став членом ЖБК «Совіньйон-2» у 2003 році, після того як став власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , написав заяву на вступ до кооперативу та повністю сплатив вступний внесок і пай.

З посиланням на статтю 10 Закону України «Про кооперацію», скаржник зазначає, що саме на кооператив покладено обов`язок вести облік членів та видавати посвідчення про членство, однак кооператив не виконав покладений на нього обов`язок.

Підтвердженням того, що позивач є членом кооперативу є протокол №3 Загальних зборів Житлово-будівельного кооперативу «Совіньйон-2» від 10.12.2016 та реєстр присутніх на Загальних зборах.

ОСОБА_1 зазначений в списку членів Житлово-будівельного кооперативу «Совіньйон-2» під номером 37. Навпроти прізвища Позивача відсутній підпис, оскільки Кооператив не виконав своїх обов`язків щодо належного повідомлення Позивача про майбутні Загальні збори.

Таким чином, членство ОСОБА_1 підтверджується самим Житлово-будівельного кооперативу «Совіньйон-2».

У зв`язку із цим висновки суду першої інстанції, що Позивач є лише асоційованим членом Кооперативу не відповідають дійсності та обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Щодо процедури проведення зборів і порушених прав, скаржник зазначає, що відповідач не повідомив належним чином про проведення загальних зборів, що призвело до порушень прав членів Кооперативу (Позивачу як члену Кооперативу не було повідомлено про дату час та місце їх проведення взагалі, порядок денний обговорюваних питань).

Процесуальний рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.04.2020 поновлено ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 16.03.2020 у справі № 916/2950/18.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 16.03.2020 у справі № 916/2950/18.

Призначено справу № 916/2950/18 до розгляду на 11.06.2020 о 14:00 год.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні 11.06.2020 доводи апеляційної скарги підтримав.

10.06.2020 до Південно - західного апеляційного господарського суду від представника Обслуговуючого кооперативу «Житловий кооператив «Совіньйон-2» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, з посиланням на встановлення та продовження карантину в Україні.

Колегія суддів не знаходить підстав для задоволення даного клопотання з урахуванням наступного:

- Участь представників учасників справи у засіданні суду апеляційної інстанції не є обов`язковою згідно із законом; не визнавалася вона такою й судом;

- Заявником не наведено достатнього обґрунтування неможливості участі його представника в судовому засіданні (якщо він вважав таку участь необхідною);

- Судочинство в Україні здійснюється і в умовах карантину;

- Матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги й за відсутності представника позивача у справі.

Відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів переходить до розгляду апеляційної скарги по суті.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 ГПК України, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції.

Позивач мешкає на території Житлового масиву «Совіньйон» смт Таїрово Овідіопольського району Одеської області.

В період з 2003 року по 2015 рік позивач здійснив чотири платежі у вигляді цільових внесків у касу відповідача, що підтверджується копіями квитанцій до прибуткових касових ордерів №33 від 05.07.2003, №83 від 26.07.2003, №51 від 12.07.2003, №531341 від 08.05.2013 року.

10 грудня 2016 року відбулися загальні збори Житлово-будівельного кооперативу «Совіньйон-2», які оформлені протоколом №3.

Відповідно до вказаного протоколу, загальна кількість членів ЖБК «Совіньйон-2» станом на 10.12.2016 року складала 416 осіб, на загальних зборах були присутні 304 члена від загальної кількості (73,07%).

Порядком денним загальних зборів передбачено розгляд наступних питань:

- обрання голови та секретаря загальних зборів;

- надання згоди голові правління на підписання угоди від імені кооперативу;

- зміна складу засновників кооперативу;

- вирішення питання щодо прийняття ново редакції статуту кооперативу.

Рішенням загальних зборів від 10.12.2016 обрано голову правління, надано згоду голові правління на підписання від імені кооперативу договору купівлі-продажу магістрального водопроводу між ЖБК «Совіньйон-2» та ТОВ «Комунсервіс»; - змінено склад засновників кооперативу; затверджено нову редакцію статуту кооперативу з новою назвою - Обслуговуючий кооператив «Житловий кооператив «Совіньйон-2».

Протокол загальних зборів №3 від 10.12.2016, копія якого додана позивачем до позовної заяви, підписаний головою правління Коломійцем В.М. та секретарем Браснібрада М.В.

Крім копії протоколу загальних зборів №3 ЖБК «Совіньон-2» позивачем надано копію Реєстру присутніх на загальних зборах ЖБК «Совіньон-2» 10.12.2016.

Відповідно до Статуту Обслуговуючого кооперативу «Житловий кооператив «Совіньйон-2», копія якого надана позивачем, вказаний кооператив є правонаступником Житлово-будівельного кооперативу «Совіньйон-2».

Оскільки загальні збори членів кооперативу, на яких були прийняті спірні рішення, були проведені з порушенням порядку їх скликання, позивач вважає, що відповідач своїми діями порушив права та його законні інтереси, ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Житловий кооператив «Совіньйон-2» про визнання недійсним рішення загальних зборів членів ЖБК «Совіньон-2» (теперішня назва - Обслуговуючий кооператив «Житловий кооператив «Совіньйон-2») від 10.12.2016, оформленого протоколом №3 Загальних зборів ЖБК «Совіньон-2» від 10.12.2016.

Позиція Південно - західного апеляційного господарського суду.

Спір у справі стосується питання наявності правових підстав для визнання недійсним рішення Загальних зборів Обслуговуючого кооперативу «Житловий кооператив «Совіньйон-2», оформлені протоколом № 3 від 10.12.16.

За змістом положень статті 167 Господарського кодексу України корпоративні відносини - це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Стаття 55 Господарського кодексу України визначає господарські організації як юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Господарською діяльністю у Господарському кодексі України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3).

За способом утворення (заснування) та формування статутного капіталу стаття 63 Господарського кодексу України відносить кооперативні підприємства до корпоративних, а за формою власності - до підприємств колективної власності.

Корпоративне підприємство характеризується тим, що утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства.

Підприємством колективної власності визнається корпоративне або унітарне підприємство, що діє на основі колективної власності засновника (засновників) (стаття 93 Господарського кодексу України).

Кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів (стаття 94 Господарського кодексу України).

Зазначені норми кореспондуються із нормами статей 83, 85, 86 Цивільного кодексу України, згідно з положеннями яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Особливості створення кооперативів та ведення господарської діяльності обслуговуючими кооперативами визначається Законом України «Про кооперацію».

За змістом положень статей 2, 6, 9 Закону України «Про кооперацію» кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Обслуговуючий кооператив це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу. Обслуговуючий кооператив надає послуги своїм членам, не маючи на меті одержання прибутку (статті 2, 23 Закону України «Про кооперацію»).

Таким чином, обслуговуючий кооператив незалежно від напряму його діяльності є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту.

Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про кооперацію» основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

За змістом наведених норм корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами.

Відповідно, члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

При вирішенні корпоративного спору господарський суд повинен встановити наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з`ясувати питання про наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання.

Підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути:

- порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства;

- позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах;

- порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

Однак, не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів юридичної особи, є підставами для визнання недійсними прийнятих ними рішень.

Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв`язку з порушенням прямих вказівок закону є: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення або у разі неможливості встановлення наявності кворуму; прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства; відсутність протоколу загальних зборів.

Права учасника (акціонера, члена) юридичної особи можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання вимог закону про скликання і проведення загальних зборів, якщо він не зміг взяти участь у загальних зборах, належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах тощо.

Під час вирішення питання про недійсність рішень загальних зборів у зв`язку з іншими порушеннями, допущеними під час їх скликання та проведення, господарський суд повинен оцінити як ці порушення вплинули на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

Згідно з правилами статті 101 Господарського кодексу України управління виробничим кооперативом здійснюється на основі самоврядування, гласності, участі його членів у вирішенні питань діяльності кооперативу. Вищим органом управління виробничого кооперативу є загальні збори членів кооперативу. До органів управління кооперативу належать правління (голова) кооперативу та ревізійна комісія (ревізор) кооперативу.

У відповідності до ч.1 ст.15 Закону України «Про кооперацію» вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу.

Згідно із ч. 3 ст.15 Закону України «Про кооперацію» рішенням загальних зборів членів кооперативу до компетенції загальних зборів можуть бути віднесені інші питання діяльності кооперативу.

Рішення загальних зборів членів (зборів уповноважених) кооперативу приймаються відповідно до його статуту відкритим або таємним голосуванням (ч.12 ст.15 Закону України «Про кооперацію»).

Згідно із ч.5 ст.15 Закону України «Про кооперацію» про дату, місце, час проведення та порядок денний загальних зборів члени кооперативу повинні бути повідомлені не пізніше ніж за 10 днів до визначеного строку їх проведення.

Відповідно до ч.6 ст.15 Закону України «Про кооперацію» позачергові загальні збори членів кооперативу скликаються на вимогу: не менше третини його членів; спостережної ради; ревізійної комісії (ревізора); органу управління кооперативного об`єднання, членом якого він є.

З урахуванням наведеного вище, судом встановлено, що приписи ст.15 Закону України «Про кооперацію» обумовлюють обов`язок повідомлення членів кооперативу про дату, місце, час проведення загальних зборів та порядок денний загальних зборів.

У відповідності до ч.1ст.8 Закону України «Про кооперацію» статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність.

Відповідно до абзацу третього ст.10 Закону України «Про кооперацію», кооператив зобов`язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про кооперацію», вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених їх статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу.

Колегія суддів відзначає, що в Статут Обслуговуючого кооперативу «Житловий кооператив «Совіньйон-2» в редакції від 29.06.2004, який наданий позивачем до апеляційної скарги, а також Статут в діючий редакції не змінює порядок набуття членства у кооператив, який встановлений Законом України «Про кооперацію».

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, позивачем до суду не надано доказів того, що ним до кооперативу подавалася заява про вступ в члени кооперативу, вносився вступний внесок та пай, правлінням кооперативу приймалося рішення про прийняття його у члени кооперативу, загальними зборами приймалося рішення про затвердження рішення правління про прийняття.

Крім того, позивачем не надано посвідчення про членство, видане кооперативом відповідно до вимог абзацу третього ст.10 Закону України «Про кооперацію».

Відповідно до ст.14 Закону України «По кооперацію», у кооперативі допускається асоційоване членство для осіб, які визнають його статут та внесли пай. Асоційований член кооперативу - фізична чи юридична особа, внесла пайовий внесок і користується правом дорадчого голосу в кооперативі. Порядок вступу до кооперативу та участь асоційованого члену в його господарській діяльності, права та обов`язки такого члена, розміри паїв та виплат на паї визначаються статутом кооперативу.

Таким чином, надані позивачем копії квитанцій до прибуткових касових ордерів не є достатнім доказом того, що він станом на 10.12.2016 року був членом, або асоційованим членом Житлово-будівельного кооперативу «Совіньйон-2». Крім того, місцевим господарським судом вірно не прийнято до уваги показання свідків як належний доказ порушення прав позивача, оскільки вони не містять інформації про порушення саме його прав.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги, що відповідач не здійснює дії щодо прийняття позивача до членів кооперативу у спосіб встановлений Законом України «Про кооперацію».

Так, для вступу до кооперативу особа має звернутися до правління Кооперативу з відповідною заявою, за наслідками розгляду якої правлінням має бути прийнято рішення, яке і підлягає схваленню загальними зборами.

При цьому колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлений права на звернення до суду з відповідним позовом щодо оскарження бездіяльності відповідача стосовно того, що протягом тривалого часу його заява про прийняття в члени кооперативу не розглядається.

Доводи апеляційної скарги, що позивача не було повідомлено про дату проведення загальних зборів членів кооперативу Обслуговуючого кооперативу «Житловий кооператив «Совіньйон-2», на яких було прийняте спірне рішення, не заслуговують на увагу, оскільки позивач не довів належними доказами набуття членства у вказаному кооперативі, тому не довів порушення з боку відповідача щодо обов`язок повідомляти позивача про проведення загальних зборів.

З реєстру членів кооперативу також не вбачається, що позивач був членом Житлово-будівельного кооперативу «Совіньйон-2» або його правонаступника.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, рішення Господарського суду Одеської області від 16.03.2020 у справі № 916/2950/18 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Відповідно до п. «в» ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги) покладаються на ОСОБА_1 , оскільки доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Одеської області від 16.03.2020 по справі № 916/2950/18 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Повний текст постанови підписано 15.06.2020.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя К.В. Богатир

Суддя В.В. Бєляновський