ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року

м. Київ

Справа № 5020-961/2012

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. - головуючого, Васьковського О.В., Огородніка К.М.,

за участі секретаря судового засідання Сотник А.С.

учасники справи:

боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Лінарт"

арбітражний керуючий, ліквідатор - Гусар Іван Олексійович - не з`явився,

заявник касаційної скарги - ОСОБА_1

представник заявника касаційної скарги - Безрода Р.С., адвокат, ордер АА № 1019664 від 17.02.2020,

кредитор - Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк"

представники кредитора - Балабан В.Г., адвокат, довіреність № 0001000/1209-20 від 27.05.2020, Ісаєва Л.М., адвокат, довіреність № 0001000/27916-19 від 13.11.2019,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

ОСОБА_1

на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду

від 16.03.2020

у складі колегії суддів: Пантелієнко В.О. - головуючий, Сотніков С.В., Отрюх Б.В.

у справі за заявою

Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Лінарт",

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст вимог

1. Ухвалою Господарського суду м. Севастополя від 30.08.2012 порушено провадження у справі №5020-961/2012 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Лінарт" (далі - ТОВ "Фірма "Лінарт").

2. Постановою Господарського суду м. Севастополя від 17.10.2012 ТОВ "Фірма "Лінарт" визнано банкрутом, ліквідатором боржника призначено арбітражного керуючого Кириліна М.В.

3. Ухвалою Господарського суду м. Києва від 02.04.2015 у справі №5020-961/2012 замінено ліквідатора боржника на арбітражного керуючого ОСОБА_1

4. Ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.06.2017 затверджено звіт ліквідатора боржника про нарахування грошової винагороди та відшкодування витрат у справі на загальну суму 77 827,23 грн., продовжено строк ліквідаційної процедури у справі №5020-961/2012 та повноваження ліквідатора боржника на шість місяців.

5. 30.08.2017 ліквідатор боржника арбітражний керуючий ОСОБА_1 подав до Господарського суду м. Києва клопотання про стягнення з кредиторів боржника грошової винагороди ліквідатора у розмірі 77 827,23 грн. пропорційно визнаних грошовим вимогам кожного кредитора, а саме, з ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" - 34 321,81 грн.; з ПАТ "Дельта Банк" - 43 505,42 грн.

6. Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.11.2017 у справі №5020-961/2012 задоволено клопотання ліквідатора боржника; стягнуто з ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" на користь арбітражного керуючого ОСОБА_1 грошову винагороду та відшкодування витрат на загальну суму 34 321,81 грн. в період з 02.04.2015 по 31.03.2017; стягнуто з ПАТ "Дельта Банк" на користь арбітражного керуючого ОСОБА_1 грошову винагороду та відшкодування витрат на загальну суму 43 505,42 грн. за час виконання ним обов`язків ліквідатора ТОВ "Фірма "Лінарт" в період з 02.04.2015 по 31.03.2017.

7. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2018 (залишеною без змін постановою Верховного Суду від 29.05.2018) скасовано ухвалу Господарського суду м. Києва від 16.11.2017 у справі №5020-961/2012. Прийнято нове рішення, яким в клопотанні ліквідатора про стягнення грошової винагороди та відшкодування витрат ліквідатора відмовлено. Матеріали справи №5020-961/2012 повернуто до господарського суду м. Києва.

8. 19.02.2019 арбітражний керуючий ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду м. Києва з клопотанням, згідно якого просив суд:

- затвердити звіт про виплату та нарахування грошової винагороди ліквідатора та витрачених коштів у ліквідаційній процедурі ТОВ "Фірма "Лінарт" за період з 02.04.2015 до 07.12.2018;

- стягнути з кредиторів ТОВ "Фірма "Лінарт" на користь арбітражного керуючого ОСОБА_1 грошову винагороду у розмірі 219 169,14 грн. (218 034,15 грн. грошова винагорода та 1 134,99 грн. витрачені кошти) пропорційно визнаних грошових вимог кожного кредитора, а саме:

- ПАТ "Дельта Банк" - 55 712,80 грн.;

- ТОВ "Морська компанія "Транссервіс" - 59 548,25 грн.;

- Генічеська ОДПІ Головного управління ДФС у Херсонській області - 679,42 грн.;

- Green West Enterprises LLC - 58 671,58 грн.;

- ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" - 591,76 грн.;

- ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" - 43 965,33 грн.

9. Ухвалою Господарського суду м. Києва від 25.07.2019 у справі №5020-961/2012 задоволено клопотання арбітражного керуючого ОСОБА_1 від 19.02.2019; затверджено звіт арбітражного керуючого ОСОБА_1 про нарахування, виплату грошової винагороди та відшкодування витрат за час виконання ним обов`язків ліквідатора боржника у справі №5020-961/2012 в період з 02.04.2015 по 07.12.2018 на загальну суму 218 034, 15 грн., яку стягнуто на користь арбітражного керуючого ОСОБА_1 пропорційно сумі визнаних вимог кредиторів:

- з ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" - 43 965, 33 грн.

- з ПАТ "Дельта Банк" - 55 712,80 грн.

- з ТОВ "МОРСЬКА КОМПАНІЯ "ТРАНССЕРВИС" - 59 548,25 грн.

- з Генічеської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області - 679,42 грн.

- з ПАТ "АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК" - 59,76 грн.

- з Green West Enterprises LLC - 58 671,58 грн.

10. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2020 (за результатами нового апеляційного розгляду) апеляційні скарги ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" та ПАТ "Дельта Банк" залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду м. Києва від 25.07.2019 у справі №5020-961/2012 - без змін; справу №5020-961/2012 повернуто до господарського суду м. Києва.

11. 28.02.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява від ОСОБА_1 про ухвалення додаткової постанови щодо розподілу /стягнення судових витрат.

Короткий зміст додаткової постанови суду апеляційної інстанції:

12. Додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2020 заяву ОСОБА_1 щодо розподілу/стягнення судових витрат задоволено частково, доповнено резолютивну частину постанови Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2020 у справі №5020-961/2012 після другого абзацу абзацами наступного змісту:

«Стягнути з ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" на користь ОСОБА_1 860 грн. 50 коп. судового збору за подання касаційної скарги.»

Відмовлено ОСОБА_1 у стягненні з ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката на загальну суму 46 500,00 грн.

12.1. Суд апеляційної інстанції проаналізував акт надання послуг № 19 від 24.02.2020 за Договором про надання правової (правничої) допомоги №03-43 від 02.01.2019 та взяв до уваги відсутність документального підтвердження фактичної оплати витрат на правову допомогу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

13. Не погоджуючись з додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2020, ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою, про скасування судового рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови ОСОБА_1 у стягненні з ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою на загальну суму 46 500,00 грн. та ухвалення нового рішення в цій частині щодо стягнення з ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою на загальну суму 46 500,00 грн.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ

14. Ухвалою Верховного Суду від 14.05.2020 у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Погребняка В.Я. (головуючий), Васьковського О.В., Огородніка К.М., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 23.04.2020, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , датою проведення судового засідання визначено 09.06.2020.

15. 29.05.2020 від ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , із запереченнями проти задоволення вимог касаційної скарги на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2020.

16. В судове засідання 09.06.2020 з`явилися уповноважені представники ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" та ОСОБА_1 і надали пояснення у справі. Інші учасники справи у судове засідання уповноважених представників не направили. Оскільки явка представників сторін не була визнана обов`язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість продовження розгляду справи.

17. Колегією суддів Касаційного господарського суду враховано, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (зі змінами, внесеними Постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020, від 22.04.2020, від 04.05.2020, 20.05.2020) з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу з 12.03.2020 по 22.06.2020 (в редакції останніх змін) на всій території України встановлено карантин.

18. В той же час судом враховано, що за приписами статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

19. Об`єктом касаційного оскарження у цій справі є додаткова постанова Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2020, щодо розподілу судових витрат, справа відповідно до ст. ст. 247, 301 ГПК України має розглядатися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

20. З метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, необхідності забезпечення захисту здоров`я учасників судового процесу і співробітників суду та з урахуванням наведених рекомендацій уповноважених суб`єктів щодо запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, суд касаційної інстанції дійшов висновку про здійснення розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 з урахуванням раніше визначеної дати 09.06.2020.

21. Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання - 09.06.2020 - від учасників справи не надійшло заяв, клопотань пов`язаних з рухом касаційної скарги, в т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у судовому засіданні 09.06.2020.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника

22. В обґрунтування заявлених вимог, скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема ст. ст. 126, 236 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та не врахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 904/1759/18.

22.1. Скаржник доводить, що відмова в задоволенні витрат на професійну правничу допомогу з підстав відсутності документального підтвердження фактичної оплати, суперечить правовому висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

23. ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" у відзиві на касаційну скаргу посилаючись на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 910/8682/18 зазначає, що правовий висновок щодо застосування норм процесуального права про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката за наявності відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартості виключно за наявності доказів, які підтверджують фактичне здійснення (оплату) таких витрат, не суперечить висновкам Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, про що зазначено у пункті 6.6 вказаної постанови.

23.1. Крім того, зважаючи на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у викладений у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, при визначені суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи фінансового стану сторін. За вказаних обставин, ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" ставить під сумнів реальність та дійсність адвокатських витрат відповідно до Договору про надання правової допомоги № 03-43 від 02.01.2019 та Акту надання послуг №19 від 24.02.2020.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

24. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

24.1. Відповідно до ст. 300 Господарського процесуального кодексу України (із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 15.01.2020 № 460-IX), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

24.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

24.3. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

24.4. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

24.5. З огляду на те, що додаткова постанова суду апеляційної інстанції прийнята 16.03.2020, а касаційна скарга подана ОСОБА_1 27.03.2020, касаційне провадження здійснюється за правилами Господарського процесуального кодексу України із замінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 15.01.2020 № 460-IX. Водночас, Суд касаційної інстанції надає оцінку правомірності оскарженого рішення суду апеляційної інстанції з урахуванням положень процесуального закону в редакціях, чинних на момент прийняття відповідних процесуальних актів (вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи).

25. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції

25.1. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

25.2. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

25.3. У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269).

25.4. За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

25.5. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

25.6. Згідно зі статтею 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

25.7. Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України ).

25.8. Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

25.9. Частиною 2 статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

25.10. Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 ГПК України).

25.11. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

25.12. Водночас, за змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

25.13. У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).

25.14. У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

25.15. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

25.16. Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

25.17. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

25.18. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

25.19. Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

25.20. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

25.21. У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

25.22. Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, заявником до заяви було надано копію Договору про надання правової (правничої) допомоги №03-43 від 02.01.2019 та копію Акту надання послуг №19 від 24.02.2020 на суму 46 500 грн.

25.23. Згідно з порядком оплати послуг, визначених п. п. 4.1-4.11 Договору про надання правової (правничої) допомоги №03-43 від 02.01.2019, а саме: п. 4.4. розмір гонорару, який клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню за надану в межах вищезазначеного Договору допомогу, становить розмір 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень за одну годину роботи адвоката; п. 4.11. клієнт оплачує гонорар не пізніше 5 робочих днів після підписання акта наданих послуг (правової допомоги).

25.24. З наданої копії Акту №19 від 24.02.2020 вбачається, що він був підписаний сторонами 24.02.2020, тобто з цієї дати обчислюється строк оплати гонорару.

25.25. У пункті 1 Акту зазначено «Гонорар за надання правової допомоги 25.07.2019. - Участь у с/з Господарському суді м. Києва. 1 година.». Проте, у цьому судовому засіданні представник ОСОБА_1 не приймав участь, а приймав участь у справі та представляв свої інтереси особисто ОСОБА_1 (а.с. 74-75 том 1 матеріалів оскарження ухвали місцевого суду від 25.07.2019).

25.26. У пунктах 2 і 3 Акту зазначено: « 16.09.2019 - підготовка та надання Північному апеляційному господарського суду відзиву на апеляційну скаргу Дельта Банк 2 шт. в сумі 3000 грн.», « 19.09.2019 - підготовка та надання Північному апеляційному господарського суду відзиву на апеляційну скаргу ПАТ «Укрексімбанк» 2 шт. в сумі 3000 грн.» Проте, відзиви на апеляційні скарги ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" та ПАТ "Дельта Банк" були підписані та подані особисто ОСОБА_1 (а. с. 199-201, 230-232 том 1 матеріалів оскарження ухвали місцевого суду від 25.07.2019).

25.27. У пунктах 4, 8, 9 Акту зазначено про участь адвоката у судових засіданнях 03.10.2019, 03.12.2019, 16.01.2020 в кількості 2 штук, проте в рішеннях судів, прийнятих у ці дні засідань, зазначено про участь тільки одного адвоката - Шуляка Д.О., який діяв на підставі довіреності б/н від 02.08.2019 (а. с. 260 том 1 матеріалів оскарження ухвали місцевого суду від 25.07.2019, а. с. 163, 220 том 19).

25.28. Крім того, Шуляк Д.О. , на підставі довіреності б/н від 02.08.2019, мав право представляти інтереси Адвокатського об`єднання і не мав повноважень на представництво інтересів ОСОБА_1

25.29. У пунктах 5, 7 Акту зазначено про підготовку та подання касаційних скарг, проте вказані касаційні скарги, як вбачається з матеріалів справи були підписані та подані особисто ОСОБА_1 (а.с. 41-44, 49-51 том 19).

25.30. В пункті 6 Акту вказано про підготовку та подання 04.11.2019 до Північного апеляційного господарського суду заперечення на заяву, проте вказане заперечення (а. с. 57-58 том 18) було підписано і подано особисто ОСОБА_1 та стосується іншої постанови апеляційної інстанції від 30.01.2018 по справі №5020-961/2012.

25.31. З пункту 10 Акту вбачається, що у судовому засіданні 24.02.2020 в Північному апеляційному господарському суді приймало участь два адвоката, проте у судовому засіданні 24.02.2020 приймав участь від ОСОБА_1 лише один адвокат Безрода Р.С. (ордер АА №1019664 від 17.02.2020, а.с.33 том 20).

Судом апеляційної інстанції також вказано, що у пунктах 11 та 12 Акту зазначено про гонорари за надання правової допомоги, аналізу судової практики, розроблення правової позиції по справі, але будь-яких доказів, які підтверджують фактичне здійснення (оплату) таких витрат, детального опису робіт, виконаних адвокатом, апеляційному суду надано не було.

25.32. Таким чином, дослідивши заяву ОСОБА_1 про розподіл судових витрат та доданих до неї документів, з урахуванням заперечень ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" проти задоволення вказаної заяви, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 46 500, 00 грн., не відповідає критеріям реальності (дійсної необхідності їх понесення) та розумності їх розміру, обсягу наданих адвокатських послуг з урахуванням часу представництва у суді.

25.33 Водночас, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розподіл судових витрат в сумі 46 500,00 грн., з підстав відсутності доказів документального підтвердження фактичної оплати витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції припустився невірного трактування положень ст. 126 ГПК України.

Колегія суддів, звертаючись до правової позиції викладеної у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, зазначає, що судові витрати на правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

25.34 За таких обставин, дослідивши матеріали справи, з урахуванням аналізу Акту надання послуг №19 від 24.02.2020, а також за відсутності вимог заяви про розподіл судових витрат до ПАТ "Дельта Банк" суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку що судові витрати підлягають задоволенню в частині 50 % сплаченого ОСОБА_1 судового збору за подання касаційної скарги до Верховного Суду, яка була задоволена.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

26. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

27. Згідно з ч. 4 ст. 311 ГПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

28. У зв`язку з викладеним апеляційний суд, відмовивши у задоволенні заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу у сумі 46 500, 00 грн., ухвали по суті правильне рішення, однак при цьому неправильно застосував норми процесуального права. Відтак, відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 308 та ст. 311 ГПК України оскаржувана додаткова постанова апеляційного суду підлягає зміні шляхом виключення з її мотивувальної частини необхідності надання доказів, як документального підтвердження фактичної оплати витрат на правову допомогу.

Судові витрати

29. З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 311, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2020 у справі № 5020-961/2012 змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

3. Резолютивну частину додаткової постанови Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2020 у справі № 5020-961/2012 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді О.В. Васьковський

К.М. Огороднік