РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.04.2020Справа № 910/17518/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Зінчук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Парк Плюс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд - Оптіма - Констракшен"

про стягнення 1 046 574, 52 грн.,

Представники учасників справи:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Парк Плюс" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд - Оптіма - Констракшен" (далі - відповідач) про стягнення 1 046 574, 52 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки № 70 від 29.03.2019 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений позивачем товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 року позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб для усунення недоліків.

23.12.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.12.2019 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.01.2020.

Представники позивача та відповідача у підготовче засідання 22.01.2020 року не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час підготовчого засідання були повідомлені належним чином.

Судом у підготовчому засіданні 22.01.2020 постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання у зазначеній справі до 12.02.2020, яку занесено до протоколу судового засідання.

11.02.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представник позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання, в якому позивач просить суд відкласти підготовче засідання та призначити розгляд справи в режимі відеоконференції.

Представники позивача та відповідача у підготовче засідання 12.02.2020 року не з`явились, про дату та час підготовчого засідання були повідомлені належним чином.

Судом у підготовчому засіданні 12.02.2020 постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання у зазначеній справі до 16.03.2020, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.02.2020 залишено без задоволення заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Парк Плюс" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Представник відповідача у підготовче судове засідання 16.03.2020 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час підготовчого засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 180.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2020 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи № 910/17518/19 по суті на 27.04.2020.

Представники учасників справи у судове засідання 27.04.2020 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.03.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Буд - Оптіма" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Парк Плюс" (постачальник) укладено Договір поставки № 70 (надалі - Договір), у відповідності до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався передати товар у власність покупця, а останній - прийняти товар та оплатити його.

Згідно пункту 1.2 Договору асортимент товару, що поставляється, строки та умови його поставки, ціна, порядок і строки його оплати обумовлюються сторонами в цьому Договорі та/або в специфікаціях, які є його невід`ємними частинами. У зв`язку із специфікою товару можливі незначні відмінності у кількості узгодженого товару та кількістю фактично поставленого товару.

Пунктом 2.2 Договору передбачено, що поставка товару може здійснюватися як автомобільним, так і залізничним транспортом.

Відповідно до п. 3.2 Договору покупець здійснює оплату за замовлений та отриманий товар у готівковій або безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 15 робочих днів з дня отримання товару.

У пункті 3.4 Договору сторонами було погоджено, що при наявності заборгованості покупця перед постачальником, останній має право зараховувати всі грошові кошти, що надійшли від покупця в рахунок погашення заборгованості, незважаючи на призначення платежу.

Пунктом 7.3 Договору визначено, що у випадку порушення Договором або Специфікаціями, або рахунком фактури строків поставки товару Постачальник сплачує Покупцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно поставленої/недоставленої партії Товару за кожен день прострочення поставки.

Згідно з п. 7.4. Договору за прострочення строків оплати товару, встановлених в Договорі та додатках до нього, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день просрочки за весь період прострочення.

Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2019. У разі якщо до дати закінчення терміну дії цього Договору жодна із сторін не направила іншій стороні в письмовій формі повідомлення про розірвання цього Договору, цей Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік на умовах, які діяли станом на дату закінчення терміну дії цього Договору (п. 8.1 Договору).

Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями позивача, що ним на виконання умов Договору було поставлено, а відповідачем прийнято товар, а відповідачем з простроченням частково оплачено товар, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 872 655, 60 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача стягнути пеню у розмірі 151 732, 90 грн., 3 % річних у розмірі 16 151, 15 грн. та інфляційні втрати у розмірі 6 034, 87 грн.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору, суд дійшов висновку, що він за своєю правовою природою є договором поставки.

Положеннями ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

З аналізу Договору вбачається, що він є рамковим договором, тобто таким, що укладений з метою багаторазового застосування, який містить загальні умови поставки товару постачальником, та при цьому погодження істотних умов (найменування товару, кількість, вартість, тощо) кожного окремого зобов`язання з поставки товару (партії товару) погоджується сторонами у специфікаціях (п. 1.2 Договору).

Згідно з п. 8.1 Договору даний Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2019. У разі якщо до дати закінчення терміну дії цього Договору жодна із сторін не направила іншій стороні в письмовій формі повідомлення про розірвання цього Договору, цей Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік на умовах, які діяли станом на дату закінчення терміну дії цього Договору.

З огляду на відсутність в матеріалах справи доказів, які б свідчили про припинення дії Договору (в порядку п. 8.1 Договору), суд дійшов висновку, що Договір був чинним у спірний період.

На виконання своїх зобов`язань за Договором позивачем було поставлено відповідачу:

- згідно видаткової накладної № 2042 від 30.03.2019 на суму 405 444,30 грн.;

- згідно видаткової накладної № 2158 від 03.04.2019 на суму 405 280, 80 грн. ;

- згідно видаткової накладної № 2286 від 05.04.2019 на суму 61 930, 50 грн. ;

- згідно видаткової накладної № 2284 від 05.04.2019 на суму 327 771, 20 грн.

Вказані видаткові накладні підписані уповноваженими представниками позивача та відповідача, скріплені печатками Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд - Оптіма - Констракшен» та Товариства з обмеженою відповідальністю "Парк Плюс" та в них міститься посилання на реквізити Договору.

Крім того, позивачем на підтвердження виконання ним своїх зобов`язань також було надано суду відповідні товарно-транспортні накладні та податкові накладні.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується здійснення позивачем поставки відповідачу товару загальною вартістю 1 200 426, 80 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У пункті 3.2 Договору сторонами було погоджено, що покупець здійснює оплату за замовлений та отриманий товар у готівковій або безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 15 робочих днів з дня отримання товару.

Із долученого позивачем до позовної заяви платіжного доручення № 349 від 15.05.2019 підтверджується перерахування відповідачем позивачу коштів у розмірі 327 771, 20 грн.

Проте, позивач вказує, що на підставі п. 3.4 Договору вказані платежі були ним зараховані в рахунок погашення заборгованості, яка виникла у відповідача з оплати товару, поставленого у період, що передував спірному.

Тому лише за видатковою накладною № 2284 від 05.04.2019 відбулось погашення заборгованості у розмірі 327 771, 20 грн.

За іншими видатковими накладними поставлений товар залишився неоплаченим.

Відповідач не скористався своїм правом на спростування наведених тверджень позивача, в той час як доказів оплати товару в повному обсязі, поставленого позивачем за вказаними видатковими накладними, відповідачем суду не надано.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись наведеними нормами господарського процесуального закону, суд приходить до висновку, що у відповідача наявне грошове зобов`язання перед позивачем за Договором у розмірі 872 655, 60 грн.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд - Оптіма - Констракшен" за Договором (за спірними видатковими накладними) у розмірі 872 655, 60 грн. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Парк Плюс" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецбуд-Плюс" суми основного боргу у розмірі 872 655, 60 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 151 732, 90 грн., 3 % річних у розмірі 16 151, 15 грн. та інфляційні втрати у розмірі 6 034, 87 грн. нараховані за період з 20.04.2019 по 03.12.2019.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

У пункті 7.4. Договору передбачено, що за прострочення строків оплати товару, встановлених в Договорі та додатках до нього, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день просрочки за весь період прострочення.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

З наведеного пункту Договору вбачається, що сторонами було визначено розмір пені (подвійна облікова ставка НБУ), порядок нарахування пені (на суму заборгованості за кожен день прострочення за кожен день прострочення), проте не визначено строк такого нарахування, а відтак в силу приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України період нарахування штрафних санкцій обмежено піврічним терміном.

Так, позивачем у позові наведено розрахунок пені, яку він просить стягнути з відповідача.

Згідно вказаного розрахунку позивачем нараховано:

- 405 444, 30 пені за період з 20.04.2019 по 20.10.2019 (за прострочення оплати товару за видатковою накладною № 2042 від 30.03.2019);

- 405 280,80 грн. за період з 25.04.2019 по 25.10.2019 (за прострочення оплати товару за видатковою накладною № 2158 від 03.04.2019);

- 61 930, 50 грн. за період з 27.04.2019 по 27.10.2019 (за прострочення оплати товару за видатковою накладною № 2286 від 05.04.2019).

Перевіривши розрахунок пені, викладений позивачем у позовній заяві, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, так як позивач здійснює нарахування пені за період, що перевищує (на один день більше) шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (зобов`язання з оплати товару, поставленого за кожною партією - відповідною видатковою накладною), що суперечить положенням ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, тоді як умовами Договору сторони не встановили іншого періоду нарахування пені, ніж той, що визначений у ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

При цьому, умова договору про нарахування пені за кожен день прострочення платежу не встановлює іншого періоду нарахування пені, а визначає механізм (спосіб) нарахування пені.

За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок пені, а також з урахуванням положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та дійшов висновку, що обґрунтованим розміром пені, що підлягає стягненню з відповідача є пеня у загальному розмірі 150 557, 23 грн.., яка складається з:

- 70 058, 55 грн. пені за період з 20.04.2019 по 20.10.2019 (за прострочення оплати товару за видатковою накладною № 2042 від 30.03.2019);

- 69 841, 54 грн. за період з 25.04.2019 по 25.10.2019 (за прострочення оплати товару за видатковою накладною № 2158 від 03.04.2019);

- 10 657, 14 грн. за період з 27.04.2019 по 27.10.2019 (за прострочення оплати товару за видатковою накладною № 2286 від 05.04.2019)

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Парк Плюс" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд - Оптіма - Констракшен" пені підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 150 557, 23 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, викладений позивачем у позовній заяві, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Парк Плюс" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю " Буд - Оптіма - Констракшен " інфляційних втрат у розмірі 6 034, 87 грн. та 3% річних у розмірі 16 151, 15 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 13, 74, 129, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Парк Плюс» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Буд - Оптіма - Констракшен» (03189, м. Київ, вул. Вільямса Академіка, буд. 6-Д, оф. 43; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Парк Плюс» (53032, Дніпропетровська область, Криворізький р-н, с. Вільне, Станція Червоний Шахтар, буд. 1; ) основний борг у розмірі 872 655 (вісімсот сімдесят дві тисячі шістсот п`ятдесят п`ять ) грн. 60 коп., пеню у розмірі 150 557 (сто п`ятдесят тисяч п`ятсот п`ятдесят сім) грн.. 23 коп., 3 % річних у розмірі 16 151 (шістнадцять тисяч сто п`ятдесят одна) грн. 15 коп., інфляцію у розмірі 6 034 (шість тисяч тридцять чотири) грн. 87 коп. та судовий збір у розмірі 15 680 (п`ятнадцять тисяч шістсот вісімдесят) грн. 98 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 09.06.2020.

Суддя М.Є.Літвінова