РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.05.2020Справа № 910/1370/20

За позовом Комунального підприємства "Центр організації дорожнього руху"
до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"
простягнення 26 928, 91 грн
Суддя Підченко Ю.О. Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін:
від позивача:Нікітіна В.С. - представник за довіреністю;
від відповідача:Опанасенко Б.Ю . - представник за довіреністю.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Центр організації дорожнього руху" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (надалі - відповідач) про стягнення 26 928, 91 грн страхового відшкодування, у зв`язку із пошкодженням технічних засобів регулювання дорожнього руху - світлофору, транспортного та дорожнього знаку внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, спричиненої автомобілем, цивільно-правова відповідальність власника якого застрахована відповідачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 відкрито провадження у справі № 910/1370/20 та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Вказаною ухвалою також зобов`язано Моторне (транспортне) страхове бюро України надати поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4871043.

19.02.2020 від Моторного (транспортного) страхового бюро України до суду надійшла інформація про страхове покриття згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4871043.

20.02.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярія) відповідачем надано відзив на позовну заяву, у якому він зазначив, що вартість відновлювального ремонту світлофора транспортного та дорожнього знаку визначена позивачем без врахування коефіцієнту фізичного зносу та становить 43 965,08 грн відповідно до актів виконаних робіт форми КБ-3 та КБ-2в, а відповідач, натомість, визначив вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу в сумі 18 036,17 грн. без ПДВ та при цьому відповідач сплатив позивачеві страхове відшкодування за вирахуванням від вказаної суми франшизи згідно полісу № АМ/4871043 в розмірі 1 000,00 грн та при цьому відшкодування заявленої позивачем до стягнення з відповідача решти страхового відшкодування в сумі 26 928, 91 грн є необґрунтованим, у зв`язку із чим відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

25.02.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярія) відповідачем надано клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2020 вирішено призначити судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 03.04.2020.

Між тим, судове засідання призначене на 03.04.2020 не відбулося з метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, зважаючи на період карантину, визначений постановою КМУ "Про запобігання поширенню на території України корона вірусу COVID-19" від 11.03.2020 № 211, з урахуванням рішення Уряду про заборону пасажирських перевезень та обмеження кількості учасників масових заходів, а також листа Ради суддів України від 16.03.2020 9/рс-186/20, у зв`язку із чим, відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 17.04.2020 судове засідання у справі № 910/1370/20 було призначене на 29.05.2020.

У судовому засіданні 29.05.2020 відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до рішення Київської міської ради від 27.11.2003 за №216/1090 "Про заходи щодо поліпшення роботи по організації дорожнього руху, розвитку мережі паркінгів, автостоянок, місць паркування та інших об`єктів дорожнього сервісу м. Києва" створено Комунальне підприємство "Київдорсервіс", яке в подальшому, згідно з рішенням Київської міської ради від 23.03.2017 за № 21/2243 "Про перейменування Комунального підприємства "Київдорсервіс" перейменовано у Комунальне підприємство "Центр організації дорожнього руху", що діє на підставі Статуту, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 12.04.2004 року №680, у редакції розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 05.01.2018 за №10.

Предметом діяльності позивача, відповідно до положень п. 2.2.3 Статуту є, зокрема, встановлення/будівництво, утримання та експлуатація технічних засобів регулювання дорожнього руху (світлофорних об`єктів, дорожніх знаків та інших технічних засобів регулювання дорожнього руху).

При цьому пунктом 5 розпорядження КМДА від 21.03.2005 за №398 "Про впорядкування розміщення технічних засобів регулювання дорожнім рухом на вулично-шляховій мережі м. Києва" Комунальне підприємство "Центр організації дорожнього руху" визначено балансоутримувачем технічних засобів регулювання дорожнього руху.

Таким чином, з урахуванням приписів ст. ст. 16, 18 Закону України "Про автомобільні дороги", п. 3.4.3, п. 3.4.10 розпорядження КМДА від 22.04.2004 за №680 та п. 5 розпорядження КМДА від 21.03.2005 за №398 технічні засоби регулювання дорожнього руху м. Києва є комунальною власністю територіальної громади м. Києва та знаходяться на балансі позивача.

Як вбачається із постанови Оболонського районного суду м. Києва від 23.05.2019 у справі №756/5121/19, 01.04.2019 о 09 год. 10 хв. в м. Києві по вул. Богатирська, 3, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "Мерседес", державний номерний знак (д.н.з.) НОМЕР_1 , не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем марки "Рено", д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, після чого автомобіль "Мерседес", д.н.з. НОМЕР_1 , став некерованим та допустив наїзд на знак 5.35.2 та здійснив наїзд на світлофор, внаслідок чого знак та світлофор отримала механічні пошкодження, що призвело до матеріальних збитків.

Відповідно до вищезазначеної постанови Оболонського районного суду м. Києва від 23.05.2019 у справі №756/5121/19, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Мерседес", державний номерний знак (д.н.з.) НОМЕР_1, застрахована відповідачем, що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4871043 зі строком дії з 18.09.2018 по 17.09.2019, цим полісом встановлено ліміт по майну у розмірі 100 000,00 грн. франшизу в розмірі 1 000,00 грн.

Положення статті 22 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Стаття 979 ЦК України передбачає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

В силу п. 3. ч.1. ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Тобто відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до ст.1192 ЦК має відшкодувати завдані збитки в повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Поряд із тим відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що є спеціальним в застосуванні до спірних правовідносин Сторін, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

При цьому статтею 28 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Водночас, щодо посилань позивача на правову позицію, що викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, суд зауважує, що у даній справі визначальним питанням було правильність застосування положень статей 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування". При цьому судом зазначено, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Тобто, у справі № 755/18006/15-ц питання правильності визначення розміру заподіяної шкоди не розглядалося.

Поряд із тим, суд приймає до уваги приписи п. 31.1 ст. 31 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір шкоди, завданої з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства.

Отже, аналіз наведених вище норм Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що є спеціальним в силу спірних правовідносин Сторін, вбачається, що для визначення розміру шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди даного типу, є обов`язковим складення звіту про оцінку, який має бути виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства.

Згідно з положеннями ст. 4 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" професійна оціночна діяльність (далі - оціночна діяльність) - діяльність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, визнаних такими відповідно до положень цього Закону, яка полягає в організаційному, методичному та практичному забезпеченні проведення оцінки майна, розгляді та підготовці висновків щодо вартості майна. Статтею 6 вказаного Закону визначається, що оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону.

Так, відповідно до наданого відповідачем звіту № 82 про оцінку вартості матеріальних збитків, що виникли внаслідок ДТП за адресою: м. Київ, вул. Богатирська, з-д "Оболонь", складеного Фізичною особою - підприємцем Кривошеєвим Олексієм Юрійовичем 20.08.2019 на замовлення відповідача, розмір матеріального збитку нанесеного позивачу внаслідок ДТП становить 18 036,17 грн. без ПДВ.

При цьому Кривошеєв Олексій Юрійович є суб`єктом оціночної діяльності, має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, виданий Фондом державного майна України за № 261/18 від 26.03.2018 та кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ № 2 видане 03.02.2018.

Натомість, позивачем, на підтвердження розміру заподіяної шкоди, надано суду довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за квітень 2019 від 04.04.2019 (форма КБ-3) та акт приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2019 від 04.04.2019 (форма КБ-2в) на суму 43 965,08 грн.

Втім, суд зазначає, що враховуючи положення п. 31.1. ст. 31 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а також те, що позивач не є суб`єктом оціночної діяльності, складені позивачем довідка та акт не можуть бути належними та допустимими в розумінні ст. ст. 76, 77, 78, 91 ГПК України доказами підтвердження розміру шкоди, завданої позивачеві пошкодженням технічних засобів регулювання дорожнього руху, яка має відшкодовуватися відповідачем.

Таким чином, оскільки розмір страхового відшкодування визначений відповідачем у спосіб, встановлений Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" - на підставі звіту, виконаного оцінювачем, а позивачем не надано суду, встановлених статтею 31 цього Закону доказів визначення іншого розміру заподіяної шкоди, як і не заявлялось клопотання про проведення відповідної експертизи, а тому у відповідача внаслідок настання страхового випадку виник обов`язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту відповідальності за страховим випадком виходячи з вартості, визначеної суб`єктом оціночної діяльності.

А відтак, при перевірці правильності здійснення відповідачем страхового відшкодування суд приймає до уваги розмір вартості відновлювального ремонту в сумі 18 036,17 грн (без ПДВ), що визначений відповідно до звіту № 82 про оцінку вартості матеріальних збитків, що виникли внаслідок ДТП за адресою: м. Київ, вул. Богатирська, з-д "Оболонь", складеного Фізичною особою - підприємцем Кривошеєвим Олексієм Юрійовичем 20.08.2019, що був наданий відповідачем.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Як зазначалося вище, згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4871043 передбачено франшизу у розмірі 1 000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, у відповідача, у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов`язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат (тобто, не більше суми фактичних затрат), виходячи з вартості відновлювального ремонту технічного засобу регулювання дорожнього руху, за мінусом франшизи (1 000,00 грн.).

Отже, враховуючи визначені полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4871043 розміри лімітів відповідальності та франшизи, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний був відшкодувати позивачу витрати в розмірі 17 036,17 грн. (18 036,17 грн - вартість відновлювального ремонту за вирахуванням франшизи в сумі 1 000,00 грн.)

При цьому позивач вказує на те, що страхове відшкодування сплачувалося відповідачем без врахування ПДВ у розмірі 3 607,23 грн, оскільки позивач не є платником ПДВ та при цьому згідно довідки про вартість виконаних будівельних робіт за квітень 2019 року та акту приймання виконання будівельних робіт за квітень 2019 року, позивач сам виступав замовником та підрядником (виконавцем) замовлених робіт з ремонту світлофора транспортного та дорожнього знаку та окрім того - жодного документа на підтвердженням оплати ПДВ позивачем не надано.

Натомість як вбачається із платіжних доручень № 28467 від 24.12.2019 на суму 2 036,17 грн, № 28431 від 23.12.2019 на суму 2 000,00 грн, № 28388 від 21.11.2019 на суму 1 000,00 грн, № 28374 від 20.12.2019 на суму 1 000,00 грн, № 28313 від 19.12.2019 на суму 1 000,00 грн, № 28292 від 18.12.2019 на суму 1 000,00 грн, № 28247 від 17.12.2019 на суму 2 000,00 грн, № 28208 від 16.12.2019 на суму 1 000,00 грн, № 27492 від 06.12.2019 на суму 2 000,00 грн, № 27916 від 05.12.2019 на суму 2 000,00 грн, № 27868 від 04.12.2019 на суму 2 000,00 грн, відповідач сплатив позивачеві страхове відшкодування в сумі 17 036,17 грн до відкриття провадження у даній справі.

Статтею 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Разом із тим, в силу приписів ч. ч. 2, 3 ст. 86 ГПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з огляду на те, що відповідачем сплачено на користь позивача страхове відшкодування в сумі 17 036,17 грн, яке було визначене з урахуванням приписів п. 31.1. ст. 31 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в повному обсязі, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача решти страхового відшкодування в сумі 26 928, 91 грн є безпідставними, а відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Також суд враховує, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" та постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (із внесеними до неї змінами) з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин, у зв`язку з чим до ГПК України внесені зміни щодо продовження процесуальних строків.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 114, 129, 232, 233, 236, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288, ч. 4 Розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства "Центр організації дорожнього руху" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Зазначені строки обчислюються з урахуванням ч. 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 03.06.2020 року.

Суддя Ю.О. Підченко