ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2020м. ДніпроСправа № 904/1944/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф., розглянув спір

за позовом Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу в сумі 84 177,99 грн.

Без участі представників сторін.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення 84 177,99 грн., що складають суму штрафу за несвоєчасну доставку вантажу, поставленого за залізничними накладними №№ 40632721, 40632739, 40636623, 40636631, 40636649, 40636656, 40636755, 40636763, 406336771, 40636789, 40636813, 40637282, 40637290, 40648586, 40648602, 40667511, 40675852, 40676017, 40683013, 40686149, 40686164, 40686172, 40697344, 40697351, 40719452, 41184896, 41185000, 41187279, 41187287, 41187378, 41187386, 41188418, 41189796, 41189804, 41205030, 41215351, 41215369, 41278284, 41394404, 41570623, 44928968, 44928984, 44937589, 44948792, 47220462, 47220819, 47239595, 47548789, 47561097, 47562640, 47585161, 47585179, 47585187, 47585625, 47585716, 47593132, 47598479, 47598511, 47598628, 47598693, 47601679, 47601695, 47602727, 47602735, 47608195, 47608211, 47608476, 47610514, 47610530, 47610563, 47610589, 47612452, 47620091, 47620109, 47621354, 47624283, 47624366, 47624390, 47632799, 47636543, 47636550, 47636626, 47636634, 47636659, 47637533, 476375666, 47637582, 47646252, 47713912, 47713938, 47713946, 47713953, 47713961, 47713979, 47713987, 47713995, 47721113, 47721121, 47729389, 47730452, 47731559, 47731575, 47731617, 47731625, 47731658, 47731666, 47734058, 47734066, 47735543, 47746128, 47746144, 47746151, 47746169, 47746177, 47746185, 47746193, 47748207, 47748249, 47751631, 47751649, 47753686, 47754106, 47754114, 47758453, 47760483, 47837372, 47837398, 47837406, 53146825, 53147138, 53253068, 53261947, 53262606, 53262622, 53264768, 53264776, 53264784, 53264792, 53264925, 53264933, 53264941, 53264958, 53264966, 53264974, 53264982, 53265005, 53265088, 53265104, 53265187, 47751649.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у січні 2020 року Акціонерним товариством Українська залізниця в особі Регіональної філії Придніпровська залізниця Аакціонерного товариства Українська залізниця на адресу Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" здійснило перевезення порожніх вагонів.

В порушення статті 41 Статуту залізниць України вантаж відповідачем доставлено позивачу з прострочкою термінів доставки, визначених Правилами обчислення термінів доставки вантажу, у зв`язку з чим позивачем нараховано штраф за несвоєчасну доставку вантажу за період з 16.01.2020 по 24.01.2020, сума якого складає 84 177,99 грн.

Відповідач у відзиві на позов просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити; у випадку задоволення позовних вимог позивача зменшити розмір штрафу до 50%, з огляду на таке.

Існує тенденція до зниження обсягів промислового виробництва та пред`явлення вантажу до перевезень. Так, у 2019 році регіональною філією виконано перевезень вантажів в обсязі 31,2 млрд. т/км, що менше 2018 року на 1,6 млрд. т/км (-4,8%).

Заборгованість по залучених коштах на кінець 2019 року становила 4 413,5 млн. грн., з яких 1 214,8 млн. грн. - за довгостроковими кредитами, 896,4 млн. грн. - за єврооблігаціями, що емітовані Шортлайн Пі Ел Сі в інтересах АТ "Укрзалізниця" та 2 302,3 млн. грн. - заборгованість за договорами фінансового лізингу. Кредиторська заборгованість за товари, роботи, послуги на початок 2019 року становила 311,5 млн. грн. Протягом року її зменшено на 33,9 млн. грн., заборгованість залишається значною - 277,6 млн. грн., з яких 90,3 млн. грн. - заборгованість по капвкладенням, 112,6 млн. грн. - за ТМЦ, 35,8 млн. грн. - за ремонти рухомого складу та інших основних засобів.

Проте, незважаючи на скрутне фінансове становище, залізниця продовжує своєчасно виконувати розрахунки із заробітної плати та податкових зобов`язань.

Залізниця несе основний тягар у такому важливому соціальному питанні, як надання безоплатних послуг з перевезення пільгових категорій громадян. Так, у 2017 році залізницею перевезено 6,2 млн. пасажирів, яким надано пільги на загальну суму 114,2 млн. грн. У 2018 році - 5,7 млн. пасажирів - на 126,1 млн. грн.; у 2019 році - 5,8 млн. пасажирів Однак, залізниця не отримує у потрібному обсязі компенсацію нарахованих, але не отриманих за пільгові перевезення, доходів. Місцевими органами влади не прийнято до оплати та не компенсовано 54,6 млн. грн. у 2018 році (68,9% нарахувань) та 72,5 млн. грн. у 2019 році (73,8% нарахувань).

Крім того, відповідач зазначає, що рішення судів щодо стягнення на користь залізниці компенсації за пільгові перевезення пасажирів на загальну суму 10 млн. грн. не виконуються через відсутність коштів в державному бюджеті, про що свідчать листи Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області. Між тим, як вказує відповідач, зазначені кошти були б витрачені на відновлення та поліпшення інфраструктури залізничного транспорту, що, в свою чергу, покращило б виконання зобов`язань перед клієнтами в частині своєчасності доставки вантажів.

Відповідач просить врахувати той факт, що Придніпровська залізниця внесена до переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави. Зазначений перелік затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83, саме залізничний транспорт здійснює військові перевезення. Позбавлення оборотних коштів АТ "Українська залізниця", як стратегічного перевізника військових вантажів, підриває безпеку держави.

На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що збитки внаслідок прострочення в доставці вантажу взагалі відсутні, АТ "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" просить суд врахувати наведені аргументи та зменшити розмір заявленого штрафу до 50 %, посилаючись на судову практику в аналогічних правовідносинах.

Крім того, відповідач звертає увагу суду, що позивач у своєму розрахунку суми боргу, за однією і тією самою накладною № 47751679 двічі нараховує до стягання штраф на суму 553,20 грн.

Також, 12.05.2020 відповідач подав до канцелярії суду клопотання, в якому просить суд продовжити строк для подачі відзиву.

У відповіді на відзив позивач зазначає наступне.

Доводи відповідача щодо неналежних розрахунків із ним за перевезення пільгової категорії населення вважає такими, що не впливають на правовідносини сторін у цій справі, а заборгованість контрагентів перед відповідачем не звільняє останнього від виконання зобов`язань за договором, укладеним із позивачем.

Щодо розміру штрафу, то позивач зауважує на тому, що він визначений саме Статутом залізниць України за сам факт порушення незалежно від понесених збитків через таке порушення. Зменшення штрафу цим Статутом не передбачено.

Також, позивач вказав, що порушення відповідачем зобов`язань має системний характер.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.04.2020 відкрито провадження у справі № 904/1944/20, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є: обставини укладання договору надання послуг, строк дії договору, факт надання послуг за договором, наявність перевізних документів - залізничних накладних, наявність або відсутність прострочення термінів доставки вантажу, вартість спірних перевезень, правомірність здійснення розрахунків заявленого до стягнення штрафу.

У січні 2020 Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" було здійснено перевезення порожніх власних вагонів на адресу Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" за залізничними накладними: №№ 40632721, 40632739, 40636623, 40636631, 40636649, 40636656, 40636755, 40636763, 406336771, 40636789, 40636813, 40637282, 40637290, 40648586, 40648602, 40667511, 40675852, 40676017, 40683013, 40686149, 40686164, 40686172, 40697344, 40697351, 40719452, 41184896, 41185000, 41187279, 41187287, 41187378, 41187386, 41188418, 41189796, 41189804, 41205030, 41215351, 41215369, 41278284, 41394404, 41570623, 44928968, 44928984, 44937589, 44948792, 47220462, 47220819, 47239595, 47548789, 47561097, 47562640, 47585161, 47585179, 47585187, 47585625, 47585716, 47593132, 47598479, 47598511, 47598628, 47598693, 47601679, 47601695, 47602727, 47602735, 47608195, 47608211, 47608476, 47610514, 47610530, 47610563, 47610589, 47612452, 47620091, 47620109, 47621354, 47624283, 47624366, 47624390, 47632799, 47636543, 47636550, 47636626, 47636634, 47636659, 47637533, 476375666, 47637582, 47646252, 47713912, 47713938, 47713946, 47713953, 47713961, 47713979, 47713987, 47713995, 47721113, 47721121, 47729389, 47730452, 47731559, 47731575, 47731617, 47731625, 47731658, 47731666, 47734058, 47734066, 47735543, 47746128, 47746144, 47746151, 47746169, 47746177, 47746185, 47746193, 47748207, 47748249, 47751631, 47751649, 47753686, 47754106, 47754114, 47758453, 47760483, 47837372, 47837398, 47837406, 53146825, 53147138, 53253068, 53261947, 53262606, 53262622, 53264768, 53264776, 53264784, 53264792, 53264925, 53264933, 53264941, 53264958, 53264966, 53264974, 53264982, 53265005, 53265088, 53265104, 53265187, 47751649.

Одержувачем вантажу згідно з вказаними вище накладними є Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат".

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України, яка кореспондується із статтею 307 Господарського кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної.

Статтею 6 Статуту Залізниць визначено, що накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформленим відповідно до Статуту і Правил перевезень й наданим залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою договору на перевезення вантажу, який укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Пунктом 1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, а також статтею 23 Статуту передбачено, що на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну).

Накладна згідно з цими Правилами може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису). Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.

Згідно зі статтею 22 Статуту, за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Звертаючись із даним позовом, позивач посилається на те, що при здійсненні перевезення вантажу, Залізницею допущено прострочення в його доставці, що підтверджується календарними штемпелями на зазначених вище залізничних накладних, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с. 15-164).

З посиланням на статті 41, 116 Статуту залізниць України (далі - Статут) за несвоєчасну доставку вантажів позивачем нараховано відповідачеві штраф у сумі 84 177,99 грн. за січень 2020, який останнім не сплачений, що і стало причиною виникнення спору у даній справі.

Відповідно до статті 41 Статуту Залізниць України залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни.

Згідно з пунктом 1.2 Правил обчислення термінів доставки вантажу (далі- Правила) термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Пунктом 1.1 Правил визначено терміни, в які залізниці зобов`язані доставляти вантажі за призначенням, зокрема, відповідно до підпункту 1.1.1 наведеного пункту, у разі перевезення вантажною швидкістю: маршрутними відправками; вагонними відправками та відправками у великотоннажних контейнерах; дрібними відправками та відправками в середньотоннажних контейнерах, терміни доставки вантажу обчислюється виходячи з 1 (однієї) доби на кожні повні та неповні 320, 200 та 150 км. відповідно.

Згідно з пунктом 2.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 20 серпня 2001 року № 542, обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах.

Разом з тим, згідно з пунктом 2.4 Правил терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (пункт 2.9 Правил).

Відповідно до пункту 2.10 Правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

За приписами статті 116 Статуту залізниць за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

Залізниця не несе відповідальності за порушення термінів доставки, якщо порушення сталося внаслідок стихійного лиха або з інших, не залежних від залізниці обставин.

Відповідно до положень зазначених норм залізниця доставляє вантажі за відповідну кількість діб, при цьому початок першої доби настає з 24 години дати приймання вантажу до перевезення.

В Інформаційному листі Вищого господарського суду України № 01-06/420/2012 від 04.04.2012 "Про обчислення термінів доставки залізницею вантажів та визначення розміру штрафу за порушення цих термінів" зазначено, що встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин).

Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш як на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченого статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання, в силу статті 525 Цивільного кодексу України, не допускається.

Відповідно до частини 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог Правил видачі вантажів оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної і дорожньої відомості, датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці, або дата подачі вагона під вивантаження, якщо вона здійснюється одержувачем на місцях загального або не загального користування (пункт 8 Правил).

Як вбачається із матеріалів справи та підтверджується календарними штемпелями на залізничних накладних №№ 40632721, 40632739, 40636623, 40636631, 40636649, 40636656, 40636755, 40636763, 406336771, 40636789, 40636813, 40637282, 40637290, 40648586, 40648602, 40667511, 40675852, 40676017, 40683013, 40686149, 40686164, 40686172, 40697344, 40697351, 40719452, 41184896, 41185000, 41187279, 41187287, 41187378, 41187386, 41188418, 41189796, 41189804, 41205030, 41215351, 41215369, 41278284, 41394404, 41570623, 44928968, 44928984, 44937589, 44948792, 47220462, 47220819, 47239595, 47548789, 47561097, 47562640, 47585161, 47585179, 47585187, 47585625, 47585716, 47593132, 47598479, 47598511, 47598628, 47598693, 47601679, 47601695, 47602727, 47602735, 47608195, 47608211, 47608476, 47610514, 47610530, 47610563, 47610589, 47612452, 47620091, 47620109, 47621354, 47624283, 47624366, 47624390, 47632799, 47636543, 47636550, 47636626, 47636634, 47636659, 47637533, 476375666, 47637582, 47646252, 47713912, 47713938, 47713946, 47713953, 47713961, 47713979, 47713987, 47713995, 47721113, 47721121, 47729389, 47730452, 47731559, 47731575, 47731617, 47731625, 47731658, 47731666, 47734058, 47734066, 47735543, 47746128, 47746144, 47746151, 47746169, 47746177, 47746185, 47746193, 47748207, 47748249, 47751631, 47751649, 47753686, 47754106, 47754114, 47758453, 47760483, 47837372, 47837398, 47837406, 53146825, 53147138, 53253068, 53261947, 53262606, 53262622, 53264768, 53264776, 53264784, 53264792, 53264925, 53264933, 53264941, 53264958, 53264966, 53264974, 53264982, 53265005, 53265088, 53265104, 53265187, 47751649, вантаж доставлено одержувачу з порушенням встановленого терміну доставки, який визначений статтею 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу.

Дослідивши розрахунок штрафу, здійснений позивачем, та доданий до позовної заяви (а.с. 10-14), судом встановлено, що позивач двічі нараховує штраф за залізничною накладною № 47751649 за період з 15.01.2020 по 23.01.2020 у сумі 553,20 грн.

Відповідно до частин 1 статей 74 та 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач доказів відсутності вини в порушенні строків доставки вантажу та заперечень по суті позовних вимог в частині стягнення штрафу в сумі 83 624,79 грн. не надав.

З огляду на викладене, вимоги заявлені позивачем підлягають частковому задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу до 50% суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, неустойка, виходячи з приписів статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.

Посилання відповідача на те, що Придніпровську залізницю включено до переліку підприємств, які мають істотне стратегічне значення для економіки та безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83, не є тією достатньою обставиною, що надає право суду на зменшення розміру неустойки, без дослідження всіх доказів для зменшення неустойки у сукупності. При цьому, організаційна форма підприємства відповідача, в даному випадку засновником якого є держава в особі Кабінету Міністрів України, не впливає на те, що відповідач є таким самим учасником господарських відносин та суб`єктом господарювання, як і позивач та на нього, відповідно, розповсюджуються ті самі норми права, що регулюють спірні відносини, в даному випадку щодо відповідальності за неналежне виконання зобов`язань, що мало місце у цій справі.

Посилання відповідача на необхідність здійснення військових перевезень також не має бути предметом дослідження у справі, яка стосується неналежного виконання зобов`язань перед позивачем за укладеним з ним договором про надання послуг.

Інші доводи, зокрема, щодо відсутності збитків внаслідок прострочення в доставці вантажу є недостатніми для зменшення розміру заявленого штрафу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.02.2019 № 910/9765/18.

Питання розрахунків держави за перевезення пільгової категорії громадян жодним чином не впливає на правовідносини позивача та відповідача, які виникли із договору перевезення вантажів, які мав здійснити відповідач у встановлені законом строки та які він порушив. Зменшення обігових коштів відповідача також не впливає на обов`язковість належного виконання взятих на себе договірних зобов`язань.

Суд також зазначає, що порушення відповідачем термінів доставки вантажів та порожніх вагонів є систематичним та носить значний характер, про що свідчить велика кількість судових справ, предметом розгляду яких є стягнення неустойки з АТ "Укрзалізниця" за порушення термінів доставки. А отже, випадок порушення зобов`язань відповідачем, що є предметом розгляду у даній справі, не є винятковим. Більше того, у більшості випадків (зі спірних перевезень) порушення відповідачем строків доставки вантажів у даній справі є значним, прострочення складає до 11 діб, та за вказані порушення нараховано та заявлено до стягнення штраф у максимальному розмірі - 30 відсотків провізної плати.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що у даній справі відсутні обставини та не надані відповідачем належні докази, які б свідчили про існування підстав для зменшення розміру штрафу, виходячи з обставин винятковості та майнового стану сторін, а тому суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про зменшення штрафу.

Щодо клопотання відповідача про продовження строків для подання відзиву, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 211 від 11.03.2020 (із змінами, внесеними згідно з постановами Кабінету Міністрів України № 215 від 16.03.2020, № 239 від 25.03.2020, № 241 від 29.03.2020, № 242 від 20.03.2020, № 255 від 02.04.2020; № 291 від 22.04.2020) з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 на усій території України з 12.03.2020 по 11.05.2020 встановлений карантин.

Введено заборону регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, зокрема пасажирські перевезення на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі; перевезення пасажирів метрополітенами мм. Києва, Харкова і Дніпра; перевезення пасажирів залізничним транспортом в усіх видах внутрішнього сполучення (приміському, міському, регіональному та дальньому); з 06.04.2020 переміщення групою осіб у кількості більше ніж дві особи, крім випадків службової необхідності; проведення всіх масових (культурних, розважальних, спортивних, соціальних, релігійних, рекламних та інших) заходів, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, за умови забезпечення учасників засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, у тому числі виготовленими самостійно, а також дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 27 Конституції України передбачено, що обов`язок держави - захищати життя людини.

У зв`язку із запровадженням карантину на території України та з метою запобігання поширенню коронавірусу COVID-19, прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-ІХ від 30.03.2020. Цей закон набрав чинності 02.04.2020.

Зокрема, вказаним законом розділ Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України доповнено новим пунктом 4 такого змісту: "Під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк який встановлюється судом у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину.".

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

За викладеного вбачається, що строк, зокрема, на подання відзиву на позовну заяву, продовжений на строк дії карантину в силу вказаного вище закону, у зв`язку з чим не потребує вчинення судом додаткових процесуальних дій з даного приводу.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про продовження строку на подання відзиву на позовну заяву.

Розподіл судового збору судом здійснюється відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтею 526 Цивільного кодексу України, статтями 6, 41, 116, Статуту залізниць України, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, 108, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (50102, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Рудна, буд. 47; ) 83 624,79 грн. (вісімдесят три тисячі шістсот двадцять чотири гривні 79 коп.) штрафу, 2 088,19 грн. (дві тисячі вісімдесят вісім гривень 19 коп.) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суд вважає необхідним роз`яснити про те, що у зв`язку із заходами, спрямованими на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій, що впроваджені через поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), вказані вище строки оскарження продовжуються до закінчення карантину.

Суддя І.Ф. Мельниченко