Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2020 р. м. Рівне Справа № 918/359/20

Господарський суд Рівненської області у складі судді Церковної Н. Ф., за участі секретаря судового засідання Оліфер С. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне Українсько-Грецьке підприємство "Імтрекс" до Іноземного підприємства "Томашгородський каменедробильний завод" про стягнення в сумі 221 773, 22 грн

Учасники провадження в судове засідання не зявилися

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Спільне Українсько-Грецьке підприємство "Імтрекс" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Іноземного підприємства "Томашгородський каменедробильний завод" про стягнення в сумі 221 773, 22 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №13/18 від 06.08.2018 року, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в сумі 221 773, 22 грн, що становить попередню оплату.

Ухвалою суду від 27.04.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 26.05.2020 року розгляд справи відкладено на 16.06.2020 року.

15.06.2020 року на адресу суду через електронну пошту від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

Представник відповідача у судове засідання 16.06.2020 року не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомленний належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Зважаючи на те, що неявка представників сторін не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Крім того судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.(ч.1,2 ст.2 ГПК України).

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, суд встановив на їх підставі такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

06 серпня 2018 року між позивачем (далі - постачальник) та відповідачем (далі -покупець) було укладено договір поставки №13/18 (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність, а покупець прийняти і оплатити на умовах даного договору наступний товар: щебінь (ДСТУ БВ 2.7-75-98) та відсів (ДСТУ 26193-84) (п. 1.1. договору).

Відповідно до п.2.4. договору розрахунки Покупця з Постачальником за товар здійснюється шляхом безготівкового перерахування 100% передоплати документально погодженої ціни партії товару, на банківський рахунок Постачальника.

Повний розрахунок за товар, по якому не було здійснено передоплату, яка визначена в п. 2.4 цього договору, здійснюється не пізніше ніж через 10 банківських днів після поставлення товару, але умови попереднього надання Гарантійного листа або банківської гарантії з боку покупця (п. 2.5. договору).

Судом встановлено, що у період з 09.08.2018 року по 27.11.2018 року покупець замовив та оплатив товар на загальну суму 1 325 750, 00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями 328 від 09.08.2018 року та 574 від 27.11.2018 року.

Як вбачається за матеріалами справи станом на 12.08.2019 року постачальником було недопоставлено товар на загальну суму у розмірі 585 758, 52 грн, у звязку з чим покупцем була спрямована на адресу постачальника претензія від 12.08.2019 року за вихідним № 1/12-08-19 з вимогою повернення грошових коштів на рахунок покупця.

Однак, з урахуванням часткового виконання договірних зобовязань в постачальника виникла заборгованість перед покупцем в сумі 221 773, 22 грн.

Відповідно до ч.1 ст.174 ГК України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань. Зміст договору та взяті за ним зобов`язання свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з поставки, які регулюються нормами ЦК України та ГК України.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У силу вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до частини 1 ст. 664 ЦК України обовязок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обовязок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцем знаходження товару. Договором купівлі- продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обовязку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором він готовий до передавання покупцеві у належному місці і покупець інформований про це.

Згідно з ч. 1 ст. 688 ЦК України покупець зобовязаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк встановлений договором , а якщо такий строк не встановлений то в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлено до характеру і призначення товару.

Приписами ч.2 ст. 693 ЦК України унормовано, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений договором строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зважаючи , що позивач здійснив попередню оплату товару на суму 1 325 750, 00 грн, а отримав товару на суму 1103976, 78, за перебігом строк виконання зобовязань з поставки товару, відтак отримав право вимагати від відповідача повернення попередньої оплати недопоставленого товару.

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи в сукупності, проаналізувавши чинне законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 221 773, 22 грн боргу за недопоставлений товар..

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у розмірі 3 326, 60 грн.

Керуючись ст. 76-79, 129, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2.Стягнути з Іноземного підприємства "Томашгородський каменедробильний завод" (34240, Рівненська область, Рокитнівський район, смт. Томашгород, вул. Заводська, будинок 3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне Українсько-Грецьке підприємство "Імтрекс" (68000, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Хантадзе, будинок 2/12Н, ) суму попередньої оплати за договором поставки в розмірі 221773, 22 грн та 3 326, 60 грн витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне судове рішення складене та підписане 17 червня 2020 року.

Суддя Церковна Н. Ф.