РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.06.2020Справа № 910/7728/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., за участю секретаря судового засідання Зарудньої О.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10; ідентифікаційний код: 40108578)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік" (69006, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, б. 69-А; ідентифікаційний код: 30105738)

про стягнення 460 878, 85 грн,

Представники сторін:

від позивача: Чугай О.О.

від відповідача: Кузнецов І.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Національна поліція України звернулася до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" про стягнення штрафних санкцій (пені та штрафу) в розмірі 460 878, 85 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постачальником (відповідачем) частину партій товару поставлено покупцю (позивачу) з порушенням терміну поставки, визначеного пунктом 5.1. розділу V договору № 179НП від 31.05.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 (суддя Підченко Ю.О.) відкрито провадження у справі, справу вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 19.07.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.2019 справу № 910/7728/19 направлено за підсудністю до Господарського суду Запорізької області.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2019 ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.07.2019 у справі № 910/7728/19 скасовано. Матеріали справи № 910/7728/19 направлено до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

За наслідками проведення повторного автоматизованого розподілу справи № 910/7728/19, визначено суддю Баранова Д.О. для подальшого її розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2019 прийнято справу 910/7728/19 до свого провадження, підготовче засідання призначено на 15.01.2020.

23.12.2019 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2020 задоволено клопотання Національної поліції України про витребування доказів та витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" додаткові докази по справі у зв`язку з чим судом оголошено перерву до 05.02.2020.

У підготовчому засіданні 05.02.2020 судом було оголошено перерву до 19.02.2020 у порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України.

13.02.2020 до Господарського суду міста Києва надійшли документи від відповідача на виконання вимог ухвали суду від 15.01.2020.

18.02.2020 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.02.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.03.2020.

У судовому засіданні 11.03.2020 оголошено перерву до 25.03.2020.

З метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, зважаючи на період карантину введений на території України Кабінетом Міністрів України, ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2020 у судовому засіданні оголошено перерву до 13.05.2020.

27.03.2020 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

13.05.2020 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про долучення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2020 судове засідання відкладено на 03.06.2020.

У судовому засіданні 03.06.2020 представник відповідача заявив клопотання про відкладення розгляду справи для отримання постанови суду апеляційної інстанції у подібній справі.

Представник позивача заперечив щодо задоволення заявленого клопотання.

Суд розглянувши усне клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, ухвалив відмовити в його задоволенні з огляду на безпідставність та необґрунтованість його заявлення.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд про їх задоволення.

Представник відповідача заперечив щодо заявлених позовних вимог, просив суд відмовити в їх задоволенні.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи у судовому засіданні 03.06.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

31.05.2018 між Національною поліцією України (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мік" (далі - постачальник) було укладено договір № 179НП про закупівлю форменого одягу (костюм (сорочка, брюки) типу А) за умов якого постачальник зобов`язується у 2018 році поставити покупцю костюми (сорочка, брюки) типу А (код згідно ЄЗС ДК 021:2015-1811), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити вказаний товар в порядку та на умовах визначених цим договором (пункт 1.1. договору).

Відповідно до пункту 3.1. договору ціна договору становить 13 249 200, 00 грн, у тому числі ПДВ 2 208 200,00 грн.

Згідно п. 5.1. договору постачальник зобов`язується здійснити поставку товару в термін до 15.06.2018 включно, за адресою покупця у місті Києві (вулиця Святошинська, 27, місто Київ, 03115).

Датою поставки товару вважається дата підписання уповноваженими представниками сторін накладної (5.2. договору).

Умовами п. 9.2 договору сторони погодили, що за порушення строків виконання зобов`язання щодо поставки товару з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцяти днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Пунктом 12.1. передбачено, що договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, реєстрації у покупця та діє до 31.12.2018, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх виконання сторонами.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що постачальником частину товару поставлено покупцю з порушенням терміну поставки, визначеного п. 5.1. договору № 179НП. З огляду на що Національною поліцією України було нараховано штрафні санкції за прострочення виконання постачальником зобов`язань по поставці товару в розмірі 460 878, 85 грн, з яких: пеня - 266 419, 69 грн, штраф - 194 459, 16 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача з претензією № 822/26/3-2019 від 19.03.2019, в якій просив сплатити штрафні санкції за неналежне виконання постачальником своїх зобов`язань за договором в сумі 469 390, 92 грн.

Однак, відповідь на претензію від відповідача на адресу позивача не надходила.

Із поданого відповідачем відзиву вбачається, що останній заперечує щодо задоволення позовних вимог, вказуючи про неможливість своєчасного виконання зобов`язання з поставки товару за спірним договором не через недобросовісну поведінку, а через поважні причини, які незалежно від волі відповідача як постачальника, і мали вплив на можливість своєчасного виконання зобов`язань за договором № 179НП, а саме, затоплення складу Tовариства з обмеженою відповідальністю "Мік", на якому зберігалися готові вироби і тканина для виготовлення виробів. З огляду на те, що як про це вказує відповідач має місце дія обставин непереборної сили, то такі обставини виключають підстави для майнової відповідальності відповідача.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України вказано, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 179НП від 31.05.2018, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини 1 статті 691 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

В силу вимог частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У силу вимог статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

При цьому, відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, умовами п. 5.1. договору сторонами погоджено, що постачальник зобов`язується здійснити поставку товару в термін до 15.06.2018 включно, за адресою покупця у місті Києві (вулиця Святошинська, 27, місто Київ, 03115).

Як про це вказує позивач та що у свою чергу встановлено судом, постачальником частину товару поставлено покупцю з порушенням терміну поставки, визначену п. 5.1. договору, а саме:

- другу партію товару у кількості 2000 комплектів постачальником поставлено 06.07.2018, що підтверджується підписаною уповноваженими представниками сторін накладною від 06.07.2018 № РН-07/06/01, тобто, з прострочення терміну поставки товару на 20 днів день (з 16.06.2018 по 05.07.2018 без урахування дня поставки);

- третю партію товару у кількості 2830 комплектів постачальником поставлено 12.07.2018, що підтверджується підписаною уповноваженими представниками сторін накладною від 12.07.2018 № РН-06/15/05, тобто, з прострочення терміну поставки товару на 26 днів (з 16.06.2018 по 11.07.2018);

- четверту партію товару у кількості 450 комплектів постачальником поставлено 13.07.2018, що підтверджується підписаною уповноваженими представниками сторін накладною від 13.07.2018 № РН-07/12/02, тобто, з прострочення терміну поставки товару на 27 днів (з 16.06.2018 по 12.07.2018);

- п`яту партію товару у кількості 1150 комплектів постачальником поставлено 23.07.2018, що підтверджується підписаною уповноваженими представниками сторін накладною від 23.07.2018 № РН-07/23/05, тобто, з прострочення терміну поставки товару на 37 днів (з 16.06.2018 по 22.07.2018);

- шосту партію товару у кількості 762 комплектів постачальником поставлено 01.08.2018, що підтверджується підписаною уповноваженими представниками сторін накладною від 01.08.2018 № РН-07/31/03, тобто, з прострочення терміну поставки товару на 46 днів (з 16.06.2018 по 31.07.2018);

- сьому партію товару у кількості 646 комплектів постачальником поставлено 20.08.2018, що підтверджується підписаною уповноваженими представниками сторін накладною від 20.08.2018 № РН-08/20/02, тобто, з прострочення терміну поставки товару на 65 днів (з 16.06.2018 по 19.08.2018).

Таким чином, враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що товар було поставлено відповідачем позивачу на підставі видаткових накладних: № РН-07/06/01 - 06.07.2018, № РН-06/15/05 - 12.07.2018, № РН-07/12/02 - 13.07.2018, № РН-07/23/05 - 23.07.2018, № РН-07/31/03 - 01.08.2018 та № РН-08/20/02 - 20.08.2018, то за таких підстав суд дійшов висновку, що відповідачем порушено строк виконання своїх зобов`язань з поставки товару.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відтак, враховуючи те, що відповідачем було порушено строки поставки товару позивач й просить суд стягнути з відповідача передбачені сторонами у договорі № 179НП від 31.05.2018 про закупівлю форменого одягу (костюм (сорочка, брюки) типу А) штрафні санкції в розмірі 460 878, 85 грн, з яких: пеня - 266 419, 69 грн, штраф - 194 459, 16 грн.

За приписами статті 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Так, в пункті 9.2. договору сторонами погоджено, що за порушення строків виконання зобов`язання щодо поставки товару з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцяти днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Водночас, у відзиві на позовну заяву відповідач щодо позовних вимог заперечує, посилаючись на наявність обставин, які є підставою звільнення від відповідальності за порушення строків поставки товару, адже, таке порушення відбулось не з вини відповідача, а під впливом непереборної сили, в підтвердження чого посилається на Сертифікат Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) № 8176 від 09.07.2018 (вих. № 185/05-4).

У даному Сертифікаті Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), що сталися у Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік" у зв`язку з аварією (порив водопровідної труби) щодо поставки костюмів (сорочка, брюки) типу А (код згідно з ЄЗС ДК 021:2015-1811) за договором № 179НП від 31.05.2018.

За змістом пунктів 10.3., 10.4. договору сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим договором внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 3 днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі. Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий Торгово-промисловою палатою України постраждалій стороні за цим договором.

Умовами пунктів 13.1., 13.2. договору сторони погодили, що будь-які зміни і доповнення до цього договору, в тому числі щодо коригування його ціни, вважають дійсними, якщо вони оформлені в письмовому вигляді та підписані уповноваженими на це представниками сторін. Настання істотних змін обставин, які сторони не могли передбачити при укладенні цього договору підтверджується виключно висновком щодо унеможливлення виконання зобов`язань за цим договором, виданим Торгово-промисловою палатою України.

Відповідач зазначає, що письмово просив позивача внести зміни до договору № 178 НП від 31.05.2018 шляхом укладання додаткової угоди із зазначенням наведених строків поставки. Однак, позивач не погодився на це.

Як про це вказує позивач 15.06.2018 до Національної поліції України надійшов лист Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік" від 14.06.2018 за № 0614/1801, в якому товариство просило у зв`язку із затопленням підвального складського приміщення, в якому зберігались крій та готові вироби, перенести строки поставки товару за договором № 179НП до 30.06.2018 для товару у кількості 11 554 шт., та до 27.09.2018 для товару у кількості 646 шт.

У відповідь на лист позивач листом від 27.06.2018 за № 3244/31/03-2018 звернув увагу на необхідність надання до Національної поліції Сертифікату про форс-мажорні обставини.

10.07.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю "Мік" до Національної поліції України був наданий Сертифікат від 09.07.2018 № 8176 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), яким засвідчено настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) - аварії (прорив водопровідної труби) у період: дата настання - 13 червня 2018 року та дата закінчення - 14 червня 2018 року.

Суд зазначає, що вказані листи містяться в матеріалах справи (були надані позивачем із позовною заявою).

Отже, позивач вказує, що постачальником у встановленому порядку документально підтверджено тільки виникнення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) в період з 13 червня 2018 року по 14 червня 2018 року внаслідок аварії (прориву водопровідної труби), тобто протягом двох днів. На час поставки товару дія форс-мажорних обставин вже минула.

Також, як про це вказує позивач та з чим погоджується суд, в наданому Сертифікаті не встановлено причини прориву водопровідної труби, яка знаходиться на території приміщення постачальника, та за стан якої несе відповідальність користувач приміщення, не встановлено факту наявності у підвальному приміщенні виготовленого товару та факту зіпсування недопоставленого постачальником товару згідно договору № 179НП, а також не визначено необхідність перенесення строків поставки товару за вказаним договором на значний час до 27 вересня 2018 року.

Позивач також зазначає, що постачальником не було надано покупцю жодних доказів того, що прорив труби стався не з вини постачальника, достовірних доказів знищення товару, а також доказів того, що виготовлений товар ним зберігався з дотриманням установлених норм.

Таким чином, позивач стверджує, що постачальником не було надано документального підтвердження необхідності продовження строку виконання своїх зобов`язань за договором № 179НП саме до 27 вересня 2018 року, тобто, більше ніж на три місяці, при тому враховуючи, що на момент укладення означеного договору постачальник готовий був поставити товар у строк 15 календарних днів з дня набрання ним чинності.

Також позивач зазначає, що надане відповідачем листування із постачальником тканини - Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма спешл текстайл груп" не свідчить про вжиття Товариством з обмеженою відповідальністю "Мік" усіх заходів, необхідних для належного виконання ним своїх зобов`язань, а тому, на переконання позивача, не підтверджує настання об`єктивних обставин, що спричинили необхідність продовження строку поставку товару.

Суд у свою чергу вказує, що відповідачем викладених вище доводів позивача спростовано не було, доказів протилежного суду не надано.

Позивач також посилається на відсутність одночасно всіх умов істотної зміни обставин, визначених частиною другої статті 652 ЦК України, а саме: відсутні належні, достовірні та достатні докази того, що постачальник не міг усунути обставини, які виникли, при всій турботливості та обачності, які від нього вимагалися, а також із суті договору випливає, що ризик зміни обставин (ризик випадкової загибелі товару до моменту його поставки) несе саме постачальник.

Так, чинним законодавством визначено, що внутрішнє переміщення запасів потребує відповідного документального оформлення. Всі юридичні особи, створені відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, повинні забезпечити фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах.

Однак, відповідачем також не надано жодного первинного документу, оформленого згідно вимог законодавства України, який підтвердив би облік, рух та надходження до підвально-складського приміщення, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Пушкіна, буд. 2, 10 600 комплектів і 158 комплектів крою, а також документи, що підтверджують облік, рух та місце знаходження решти товару (12 200 шт. - 10 758 = 1442 шт.), яку постачальник зобов`язаний бути поставити покупцю за період з 31.05.2018 по 15.06.2018 згідно договору № 179НП.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частинами 1, 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Копія акту комісії від 13.06.2018, копія акту про списання ТМЦ № 1 від 13.06.2018 і копія службової записки від 13.06.2018, не містять обов`язкових реквізитів первинних документів, визначених Законом № 996 та Положенням 88, не підтверджують облік, рух та надходження до підвально-складського приміщення 10 600 комплектів і 158 комплектів крою та решти товару у кількості 1442 шт., а тому не є допустимими та належними доказами. У зв`язку з чим, не приймаються судом до уваги.

У відзиві відповідач також посилається на те, що порушення строків поставки товару сталось не з його вини, а товар, який знаходився у складському приміщенні, пошкоджений з незалежних від відповідача обставин.

Проте, відповідачем не надано доказів, які підтверджують здійснення протягом всього часу користування Товариством з обмеженою відповідальністю "Мік" приміщенням, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Пушкіна, буд. 2, належного обслуговування, поточного та/або капітального ремонту водопровідних труб, яких зокрема й відбувся прорив 13 червня 2018 року, а також документів, що підтверджують облік, рух та надходження до підвально-складського приміщення 10 600 комплектів і 158 комплектів крою та решти товару у кількості 1442 шт.

Крім того, позивач вказує, що висновок Торгово-промислової палати України від 28 листопада 2018 року № 3403/2/21-10.4 щодо унеможливлення виконання зобов`язань за договором № 179НП, спричиненого істотною зміною обставин, яку сторони не могли передбачити постачальник надав покупцю тільки 20 грудня 2018 року листом від 17.12.2018 за № 1217/01.

Пунктом 5.5. розділу 5 договору № 179НП та ст. 323 ЦК України передбачено, що право власності покупця на переданий товар виникає з моменту прийняття товару, факт якого засвідчується відміткою покупця на відповідній видатковій накладній. Ризик випадкового зіпсування товару несе власник. Тобто до моменту передачі товару ризик випадкового зіпсування товару, а отже, й зміни пов`язаних з цим обставин, несе постачальник, що на переконання позивача не було враховано при складанні висновку Торгово-промислової палати України.

В той час, позивач звертає увагу, що Торгово-промисловою палатою України у висновку також не було враховано, що в термін до 15 червня 2018 року постачальником не було поставлено позивачу 11 554 комплектів товару (3 716 комплектів товару за договором № 178НП та 7 838 комплектів товару за договором № 179НП), для виготовлення яких необхідно 38 821,44 м.п. тканини (11 554 * 3,36 м.п. тканини (зазначений у висновку ТПП України розмір тканини, необхідної на виготовлення одного костюму).

Крім того, висновком ТПП (арк. 10) та самим відповідачем зазначено, що виробничий цикл виготовлення товару складає 30 календарних днів, при цьому 03.05.2017 відповідач отримав весь необхідний витратний матеріал у кількості 137 200 м.п., що підтверджується актом приймання-передачі майна від 03.05.2018, якій міститься в матеріалах справи). На виготовлення товару у кількості 40 716 комплектів (арк. 9 висновку ТПП України), який не був ушкоджений під час підтоплення складського приміщення (постачальником визначено, що готового продукту і крою зіпсовано лише у кількості 10 758 комплектів (10 600 + 158)), тобто, у відповідача були як технічні так й матеріальні можливості у встановлений договором № 179НП термін виготовити та поставити покупцю весь обсяг товару.

При цьому, у службовій записці відповідача від 20.06.2018 та висновку ТПП України мова йде про необхідність додаткової закупівлі тільки 38 000 м.п. тканини. Зазначене також свідчить, що тканина, яка закуповувалась для виконання договорів, укладених з Національною поліцією України була використана не за призначенням. А також про те, що у відповідача на момент настання терміну поставки товару була в наявності тканина для виготовлення ще 244 комплектів (821,44 м.п./3,36 м.п.), які відповідач міг виготовити та постави позивачу, однак поставив зазначений товар з простроченням терміну поставки, що у висновку ТПП України також не враховано.

Позивач наголошує й на тому, що згідно позиції Торгово-промислової палати, висловленій в листі Торгово-промислової палати України від 19.01.2018 року № 192/2/21-7.3 "Щодо висновків регіональних торгово-промислових палат стосовно договорів, укладених згідно Закону України "Про публічні закупівлі", висновок торгово-промислової палати щодо унеможливлення виконання зобов`язань за договором, спричиненого істотною зміною обставин, при вирішенні питання про звільнення від відповідальності особи, повинен враховуватись у сукупності з іншими доказами істотних змін обставин, він не має визначальної чи переважної сили.

Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Також, згідно положень статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Отже, враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено підстав з якими норми чинного законодавства обумовлюють можливість для звільнення від відповідальності за порушення умов договору № 179НП від 31.05.2018 про закупівлю форменого одягу (костюм (сорочка, брюки) типу А), у судом у свою чергу таких підстав не встановлено.

Відтак, перевіривши надані позивачем розрахунки пені та штрафу, суд дійшов висновку, що вони є вірними та арифметично правильними.

Таким чином, виходячи з викладеного вище та приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Національної поліції України підлягають задоволенню в повному обсязі.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Національної поліції України - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік" (69006, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, б. 69-А; ідентифікаційний код: 30105738) на користь Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10; ідентифікаційний код: 40108578) пеню в розмірі 266 419 (двісті шістдесят шість тисяч чотириста дев`ятнадцять) грн 69 коп., штраф в розмірі 194 459 (сто дев`яносто чотири тисячі чотириста п`ятдесят дев`ять) грн 16 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 913 (шість тисяч дев`ятсот тринадцять) грн 18 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 12.06.2020

Суддя Д.О. Баранов