УХВАЛА

про заміну сторони (стягувача) правонаступником

м. Київ

11.06.2020Справа № 910/7918/15-г

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., за участю секретаря судового засідання Стеренчук М.О., розглянувши в судовому засіданні матеріали

заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінгруп Фактор" (49005, м. Дніпро, пр-т Дмитра Яворницького, 1А, оф. 702)

про заміну сторони виконавчого провадження

у справі № 910/7918/15-г

за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Порто-Франко" (65026, Одеська область, м. Одеса, вул. ПУШКІНСЬКА, 10) в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АБ "ПОРТО-ФРАНКО"

до Дочірнього підприємства "Дирекція єдиного замовника" (04050, м. Київ, вул. Тургенєвська, буд. 82-А, офіс 18)

про стягнення 24 449 647,04 грн.

заінтересована особа Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінгруп Фактор" (49005, м. Дніпро, пр-т Дмитра Яворницького, 1А, оф. 702)

Представники сторін:

Від заявника (заінтересована особа): не з`явилися;

Від позивача: не з`явилися.

Від відповідача: не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляді Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/7918/15-г за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Порто-ФРАНКО" до Дочірнього підприємства "Дирекція єдиного замовника" про стягнення 24 449 647 грн. 04 коп. заборгованості за кредитним договором (відклична реверсивна кредитна лінія) № 97/3-11 від 10.03.2011, в тому числі 19 973 289 грн. 39 коп. заборгованості по кредиту, 222 353 грн. 09 коп. заборгованості по простроченим відсоткам, 910 171 грн. 70 коп. заборгованості по донарахованим відсоткам, 3 285 469 грн. 30 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 37 085 грн. 73 коп. пені за несвоєчасне повернення відсотків та 21 277 грн. 82 коп. пені за донарахованим відсоткам.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.06.2015 у справі № 910/7918/15-г позов задоволено повністю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 виправлено допущену в пункті 2 резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2015 у справі № 910/7918/15-г описку.

На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2015, яке набрало законної сили 30.06.2015, видано відповідні накази від 06.07.2015 строком пред`явлення до виконання до 30.06.2016 року.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва 21.02.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінгруп Фактор" надійшла заява б/н від 17.02.2020 про заміну сторони виконавчого провадження, в якій заявник просить замінити сторону (стягувача) - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Порто-Франко" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінгруп Фактор" за наказом Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 у справі № 910/7918/15-г.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 21.02.2020 року вищевказана заява була передана на розгляд судді Плотницькій Н.Б.

У зв`язку з відпусткою судді Плотницької Н.Б., на підставі розпорядження В.о. керівника апарату Господарського суду міста Києва Латко І.О. №05-23/219 від 21.02.2020, здійснено повторний автоматизований розподіл матеріалів судової справи № 910/7918/15-г, за результатом якого дану заяву передано на розгляд судді Селівону А.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 року заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2020 року, за результатами розгляду заяви ТОВ" ФК "Фінгруп Фактор" б/н від 24.03.2020 року щодо усунення недоліків заяви про заміну сторони виконавчого провадження, останню прийнято до розгляду та судове засідання у справі № 910/7918/15-г призначено на 13.05.2020 року.

У призначене на 13.05.2020 року судове засідання з розгляду заяви ТОВ" ФК "Фінгруп Фактор" про заміну сторони виконавчого провадження уповноважені представники заявника та сторін не з`явились.

До початку судового засідання 13.05.2020 року через канцелярію суду 12.05.2020 року від заявника надійшло клопотання б/н від 06.05.2020 року про витребування доказів згідно ст. 81 ГПК України, в якому ТОВ "ФК "Фінгруп Фактор" просить суд витребувати у Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13) засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 року у справі № 910/7918/15-г. Подане клопотання долучене судом до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2020 року розгляд заяви про заміну сторони правонаступником відкладено на 11.06.2020 року, задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінгруп Фактор" про витребування доказів та витребувано у Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 року у справі № 910/7918/15-г.

У судове засіданні 11.06.2020 року уповноважені представники позивача, відповідача та заявника не з`явилися.

Про дату, час і місце розгляду даної справи заявник та відповідач повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №№ 3752, № 779.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З метою повідомлення позивача про розгляд заяви про заміну сторони правонаступником судом, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала Господарського суду міста Києва від 13.05.2020 року про відкладення судового засідання у справі № 910/7918/15-г надсилалась листом з рекомендованим повідомленням на адресу позивача, зазначену в заяві, та була повернута поштовими відділеннями у зв`язку з відсутністю позивача (стягувача) за вказаною адресою.

Інші дані (адреси), за якими можна встановити місцезнаходження позивача (стягувача) суду не відомі та в матеріалах справи відсутні.

Окрім цього за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Порто-Франко", як юридична особа припинено 18.10.2019 року.

Судом встановлено, що до початку судового засідання 11.06.2020 року через канцелярію суду 05.06.2020 року від Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на виконання вимог ухвали суду від 13.05.2020 року надійшов лист № 5138/7521-23-20/20-1 від 01.06.2020 року, в якому повідомляється про неможливість надання копій матеріалів виконавчого провадження № 48632272 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 року у справі № 910/7918/15-г, оскільки матеріали виконавчого провадження знищено у зв`язку з закінченням строків їх зберігання відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Мін`юсту від 07.06.2017 року № 1829/5. Лист судом долучено до матеріалів справи.

Заяв та клопотань процесуального характеру від сторін та заявника, окрім зазначених вище, станом на час проведення судового засідання 11.06.2020 року не надходило.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 334 ГПК України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду заяви в судовому засіданні 11.06.2020 року за відсутності вказаних осіб за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, суд

ВСТАНОВИВ:

20 серпня 2019 між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк "Порто-Франко" (банк за договором, стягувач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінгруп Фактор" (новий кредитор за договором, заявник у справі) укладено Договір № 39 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги (далі - Договір), відповідно до умов якого банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього договору (боржники), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки та/або договорами застави, з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з реєстром у Додатку №1 до цього договору (основні договори) (далі - права вимоги). Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначеними цим договором.

Відповідно до п. 2.2 Договору за цим договором новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до п. 4.1 договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у Додатку №1 до цього договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань, право вимагати та отримувати платежі з гарантією (якщо така видавалась), відшкодування за договором страхування, тощо.

Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у Додатку № 1 до цього Договору. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі т на умовах, які існують на момент відступлення прав вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов основних договорів.

Згідно з п. 4.1 Договору сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 2 859 453,59 грн. (далі - ціна договору). Ціна договору сплачується новим кредитором банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором відповідно до п. 6.5 Договору на підставі Протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін. Будь-які зміни та доповнення до цього договору є чинними за умови підписання їх сторонами і скріплення відтисками печаток сторін (п. 6.5 Договору).

Зокрема, як встановлено судом за матеріалами справи, заявником в якості доказів сплати на користь банку грошових коштів у сумі 2 859 453,59 грн. (за відступлені права вимоги), тобто доказів належного виконання заявником своїх зобов`язань за Договором №39 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 20.08.2019 року надані копії платіжних доручень № 48 від 09.07.2019 року на суму 661 801,27 грн. та № 59 від 02.08.2019 року на суму 3 044 285,84 грн.

Також, суд зазначає, що заявником долучено до заяви про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 910/7918/15-г копію Додатку №1 до Договору №39 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 20.08.2019 (Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами).

Так, згідно реєстру до Договору до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінгруп Фактор" перейшли, зокрема, права вимоги до Дочірнього підприємства «Дирекція єдиного замовника» за Кредитним договором (відклична реверсивна кредитна лінія) від 10.03.2011 року №97/3-11 у загальній сумі 21 733 606,58 грн.

Окрім цього в матеріалах справи наявна копія Акту прийому - передачі від 20.08.2019 року до Договору про відступлення права вимоги № 29 від 20.08.2019 року, згідно якого банк передав новому кредитору право вимоги за кредитним договором (відклична реверсивна кредитна лінія) від 10.03.2011 року № 97/3-11, а також кредитні документи відповідно до Договору згідно переліку, серед яких, зокрема, оригінали кредитного договору (відклична реверсивна кредитна лінія) від 10.03.2011 року № 97/3-11 та додаткових договорів №№ 1-11 до нього, оригінали договорів застави цінних паперів № 1427/13-ЦП від 19.12.2013 року, № 1542/14-ЦП від 23.07.2014 року, документи кредитної справи за наданим відповідачу кредитом.

Суд зазначає, що відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч. 1 ст. 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Статтею 512 Цивільного кодексу України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні.

Так, за приписами ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно з статтею 514 Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року вказано, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Частинами 1, 2 статті 334 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Частиною 1 статті 52 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Тобто, у кожному конкретному випадку для вирішення питань можливості правонаступництва господарському суду слід аналізувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Наразі, згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 11.07.2018 року у справі № 908/1490/17, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін, тому заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається, на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на правомірність цесії.

Отже, виходячи зі змісту ст. ст. 512, 514 ЦК України, ст. 334 ГПК України та ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином чи правонаступництвом на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора, в тому числі, поза межами виконавчого провадження. Оскільки до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, переходить і право бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним для розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінгруп Фактор" є новим кредитором Дочірнього підприємства «Дирекція єдиного замовника» за Кредитним договором (відклична реверсивна кредитна лінія) від 10.03.2011 року № 97/3-11.

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 23.07.2019 року у справі № 905/1976/16, передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги є правонаступництвом, і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження (постанова).

Поряд із цим суд зазначає, що виконання судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, і заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України та Законом України "Про виконавче провадження", який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню.

При цьому у кожному конкретному випадку для вирішення питань можливості правонаступництва господарському суду слід аналізувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. На цій стадії боржник вчиняє добровільно або під примусом дії на виконання рішення суду.

Відповідно до частин 1 та статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадії судового процесу, має встановлені законом строкові межі.

Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або із спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 2 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження").

Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно із строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Інше тлумачення закону (зокрема, про можливість здійснювати заміну сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку, незалежно від того чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання наказу) означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість "штучно" збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути у невизначеному стані протягом тривалого строку. Таке тлумачення може порушити принцип правової визначеності, яке є одним з основоположних аспектів верховенства права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.06.2019 року у справі №910/10031/13.

Як встановлено судом за матеріалами справи, на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2015 року, яке набрало законної сили 30.06.2015 року, з урахуванням ухвали Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 року, судом 06.07.2015 року видано наказ про примусове виконання рішення строком пред`явлення до виконання до 30.06.2016 року.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 15.06.2015 року) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

У пункті 1 частини другої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 15.06.2015 року) передбачалося, що строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання

рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (ч. 1 ст. 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).

Водночас, відповідно до п. 5 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 14041-VIII, який набрав чинності 05.10.2016 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

За змістом ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 14041-VIII, який набрав чинності 05.10.2016 року, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII від 02 червня 2016 року. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року до виконавчих документів, пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Аналогічний по суті висновок зроблений в постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13, від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6) та від 01.08.2018 року у справі № 553/1951/14-ц.

Таким чином, беручи до уваги вищезазначене та враховуючи положення п. 5 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 14041-VIII, який набрав чинності 05.10.2016 року, визначений наказом Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 року у справі №910/7918/15-г строк пред`явлення його до виконання визначається до 30.06.2016 року.

Суд зазначає, що згідно з вимогами статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 15.06.2015 року) строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Згідно з п.п.1, 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 15.06.2015 року) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача; у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч.5 зазначеної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

З аналізу зазначених статей вбачається, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, а повернення стягувачу виконавчого документа на підставі заяви не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верхового Суду від 26.06.2018 року у справі № 727/1256/16-ц.

При цьому, судом встановлено, що матеріали справи №910/7918/15-г містять докази переривання строку пред`явлення наказу Господарського суду міста Києва від 15.06.2015 року до виконання, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України № ВП 48632272 від 04.09.2015 року.

Проте матеріали справи не містять доказів на підтвердження результатів проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 48632272.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства, зокрема, є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Наразі, зважаючи на ненадання заявником доказів на підтвердження стану виконання рішення у справі № 910/7918/15-г та враховуючи надану Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на виконання вимог ухвали суду від 13.05.2020 року інформацію про неможливість надання копій матеріалів виконавчого провадження № 48632272 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 року у справі № 910/7918/15-г, оскільки матеріали виконавчого провадження знищено у зв`язку з закінченням строків їх зберігання відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Мін`юсту від 07.06.2017 року № 1829/5, суд позбавлений можливості на підставі належних та допустимих доказів встановити обставини реалізації стягувачем права на примусове виконання рішення суду у даній справі за результатами пред`явлення наказу від 06.07.2015 року у справі № 910/7918/15-г до органів Державної виконавчої служби України з метою вчинення дій з його примусового виконання у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження» та встановити обставини переривання, можливості повторного пред`явлення або поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, а також, відповідно, закінчення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.

За приписами ч.ч.1, 5 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, рішення суду про задоволення заяви може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані заявником докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог останнього.

З урахуванням викладеного, враховуючи приписи чинного законодавства та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку відсутність підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінгруп Фактор" про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 910/7918/15-г.

Керуючись ст.ст. 233-235, 334, 357, 358 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінгруп Фактор" про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 910/7918/15-г відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 17.06.2020 року та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.М.Селівон