УХВАЛА

про закриття провадження у справі

м. Київ

16.06.2020Справа №910/7764/19

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна"
доДержави в особі:
1. Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
2. Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві
3. Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
простягнення 1 394 118,73 грн.
Головуючий суддя Бойко Р.В. судді Пукшин Л.Г. Бондарчук В.В.
секретар судового засідання Кучерява О.М.

Представники учасників справи:
від позивача:Волошин О.І.
від відповідача-1:Музика В.Ф.
від відповідача-2:не з`явився
від відповідача-3:Музика В.Ф.
В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві та Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві про стягнення 1 394 118,73 грн.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" вказує, що державою Україна було прострочено виконання перед позивачем позадоговірного грошового зобов`язання з відшкодування Товариству з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" з Державного бюджету України суми ПДВ в розмірі 1 412 951,00 грн., а відтак на підставі ст. 536, ч. 2 ст. 625, ст.ст. 1212, 1214, 1173 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з Державного бюджету України шкоду, завдану інфляційним знеціненням гривні, у розмірі 1 203 196,15 грн. та 3% річних у розмірі 190 922,58 грн., нараховані за період з 30.10.2014 по 30.04.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2019 (постановленою після усунення позивачем недоліків позову, встановлених ухвалою від 18.06.2019) відкрито провадження у справі №910/7764/19; вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження; визначено сторонам строки на подання заяв по суті справи; підготовче засідання призначено на 29.07.2019.

25.07.2019 через відділ діловодства суду від Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві надійшло клопотання про заміну неналежної сторони, а саме, Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

26.07.2019 через відділ діловодства суду від Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві надійшов відзив на позов, в якому відповідач-2 зазначив, що кошти, які просить стягнути позивач не відносяться до шкоди, а є грошовими зобов`язаннями між боржником та стягувачем, а Головне управління Державної казначейської служби України у даній справі не є боржником, а фактично здійснює функції банку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2019 клопотання Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про заміну відповідача-1 задоволено частково; залучено до участі у справі №910/7764/19 Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві, як орган уповноважений представляти інтереси відповідача.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2019 у зв`язку із залученням до участі у справі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, як органу, який уповноважений представляти інтереси держави, встановлено останньому строк для подання відзиву на позов та доказів направлення відзиву іншим учасникам справи - у строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали суду від 29.07.2019; відкладено підготовче засідання на 29.08.2019.

30.07.2019 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" надійшла відповідь на відзив Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві, в якій позивач вказує, що згідно п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України суми податку, не відшкодовані платникам податку протягом встановленого цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. Водночас, формування податковим органом висновку та направлення його органу казначейства є лише процедурним питанням взаємодії податкових органів та органів казначейства. Водночас, позивач вказує, що Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві було залучене до участі у розгляді даної справи в якості відповідача виключно згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, згідно якої у справах про стягнення з державного бюджету коштів відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади, зокрема орган казначейства, який здійснює повернення коштів із державного бюджету.

19.08.2019 через відділ діловодства суду від Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві надійшов відзив на позов, в якому відповідач-3 зазначає, що немає ніяких грошових зобов`язань перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна", а є виключно зобов`язання щодо внесення контролюючим органом до реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, а тому до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення ст. 625 Цивільного кодексу України. При цьому, відповідач-3 вказує, що наразі тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість не працює, оскільки не затверджено механізму функціонування даного реєстру. До того ж, відповідач-3 вказує, що спірні правовідносини є адміністративними та виникли у сфері оподаткування, а тому до них не можуть бути застосовані положення Цивільного кодексу України в силу ст. 1 цього Кодексу, у зв`язку з чим у змісті відзиву викладено клопотання про закриття провадження у справі №910/7764/19.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.08.2019 відкладено підготовче засідання на 17.09.2019 для надання можливості позивачу ознайомитись з відзивом відповідача-3 та надати відповідь на відзив відповідача-3.

03.09.2019 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" надійшла відповідь на відзив Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якій позивач вказує, що неправомірна поведінка податкового органу в публічно-правових відносинах призвела до безпідставного збереження Державним бюджетом України коштів належних до виплати позивачу. Даний позов стосується застосування заходів відповідності, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, за безпідставне збереження державою в Державному бюджеті України належних позивачу до виплати коштів, а не стягнення податкового боргу, а відтак, на думку ТОВ "Аскоп-Україна", даний спір підвідомчий господарським судам.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2019 постановлено здійснювати розгляд справи №910/7764/19 колегіально у складі трьох суддів, а ухвалою суду від 23.09.2019 за наслідками автоматичного визначення складу колегії суддів справу №910/7764/19 прийнято до свого провадження, розпочато її розгляд спочатку та призначено проведення підготовчого засідання на 22.10.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2019 зупинено провадження у справі №910/7764/19 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи Господарського суду міста Києва №910/4590/19 за касаційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.08.2019 у даній справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2020 поновлено провадження у справі №910/7764/19; підготовче засідання у справі призначити на 16.06.2020; запропоновано сторонам надати пояснення по справі з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 в строк - до початку наступного підготовчого засідання.

11.06.2020 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" надійшли пояснення, в яких позивач зазначає, що надавши правовий висновок у справі №910/4590/19 щодо визначення за адміністративним судочинством вирішення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, заявлених саме відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України (а не відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України в якості шкоди) за критерієм основної вимоги, яка вже була вирішена адміністративним судом, Велика Палата Верховного Суду не відступила від свого попереднього правового висновку, викладеного в постанові від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц, відповідно до якого, справа про застосування відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України заходів відповідальності за порушення грошового зобов`язання, підтвердженого чинним судовим рішенням, навіть якщо учасником цього зобов`язання є суб`єкт владних повноважень, розглядається залежно від суб`єктного складу у порядку цивільного чи господарського судочинства.

11.06.2020 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" надійшла заява про відмову від позову в частині стягнення 3% річних у розмірі 190 922,58 грн.

В підготовче засідання 16.06.2020 з`явились представники позивача та відповідачів 1, 3, представник позивача просив задовольнити заяву про відмову від позову в частині стягнення 3% річних у розмірі 190 922,58 грн., представник відповідачів 1, 3 проти її задоволення не заперечував, а також просив закрити провадження в іншій частині, оскільки спірні правовідносини є адміністративними.

Відповідач-2 в підготовче засідання 16.06.2020 явку свого представника не забезпечив, хоча про дату, час та місце засідання був належним чином повідомлений, що підтверджується наступним.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 02.06.2020 про поновлення провадження у справі була направлена на адресу відповідача-1, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та за інформацією з пошукової системи Акціонерного товариства "Укрпошта" в мережі Інтернет поштове відправлення №451 отримане останнім 09.06.2020.

Згідно ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Керуючись вказаними приписами господарського процесуального закону, приймаючи до уваги відсутність будь-яких повідомлень відповідача-2 про причини неявки його представника в засідання 09.06.2020, суд приходить до висновку про можливість продовжити відготовче провадження по справі за відсутності представника Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши думку присутніх представників учасників справи, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність закриття провадження у справі в частині стягнення 3% річних у розмірі 190 922,58 грн. на підставі ч. 2 ч. 1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України з огляду на наступне.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Частинами 1 та 2 статті 191 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

За наслідками дослідження заяви від 11.06.2020 про відмову від позову у справі №910/7764/19 в частині стягнення 3% річних у розмірі 190 922,58 грн. судом встановлено, що від імені позивача вказана заява підписана керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" Сукайло А.В.

У судовому засіданні 11.06.2020 судом було роз`яснено представнику позивача наслідки вчинення такої процесуальної дії, як відмова від позову, та останній підтвердив, що наслідки відмови від позову та закриття провадження у справі Товариству з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" відомі та зрозумілі.

Суд не вбачає підстав для висновку, що відмова від позову в частині стягнення 3 % річних у розмірі 190 922,58 грн., вчинена представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна", суперечить інтересам позивача, а відтак підстави для неприйняття судом відмови від позову на підставі ч. 5 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України відсутні.

Таким чином, оскільки відмова позивача від позову в частині стягнення 3% річних у розмірі 190 922,58 грн. не порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб, відмова від позову є формою реалізації прав позивача, заява про відмову від позову підписана уповноваженим представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна", а відтак підлягає прийняттю судом.

Згідно приписів ч. 3 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

У зв`язку з тим, що позивач з власної ініціативи письмовою заявою відмовився від позову в частині стягнення 3% річних у розмірі 190 922,58 грн. і відмова прийнята господарським судом, провадження у справі в частині стягнення 3% річних у розмірі 190 922,58 грн. підлягає закриттю на підставі ч. 3 ст. 191 та п. 4 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, суд прийшов до висновку про необхідність закриття провадження у даній справі в частині стягнення шкоди, завданої інфляційним знеціненням гривні, у розмірі 1 203 196,15 грн. з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 8 частини 1 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до ПК України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених ПК України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

У пункті 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Спір у даній справі стосується наявності правових підстав для стягнення з Державного бюджету України шкоди, завданої інфляційним знеціненням гривні, у розмірі 1 203 196,15 грн., внаслідок прострочення державою Україна виконання перед позивачем позадоговірного грошового зобов`язання з відшкодування Товариству з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" з Державного бюджету України суми ПДВ в розмірі 1 412 951,00 грн.

Так, постановою Вищого адміністративного суду України від 14.11.2017 у справі №826/3775/15 визнано протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо неподання до органу Державної казначейської служби України висновку із зазначенням суми податку на додану вартість у розмірі 1 412 951,00 грн., що підлягає відшкодуванню з бюджету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна"; зобов`язано Державну податкову інспекцію у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві надати висновок Головному управлінню Державної казначейської служби України у м. Києві про виплату Товариству з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за податковою декларацією з податку на додану вартість за липень 2014 року в сумі 1 412 951,00 грн.; стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" пеню за прострочення виплати бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 72 583,10 грн.

Вимога позивача в межах даної справи про стягнення 1 203 196,15 грн. обґрунтована тим, що внаслідок невиконання наведеної постанови та знецінення коштів, присудженні Вищим адміністративним судом України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" кошти у розмірі 1 412 951,00 грн. знецінились на 1 203 196,15 грн., що розцінюється позивачем як шкода, а тому підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Натомість Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 виклала правовий висновок, що спір щодо вимоги про стягнення з бюджету, зокрема, інфляційних нарахованих на прострочену суму заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ, належить розглядати за правилами адміністративного судочинства незалежно від того, чи поєднана така вимога з однією з вимог, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного кодексу України, чи поєднана вона з вимогою про стягнення заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ та чи розглянуті такі вимоги в іншій справі, оскільки при вирішенні спору про стягнення з бюджету інфляційних втрат перед судом обов`язково постане питання про наявність заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ, суму такої заборгованості, строк сплати такої заборгованості та тривалість прострочення, тобто питання, спір щодо яких підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Тобто, Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що акцесорні вимоги (однією з яких є стягнення інфляційних втрат) підлягає розгляду за тими ж правилами судочинства (підвідомча тим же судам), що і основна вимога (основна заборгованість в даному випадку).

Позивач, заперечуючи проти застосування висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19, зазначає, що Велика Палата Верховного Суду зробила висновки щодо стягнення інфляційних втрат відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, в той час як в даній справі до стягнення заявлено шкоду на підставі ст. 1173 Цивільного кодексу України, а відтак на думку позивача, вимоги про стягнення шкоди в розмірі 1 203 196,15 грн. мають розглядатись в порядку господарського судочинства.

Відтак, на думку позивача, у даному випадку зобов`язання зі стягнення інфляційних втрат відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України та зобов`язання із стягнення шкоди на підставі ст. 1173 Цивільного кодексу України є різними за своєю суттю зобов`язаннями, однак колегія суддів не може погодитись із наведеними доводами Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" з огляду на наступне.

По-перше, у розумінні цивільного законодавства шкода є окремо існуючим зобов`язанням, яке виникає із самостійного делікту та не залежить від виникнення іншого зобов`язання. Натомість в межах даної справи заявлена шкода (втрата від знецінення коштів) виникла внаслідок невиконання обов`язку зі сплати заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ.

З наведеного вбачається, що заявлена позивачем вимога про стягнення шкоди не могла виникнути та існувати окремо від іншого (основного) зобов`язання - обов`язку із виплати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за податковою декларацією з податку на додану вартість за липень 2014 року в сумі 1 412 951,00 грн., а отже вимога про стягнення шкоди в розмірі 1 203 196,15 грн. є похідною вимогою, що виключає можливість її ідентифікування як шкоди в розумінні ст. 1173 Цивільного кодексу України.

По-друге, представник позивача у засіданні підтвердив, що у Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" відсутні правові підстави для одночасного заявлення вимог про сплату на його користь інфляційних втрат на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України та про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 Цивільного кодексу України з підстав невиконання зобов`язання із виплати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за податковою декларацією з податку на додану вартість за липень 2014 року в сумі 1 412 951,00 грн.

При цьому, будь-яке невиконання грошового зобов`язання має своїм наслідком виникнення права у кредитора для застосування до боржника такої міри відповідальності як стягнення інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, а виникнення при такому порушення грошового зобов`язання права на відшкодування шкоди (в розумінні ст. 1173 Цивільного кодексу України) не виключає правомірність вимог про стягнення інфляційних втрат, тобто, зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та із відшкодування шкоди можуть існувати одночасно та незалежно одне від одного.

Таким чином, представник позивача, визнаючи неможливість у даному випадку одночасного стягнення інфляційних втрат та шкоди, завданої знеціненням гривні, усвідомлює, що в незалежності від правового обґрунтування своїх вимог, ним фактично заявлено вимогу про стягнення інфляційних втрат, оскільки задоволення в межах даної справи вимоги про стягнення шкоди, завданої знеціненням гривні, виключає правомірність вимог про стягнення інфляційних втрат.

По-третє, частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції.

Норми ст. 625 Цивільного кодексу України спрямовані в першу чергу на те, щоб внаслідок неправомірних дій боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншим, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора.

Тобто, застосування даної норми зводиться до того, що якщо кредитор має право на одержання від боржника коштів певної купівельної спроможності у визначений договором або законом момент, то після настання такого моменту (в послідуючому) боржник повинен йому передати кошти відповідної купівельної спроможності, адже право власності кредитора не може бути зменшене у зв`язку з неправомірними діями боржника.

Враховуючи правове обґрунтування заявленої позивачем до стягнення шкоди та порядок розрахунку такої шкоди, завданої у вигляді матеріальних втрат від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку заявлені до стягнення кошти у розмірі 1 203 196,15 грн., за своєю суттю є нічим іншим як інфляційними втратами, стягнення яких передбачено ст. 625 Цивільного кодексу України.

Більше того, в незалежності від правових підстав заявленої до стягнення суми коштів у розмірі 1 203 196,15 грн. - ст. 625 чи ст. 1173 Цивільного кодексу України, із правового обґрунтування даної вимоги вбачається, що остання не могла виникнути та існувати окремо від зобов`язання із виплати бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за липень 2014 року в сумі 1 412 951,00 грн. Отже заявлена в межах справи №910/7764/19 вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" про стягнення шкоди є похідною (акцесорною) від вимоги з відшкодування ПДВ, яка була задоволена в межах адміністративного судочинства - постановою Вищого адміністративного суду України від 14.11.2017 у справі №826/3775/15. В той же час за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19, акцесорні зобов`язання підлягають розгляду за правилами того ж судочинства, що і основне зобов`язання.

З огляду на викладене, вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" про стягнення коштів у розмірі 1 203 196,15 грн., які нараховуються на суму простроченого зобов`язання із виплати відшкодування суми ПДВ в розмірі 1 412 951,00 грн.), є акцесорною (додатковою) та залежить від основного зобов`язання, а отже в даному випадку має розглядатись за правилами того ж судочинства, що і основна вимога - про сплату заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ.

Пунктом 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

За таких обставин провадження у справі №910/7764/19 в частині стягнення інфляційних витрат у розмірі 1 203 196,15 грн. підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 2 статті 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

На виконання вказаної вимоги процесуального закону суд роз`яснює позивачеві, що спір у справі №910/7764/19 віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Керуючись ст.ст. 18, 20, 75, 130, 231, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Прийняти відмову Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" від позову в частині вимог про стягнення 3% річних у розмірі 190 922,58 грн.

2. Закрити провадження у справі №910/7764/19 в частині вимог про стягнення 3% річних у розмірі 190 922,58 грн., у зв`язку з відмовою позивача від позову.

3. Закрити провадження у справі №910/7764/19 в частині вимог про стягнення 1 203 196,15 грн.

4. Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна", що спір у даній справі віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення (16.06.2020) та може бути оскарження протягом десяти днів з дня складення її повного тексту шляхом подання у відповідності до п. 17.5 ч. 1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд міста Києва.

Повний текст ухвали складено 18.06.2020.

Головуючий суддя Р.В. Бойко

Судді: Л.Г. Пукшин

В.В. Бондарчук