РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.06.2020Справа № 910/17660/19

За позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоканал-Сервіс»

про стягнення грошових коштів

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Кошляк М.І.

Представники учасників справи:

від позивача Якуб Г.О. (адвокат);

від відповідача Бойков О.С. (адвокат).

В судовому засіданні 14.05.2020 року, відповідно до положень ст.ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представників позивача та відповідача, що повне рішення буде складено 26.05.2020 року.

СУТЬ СПОРУ:

13 грудня 2019 року до Господарського суду міста Києва від Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (позивач) надійшла позовна заява № 28АУ/30/4434 від 21.11.2019 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Водоканал-Сервіс» (відповідач) про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії № 8363081 від 13.04.2012 року в розмірі 2 221 555,44 грн., з них: основного боргу - 1 575 859,99 грн. (один мільйон п`ятсот сімдесят п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят дев`ять гривень 99 копійок), інфляційної складової боргу - 496 212,95 грн. (чотириста дев`яносто шість тисяч двісті дванадцять гривень 95 копійок) та 3% річних - 149 482, 49 грн. (сто сорок дев`ять тисяч чотириста вісімдесят дві гривні 49 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежним чином виконав зобов`язання за договором купівлі-продажу теплової енергії № 8363081 від 13.04.2012 року, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи № 910/17660/19 здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.01.2020 року.

01.01.2020 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позову заперечив, посилаючись на наступне:

- позивачем не надано жодного належного доказу, що підтверджує обсяг спожитої теплової енергії за договором ні за приладами обліку, ані розрахунковим способом за їхньої відсутності;

- в облікових картках позивача не наведено зміст господарської операції, яка передбачена у абзацах 2, 3 підпункту 4.1 пункту 4 договору та пункті 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198;

- вказані обставини вже встановлювалися судом при розгляді аналогічних справ, де сторонами були відповідач та ПАТ «Київенерго», що підтверджується постановою Верховного Суду від 28.02.2018 року у справі № 910/25126/15 та копією експертного висновку комплексної судової експертизи із залученням спеціаліста теплотехніка від 28.02.2017 року № 9046 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України;

- ПАТ «Київенерго» безпідставно не враховувало температуру теплоносія та зовнішнього повітря в своїх розрахунках свідчать також постанови: Вищого господарського суду України від 19.05.2015 року у справі № 5011-71/17421-2012 та від 16.02.2016 року у справі № 5011-1/15463-2012; Верховного Суду від 12.10.2018 року у справі № 910/30728/15;

- експертиза проводилася на підставі первісних документів ПАТ «Київенерго», чого не надає позивач, зокрема, показів приладів обліку та відомостей з розрахунком ГВП, без таких приладів обліку, які міг перевірити експерт;

- довідки про стан розрахунків від імені ПАТ «Київенерго» завірені директором структурного підрозділу «Енергозбут» Комунального підприємства «Київтеплоенерго» Лопатіним К.О. та скріплені печаткою структурного підрозділу «Енергозбут» № 1 Комунального підприємства «Київтеплоенерго»; надана до матеріалів справи довіреність Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» не уповноважує ОСОБА_1 вчиняти дії від імені ПАТ «Київенерго»; крім того, на час складення вказаних довідок (зокрема, додатку № 2) ПАТ «Київенерго» була перейменовано у акціонерне товариство «К.Енерго»;

- облікові картки за період з травня 2015 року по квітень 2018 року не можуть підтверджувати заборгованість з лютого 2013 року, оскільки вони завірені невідомою особою та скріплені печаткою структурного підрозділу «Енергозбут» № 1 Комунального підприємства «Київтеплоенерго» та не є зведеними чи первинними документами AT «К.Енерго», та не передавалися позивачу, виходячи з витягу з Договору цесії та додатку до нього; корінці нарядів не підтверджують обсяг наданої теплової енергії;

- у облікових картках з квітня 2015 по вересень 2016 року позивач самовільно провів розрахунок за постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 року № 613 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ «Київенерго»», яка постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 року у справі № 826/15733/15 визнана нечинною з моменту прийняття;

- позивачем на підтвердження права вимоги за договором надано суду витяг з договору цесії та додаток до договору цесії; проте вказані документи не надають ОСОБА_1 жодних повноважень та права складення чи завірення документів від імені AT «К.Енерго»;

- додаток до договору цесії свідчить про передачу права вимоги на суму 1 731 423,34 грн. без вказівки періоду та жодних довідок, відомостей про зняття показів з приладів обліку (звітів), відомостей з нарахуваннями розрахунковим способом чи облікових карток.

В підготовчому засіданні 14.01.2020 року судом оголошувалася перерва.

31.01.2020 року через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява № 30/1/1/1391 від 27.01.2020 року «Про зменшення розміру позовних вимог», в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь основний борг - 1 575 859,99 грн., інфляційну складову боргу - 77 217,14 грн. та 3% річних - 43 390,12 грн., а також повернути з Державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір у розмірі 7876,32 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Вказана заява, приймаючи до уваги дотримання позивачем вимог ст. 46, 182 Господарського процесуального кодексу України, в підготовчому засіданні 04.02.2020 року прийнята судом до розгляду.

В підготовчому засіданні04.02.2020 року судом оголошувалася перерва.

Згідно ч. 3 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Так, суд відмічає, що в підготовчому засіданні 04.02.2020 року судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 (тридцять) днів.

В підготовчому засіданні 18.02.2020 року судом оголошувалася перерва.

В підготовчому засіданні 10.03.2020 року судом було розглянута та відхилена заява № 7/1-416 від 31.01.2020 року «Про залучення третьої особи» Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», про що судом постановлено протокольну ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання 10.03.2020 року. Відхиляючи наведену заяву, суд виходив з того, що відповідно до підпункту 3.1.1 пункту 3.1 договору цесії ПАТ «Київенерго» передало новому кредитору (КП «Київтеплоенерго») оригінали або засвідчені належним чином копії документів, які підтверджують право вимоги, що відступається, а процесуальним законодавством саме на позивача покладено обов`язок подання доказів на підтвердження позовних вимог, тоді як третя особа може бути залучена до участі у справі лише якщо рішення зачіпає права і обов`язки відповідної особи, а не для збирання доказів.

За ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Так, в підготовчому засіданні 10.03.2020 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, яка занесена до протоколу судового засідання, та призначено справу № 910/17660/19 до судового розгляду по суті на 07.04.2020 року.

У зв`язку з перебуванням судді Коткова О.В. у відпустці, судове засідання у даній справі, призначене на 07.04.2020 року не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2020 року розгляд справи призначено на 14.05.2020 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.05.2020 року розгляд справи відкладено на 02.06.2020 року.

02.06.2020 року через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання № 30/7/1/6252 від 02.06.2020 року про відкладення розгляду справи на підставі ст. 202 ГПК України, у зв`язку з непрацездатністю уповноваженого представника позивача.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, зазначає наступне.

Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України визначені підстави для відкладення розгляду справи за наслідками неявки в судове засідання учасника справи.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В даному випадку, відповідачем не надано жодних доказів, які унеможливлюють вирішення спору в даному судовому засіданні, а уповноважений представник відповідача в судове засідання з`явився, що унеможливлює відкладення розгляду справи на підставі ст. 202 ГПК України.

В судовому засіданні 02.06.2020 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив та просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

13.04.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Водоканал-Сервіс» (надалі - відповідач, споживач) укладено договір купівлі-продажу теплової енергії № 8363081, відповідно до п. 1.1. якого, постачальник зобов`язується протягом строку дії договору забезпечити безперервне (за винятком нормативно встановлених перерв) постачання теплової енергії, належної якості на межу продажу (для потреб опалення та гарячого водопостачання) згідно з параметрами, визначеними у додатку № 1 до договору, а споживач зобов`язується отримувати та оплачувати її вартість відповідно до умов договору.

11.10.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (кредитор) та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (надалі - позивач, новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 601-18 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01.05.2018 р. теплової енергії (основний борг, в тому числі той, що є предметом судового розгляду та/або підтверджений судовим рішенням (судовими рішеннями)) як такий, що підлягає стягненню з споживача (споживачів) на загальну суму 497 554 936,91 грн. станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01.08.2018 р. до дати укладення договору та коригувань платежів.

Відповідно до п. 1.2. договору, перелік договорів (основних рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за договором, зазначається в додатку № 1 до договору. Всі права вимоги переходять від кредитора до нового кредитора в момент підписання сторонами додатку № 1 до договору.

За умовами п. 1.3. договору з укладення договору кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень), що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення договору та/або можуть бути нараховані та/або можуть виникнути після укладення договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з оплати спожитої теплової енергії за договорами та споживачами, які зазначені в додатку № 1 до договору. Відступлення прав вимоги за додатковими грошовими зобов`язаннями (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, втрати від інфляції, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень) до основних грошових зобов`язань, які вже є предметом судового розгляду або вже підтверджені судовими рішеннями як такі, що підлягають стягненню з споживача (споживачів), визначаються окремим договором.

В п. 2.1. договору визначено, що в рахунок оплати за відступлене право вимоги за договором на суму 497 554 936,91 грн., новий кредитор прийняв 497 554 936,91 грн. боргових зобов`язань кредитора перед ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», що становить частину суми боргового зобов`язання за мировою угодою, затвердженою ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.10.2018 року у справі № 910/7807/18.

Згідно з п. 3.1.1 договору цесії сторони договору підтверджують, що на дату підписання додатку № 1 до цього договору за актами прийому-передачі кредитор передав новому кредитору оригінали або засвідчені належним чином копії документів, які підтверджують право вимоги, що відступається, а також інші документи та інформацію (але в будь-якому випадку без виключень та обмежень договори та будь-яка первинна документація, яка підтверджує стан розрахунків споживача із кредитором, електронні інформаційні реєстри, бази, розрахунки позовних вимог, що заявлені до стягнення із споживачів у судових спорах, рішення за результатами розгляду яких на дату укладення цього договору не прийняті, акти звіряння розрахунків).

Договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до повного виконання кредитором та новим кредитором своїх зобов`язань за договором (п. 5.1. договору).

Згідно з додатком № 1 до договору КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» прийняло право вимоги до ТОВ «Водоканал-Сервіс» заборгованістю в розмірі 1 575 859,99 грн.

Листом №1/5-8363081 від 08.04.2019 року позивач повідомив відповідача про відступлення права вимоги та просив сплати заборгованість у розмірі 1 575 859,99 грн.

На підтвердження наявності у відповідача заборгованості позивачем надано довідку про стан розрахунків за спожиту від ПАТ «Київенерго» теплоенергію до 01.05.2018 року за період з лютого 2013 року по вересень 2018 року, довідку про стан розрахунків за спожиту від ПАТ «Київенерго» теплоенергію до 01.05.2018 року за період з жовтня 2018 року по вересень 2019 року, облікові картки за період з травня 2015 року по квітень 2018 року. Вказані документи складені позивачем.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що в порушення умов договору відповідач вчасно не вносив оплату за спожиту теплову енергію у гарячій воді за період з лютого 2013 року по квітень 2018 року, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 1 575 859,99 грн. Крім того, за прострочення оплати за договором, враховуючи набуття права вимоги, позивачем нараховано та заявлено до стягнення інфляційну складову боргу - 77 217,14 грн. та 3% річних - 43 390,12 грн.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами першою і другою статті 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ч. 1 ст. 517 Цивільного кодексу України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Як встановлено судом, на підставі договору № 601-18 про відступлення права вимоги (цесії), Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" отримало від Публічного акціонерного товариства "Київенерго" право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" за заборгованістю у сумі 1 575 859,99 грн.

На підтвердження заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" перед Публічним акціонерним товариством "Київенерго" позивач надав довідку про стан розрахунків за спожиту теплоенергію до 01.05.2018 року за період з лютого 2013 року по вересень 2018 року, довідку про стан розрахунків за спожиту теплоенергію до 01.05.2018 року за період з жовтня 2018 року по вересень 2019 року, облікові картки, помісячно за період з лютого 2013 року по квітень 2018 року.

У відповідності до положень ст. 517 Цивільного кодексу України ПАТ "Київенерго", як кредитор, зобов`язане було передати Комунальному підприємству виконавчого органу Київради "Київтеплоенерго", як новому кредитору, документи, які підтверджують права позивача на наявний у відповідача борг.

Однак, в матеріалах справи відсутні та позивачем не надані належні докази, які підтверджують облік спожитої Товариством з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" теплової енергії, а також її вартість.

У зв`язку з відсутністю первинних документів, складених ПАТ "Київенерго", встановити кількість спожитої Товариством з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" теплової енергії та її вартість, а отже і наявність у відповідача боргу є неможливим.

За ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з підстав недоведеності та необґрунтованості факту порушення відповідачем прав позивача та охоронюваних законом інтересів, в аспекті ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, за викладених в позовній заяві обставин.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Щодо повернення надмірно сплаченого судового збору, у зв`язку зі зменшенням розміру позовних вимог суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу, що правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

Під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову.

Отже, у разі зменшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір. Питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв`язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначених законодавством.

Загальна сума ціни позову, з урахування поданої позивачем заяви про зменшення позовних вимог, становить - 1 696 467,25 грн.

Таким чином, сума судового збору за позовними вимогами у зв`язку із їх зменшенням становить - 25 447,01 грн., тобто 1 696 467,25 грн. х 1,5%.

За таких обставин, позивачу підлягає поверненню судовий збір в сумі 7876,32 грн. з розрахунку: 33 323,33 грн. (судовий збір сплачений за подання позовної заяви) - 25 447,01 грн. (судовий збір, з урахуванням зменшення позовних вимог).

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Зважаючи на викладене, з урахуванням того, що сума ціни позову, з урахуванням поданої позивачем заяви про зменшення позовних вимог, становить - 1 696 467,25 грн. та є зменшеною в порівнянні до заявленої суми вимог згідно позовної заяви, враховуючи те, що у разі зменшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, і питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв`язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначених законодавством, з огляду на те, що згідно приписів ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається в разі зменшення розміру позовних вимог, клопотання позивача про повернення сплаченого судового збору (у зв`язку зі зменшенням позовних вимог) у розмірі 7876,32 грн., як різниці між сплаченою сумою збору згідно позову та заяви про зменшення розміру позовних вимог, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Повернути Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (ідентифікаційний код 40538421, адреса: 01001, м. Київ, площа Івана Франка, 5) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 7876,32 грн. (сім тисяч вісімсот сімдесят шість гривень 32 копійок), перерахований платіжним дорученням № 15997 від 15.11.2019 року, оригінал якого знаходиться у матеріалах справи № 910/17660/19.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16.06.2020р.

Суддя О.В. Котков