СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2020 р. Справа № 922/3302/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель О.В.,

за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-гарант" (вх.№ 366 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 24.12.2019 у справі №922/3302/19, ухвалене суддею Калантай М.В. у приміщенні Господарського суду Харківської області, повний текст складено 03.01.2020,

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка", м.Київ,

до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-гарант", м. Харків,

про стягнення 10017,99 грн

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 24.12.2019 у справі №922/3302/19 позов задоволено; стягнуто з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" 9900,00 грн страхового відшкодування, 117,99грн 3% річних, а також витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1921,00грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 24.12.2019 у справі №922/3302/19 та прийняти нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.01.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-гарант" (вх.№ 366 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 24.12.2019 у справі №922/3302/19 та повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 03.03.2020.

Судове засідання Східного апеляційного господарського суду 03.03.2020 з розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" розпочалось за участю представника апелянта, який надав пояснення щодо обставин справи з урахуванням доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.03.2020 у розгляді даної справи оголошено перерву до 24.03.2020.

19.03.2020 до Східного апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника (вх. № 2750), в якій позивач просить залишити рішення Господарського суду Харківської області від 24.12.2019 у справі №922/3302/19 без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Крім того, заперечуючи проти доводів відповідача, позивач зазначив про те, що виплата страхового відшкодування здійснена у відповідності до умов договору страхування, та розмір страхового відшкодування підтверджується належними доказами, тоді як відповідач не скористався правом щодо визначення розміру цього відшкодування та не надав контррозрахунку, як то передбачено Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Також позивач вказав на неможливість здійснити перевірку надсилання (одержання) поштової кореспонденції на офіційному сайті АТ "Укрпошта" після спливу шести місяців, а надсилання поштової кореспонденції з описом вкладення не є обов`язковим для страхових компаній (а.с. 180).

23.03.2020 до суду апеляційної інстанції засобами електронного зв`язку від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншій день, яке обґрунтовано мінімізацією ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

У зв`язку з відпусткою судді Шевель О.В. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 922/3302/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Пуль О.А., що підтверджується витягом з повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2020.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.03.2020 задоволено клопотання Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-гарант" про відкладення розгляду справи; відкладено розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-гарант" (вх. №366 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 24.12.2019 у справі №922/3302/19 без визначення дати наступного судового засідання, з огляду на встановлення постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 " Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" на всій території України карантину.

Водночас, враховуючи необхідність забезпечення права осіб на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), а також принцип розумності строків, з метою забезпечення стабільного здійснення судочинства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність призначити справу до розгляду.

У зв`язку з відпусткою судді Пуль О.В., автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 922/3302/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель О.В., що підтверджується витягом з повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.05.2020.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.05.2020 призначено справу №922/3302/19 до розгляду на 02 червня 2020 року, про що повідомлено учасників справи в порядку статей 120, 268 Господарського процесуального кодексу України.

В судове засідання Східного апеляційного господарського суду 02.06.2020 з розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-гарант" (вх. №473 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 15.01.2020 у справі №922/3745/19 учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. Зокрема, про обізнаність сторін щодо відкриття апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою та призначення справи до розгляду свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 139-140, 178-179, 195-196).

Отже, під час розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до приписів пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 цього Кодексу, проте не скористались своїм правом на участь у судовому засіданні.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені частиною першою статтею 42 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов`язком сторін, враховуючи, що явка представників сторін не була визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників учасників цієї справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у відповідності до вимог статті 282 Господарського процесуального кодексу України зазначає про такі обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.03.2018 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка" (страховик), ОСОБА_1 (страхувальник), та Публічним акціонерним товариством "Креді Агріколь Банк" (вигодонабувач) укладено договір добровільного страхування на транспорті № 019022/4017/0000084, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, які не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки "Nissan X-TRAIL", реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2017 року випуску (страхування КАСКО) (п. 1.1, 1.2, 2.1 договору).

Строк дії договору з 00 год 00 хв. 2 березня 2018 року до 24 год. 00 хв. 1 березня 2019 року (п.1.4 договору).

Пунктом 3.1 цього договору передбачено, що страховим ризиком вважається, зокрема, дорожньо-транспортна пригода, у тому числі викид каменів, чи інших твердих фракцій з під-коліс транспорту (ДТП).

Страховим випадком є факт понесення збитків страхувальником внаслідок пошкодження, знищення або втрати застрахованого транспортного засобу внаслідок подій, зазначених у пункті 3.1 договору (п.3.2 договору).

Згідно з пунктом 6.1 договору страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк; страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору; страхувальник має право у разі настання страхового випадку одержати від страховика страхове відшкодування згідно з умовами договору (п.6.4 договору).

Розділом 9 цього договору встановлено порядок здійснення виплати страхового відшкодування.

Відповідно до пункту 9.1 договору виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком відповідно до умов договору та законодавства України, за обов`язковим письмовим погодженням вигодонабувача та може бути направлена: страхувальнику; вигодонабувачу; на безпосередню оплату вартості послуг сторонніх підприємств (організацій), які надають ці послуги страхувальнику і необхідність яких (послуг) викликана страховим випадком (за згодою страховика).

Право на отримання страхового відшкодування має вигодонабувач та страхувальник (його спадкоємець/правонаступник) (п. 9.2 договору).

Розмір страхового відшкодування визначається виходячи з фактичного розміру збитків, завданих ТЗ в результаті страхового випадку, та розрахованого відповідно до умов договору. Розмір страхового відшкодування не може перевищувати розмір прямого збитку, понесеного страхувальником (вигодонабувачем), та розміру страхової суми, зазначеної в договорі. Розрахунок суми страхового відшкодування визначається на день прийняття рішення про виплату страхового відшкодування (п. 9.3 договору).

Розділом 10 договору передбачено умови здійснення страхового відшкодування.

Виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з умовами договору та на підставі заяви страхувальника (його спадкоємця/правонаступника або особи, яка має належним чином оформлене повноваження від страхувальника / письмової згоди) та письмового погодження вигодонабувача і страхового акта, що складається страховиком після отримання всіх необхідних документів, визначених розділом 10 цього договору (п.10.1).

Для отримання страхового відшкодування страховику надаються наступні документи (з урахуванням положень розділу 13 цього договору): а) заява про виплату страхового відшкодування встановленого страховиком зразка та пояснення страхувальника /водія; в) при настанні страхового випадку за ризиком ДТП - відповідний документ компетентного органу (оригінал), завірений печаткою, який містить інформацію про обставини страхового випадку; ж) при настанні страхових випадків за ризиком ДТП - документи, складені ремонтним підприємством та погоджені страховиком, які містять відомості стосовно вартості відновлювального ремонту або акти виконаних робіт (наряди-замовлення, накладні) та фіскальні чеки або інші фінансові документи (у випадку оплати страхувальником вартості відновлювального ремонту, погодженого страховиком) або звіт (дослідження) експерта/оцінювача з відповіддю на поставлені питання: визначення дійсної вартості ТЗ; визначення матеріального збитку без врахування втрати товарної вартості; визначення залишкової вартості ТЗ (у разі повного конструктивного або фізичного зруйнування ТЗ) (п. 10.4).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 власником автомобілю "Nissan X-TRAIL", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2017, є ОСОБА_1 (а.с.23).

26.07.2018 у м. Суми по АДРЕСА_1 , трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Opel Vectra", реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу "Nissan X-TRAIL", реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом наїзду на припаркований автомобіль "Nissan X-TRAIL". Вказані обставини підтверджуються постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.08.2018 у справі №592/10210/18, якою ОСОБА_2 визнано винною особою у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.33).

Згідно з довідкою Управління патрульної поліції в Харківській області № НОМЕР_4 про дорожньо-транспортну пригоду (вид: наїзд на транспортний засіб, що стоїть по ходу руху) цивільна відповідальність водія транспортного засобу "Opel Vectra", реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю "Nissan X-TRAIL", реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент спірної ДТП була застрахована у ПАТ "СК "Мега-Гарант" згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (полісу серія АМ №4542144). Крім того, з даної довідки свідчить, що автомобілю "Nissan X-TRAIL", реєстраційний номер НОМЕР_1 , було завдано механічних пошкоджень бокової лівої частини (а.с.16-18).

З огляду на те, що внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди були завдані механічні пошкодження транспортному засобу застрахованому у ПРАТ "СК "Уніка", згідно договору добровільного страхування на транспорті 01.03.2018 № 019022/4017/0000084, 27.07.2018 ОСОБА_1 (страхувальник) звернувся до позивача із заявою №00267104 про настання події, що має ознаки страхового випадку (а.с. 13-14).

Згідно акту № 00267104 огляду транспортного засобу (дефектна відомість), складного працівником ПРАТ "СК "Уніка", автомобілю "Nissan X-TRAIL", реєстраційний номер НОМЕР_1 , було завдано таких механічних пошкоджень: планка арки крил задня ліва (заміна); бампер задній та боковина задня ліва в зборі ремонтувати (ремонт та фарбування). Даний акт (дефектна відомість) є тільки описом пошкоджень для подальшого складання калькуляції відновлювального ремонту (а.с. 24-25).

Відповідно до ремонтної калькуляції від 03.08.2018 № 00267104, складеної за допомогою системи AUDATEX, вартість відновлювального ремонту автомобіля "Nissan X-TRAIL", реєстраційний номер НОМЕР_1 , складається з вартості робіт на суму 1224,00 грн, фарбування на суму 8266,58 грн, запасних запчастин (планка арки крил задня ліва та малоцінні деталі 2%) на суму 3046,81 грн, та становить 12537,39 грн (а.с.27-28).

З акту надання послуг від 16.10.2018 № 16.10.01, складеного ФОП Гуриним Юрієм Вікторовичем, виконані наступні роботи (надані послуги): ремонт заднього лівого крила на суму 1000,00 грн, фарбування заднього лівого крила на суму 3400,00 грн, фарбування заднього бампера на суму 3400,00 грн, розбиральнозбиральні роботи на суму 500,00 грн, та вказано загальну вартість запасних частин (накладки декоративної) на суму 3600,00 грн; всього надано послуг на суму 11900,00 грн відповідно до умов рахунку від 10.10.2018 №10.10.03. Вказаний акт підписаний лише виконавцем (а.с. 30).

Водночас, матеріалами справи підтверджується, що 15.11.2018 страхувальник звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 11900,00 грн, в якій просив перерахувати вказані кошти в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору.

19.11.2018 ПРАТ "СК "Уніка" складено страховий акт № 00267104, відповідно до якого підставою для визначення розміру відновлювального ремонту визначено заяву погодження суми страхового відшкодування, та зазначено, що вартість відновлювального ремонту складає 11900,00 грн, у тому числі вартість складових частин, що підлягають заміні - 3600,00 грн; розмір страхового відшкодування складає 11900,00 грн. Згідно цього акту вказана подія кваліфікована як страховий випадок та до виплати страхувальнику підлягає страхове відшкодування у сумі 11900,00 грн (а.с. 12).

20.11.2018 Публічне акціонерне товариство "Креді Агріколь Банк" (вигодонабувач за договором добровільного страхування на транспорті від 01.03.2018 № 019022/4017/0000084) звернувся до позивача із заявою вих. № 104774563-БТ, в якій просив перерахувати суму страхового відшкодування у розмірі 11900,00 грн за визначеними в цій заяві реквізитами (а.с. 29).

За твердженням позивача, у відповідності до вимог пунктів 6.2.4, 9.1, 10.1 договору добровільного страхування на транспорті від 01.03.2018 №019022/4017/0000084, між позивачем та страхувальником було укладено заяву про погодження розміру страхового відшкодування (компромісна виплата за актом виконаних робіт від 16.10.2018 № 16.10.01), а тому на підставі страхового акту від 19.11.2018 № 00267104 та заяви страхувальника про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, на виконання умов договору добровільного страхування транспортного засобу ПРАТ "СК "Уніка" було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 11900,00грн на рахунок вигодонабувача - ПАТ "Креді Агріколь Банк", що підтверджується платіжним дорученням від 22.11.2018 №055320 (а.с. 49).

Згідно інформації з єдиної централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України станом на момент ДТП цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля "Opel Vectra", реєстраційний номер НОМЕР_5 , була застрахована ПАТ "СК "Мега-Гарант" на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (полісу серія АМ №4542144) з встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 100000,00 грн, франшизи - 2000,00 грн (а.с. 77).

Судом першої інстанції встановлено, що позивач направив на адресу відповідача заяву №23742 (лист №9504 від 14.12.2018) про виплату страхового відшкодування, в якій на підставі статей 993, 1187 Цивільного кодексу України, статті 27 Закону України "Про страхування" просив здійснити відшкодування шкоди, завданої страхувальником відповідача під час дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 11900,00 грн. В якості додатків до заяви зазначено такі документи: наказ; страховий акт; заява про подію; пояснення щодо події; заява на погодження суми відшкодування; довідка УПП; акт огляду з фото; рахунок СТО; договір страхування; посвідчення водія; свідоцтво про реєстрацію автомобіля; лист вигодонабувача; платіжне доручення; довіреність представника (а.с. 34).

Як на доказ вручення відповідачу 28.01.2019 вказаної заяви та доданих до неї документів позивач посилається на рекомендоване повідомленням про вручення поштового відправлення №069 (копія додана до матеріалів позовної заяви) (а.с. 35).

Проте, відповідач вказані грошові кошти позивачу не перерахував.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка", до Господарського суду Харківської області із даним позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-гарант" заборгованості у сумі 10017,99 грн, яка складається зі страхового відшкодування у розмірі 9900,00 грн, 117,99 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування на транспорті від 01.03.2018 № 019022/4017/0000084 перейшло право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Посилаючись на те, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП застрахована у відповідача за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ №4542144, позивач на підставі статті 27 Закону України "Про страхування", статті 993 Цивільного кодексу України просив стягнути з відповідача страхове відшкодування на суму 9900,00 грн. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у сумі 117,99 грн за період прострочення сплати страхового відшкодування з 29.04.2019 по 20.09.2019.

24.12.2019 місцевим господарським судом ухвалено оскаржуване рішення про задоволення позову.

Вказане рішення суду першої інстанції з посиланням на приписи статей 1187, 1192 Цивільного кодексу України, статей 22, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", мотивовано тим, що у зв`язку із виплатою страхового відшкодування страхувальнику за договором добровільного страхування, позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завданий збиток, а у відповідача у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов`язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності. При цьому, місцевий господарський суд дійшов висновку, що визначення розміру страхового відшкодування на підставі ремонтної калькуляції, складеної на основі комп`ютерної програми "Audatex", не суперечить умовам чинного законодавства про оціночну діяльність, а тому відповідач зобов`язаний виплатити на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 9900,00 грн, а також на підставі статті 625 ЦК України 3% річних у сумі 117,99 грн за порушення строків виконання грошового зобов`язання.

Водночас, місцевий господарський суд відхилив твердження відповідача щодо наявності передбаченої підпунктом 37.1.5 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування у зв`язку із пропуском річного строку на подання заяви про страхове відшкодування, виходячи з того, що позивачем надано належні докази на підтвердження звернення до відповідача із відповідною заявою про виплату страхового відшкодування до спливу визначеного цим Законом строку.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що місцевим господарським судом ухвалено оскаржуване рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи. Зокрема, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що відносини, які склалися між сторонами врегульовано Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", норми якого передбачають, що при настанні страхового випадку, страховик відшкодовує тільки оцінену шкоду, оцінку якої проводить суб`єкт оцінювання згідно з Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а тому відповідач вважає, що єдиним допустимим доказом, на підставі якого може бути проведено розрахунок страхового відшкодування, є звіт про оцінку майна.

За твердженням апелянта, позовні вимоги не підлягають задоволенню, посилаючись на положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відповідно до яких неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування за цим Законом.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

Предметом розгляду у даній справі є стягнення з відповідача суми страхового відшкодування, яка була виплачена позивачем відповідно до умов договору добровільного майнового страхування на користь потерпілої особи.

Колегія суддів зазначає, що згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 980 Цивільного кодексу України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

У справі, що розглядається, спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв`язку із виплатою коштів за договором добровільного майнового страхування.

Відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким законом, зокрема, є норми статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що до страховика за договором майнового страхування (позивача у справі) після виплати страхового відшкодування потерпілій особі у межах фактичних витрат, які не можуть перевищувати розміру реальних збитків, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Зокрема, відповідно до статті 999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (пункт 2.1 статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників (стаття 3). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22 - 31, 35, 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Отже, страховик (відповідач) за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки.

Враховуючи викладене, внаслідок виплати страховиком за договором добровільного страхування страхового відшкодування страхувальнику (потерпілому) до такого страховика у відповідності до приписів статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток, зокрема, й до страхувальника за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17, перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" є суброгацією.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що у спірних правовідносинах підлягають застосуванню норми статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України, які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому - суброгацію.

У постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/171/17 висловлено правову позицію, відповідно до якої згідно зі статтею 993 Цивільного кодексу України, статтею 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування.

Отже, страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого заподіювач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

При цьому, у постанові від 02.04.2018 у справі № 910/32720/15 Верховний Суд зазначив, що вказівка "у межах витрат", означає, що загальна сума вимоги, яка заявлена страховиком, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, не може перевищувати суму, яка ним реально сплачена.

Місцевим господарський судом правильно встановлено, що у зв`язку із виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до винної у дорожньо-транспортній пригоді особи, та зважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Opel Vectra" застрахована відповідачем згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ №4542144, то останній має відшкодовувати шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" реалізувало своє право кредитора шляхом пред`явлення вимоги до відповідача, оскільки за договором страхування відповідальності (Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") останнє надало згоду на прийняття обов`язку сторони боржника у деліктному зобов`язанні, якщо воно виникне.

Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Зокрема, правила відшкодування шкоди заподіяної третій особі встановлені статтею 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у пункті 22.1 якої визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Положеннями статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

При цьому, відповідно до вимог цього Закону страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу (пункт 32.7 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Підпунктом 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" встановлено, що франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Водночас, спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлюють певні умови для визначення розміру шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а саме: відшкодовується оцінена шкода, розмір шкоди обмежується лімітом відповідальності, встановленим в полісі (пункт 22.1 статті 22 Закону); розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону); розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (статті 9, 12 Закону). Крім того, страховик або Моторно-транспортне страхову бюро України не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу (пункти 32.4., 32.7. ст. 32 Закону).

Відтак, страховик (відповідач) за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Норма статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже, така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акта виконаних робіт (наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постанові від 01.02.2018 у справі № 910/22886/16).

При цьому, у постанові від 20.03.2018 у справі № 911/482/17 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди суди повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

У постанові від 03.07.2019 у справі № 910/12722/18 Верховний Суд зазначив, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17.

Вищенаведене спростовує твердження апелянта, що у даному випадку для вирахування страхового відшкодування (збитків) слід брати до уваги тільки звіт суб`єкта оцінювання, складений згідно з Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Відповідно до пункту 10.1 договору добровільного страхування виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з умовами договору та на підставі заяви страхувальника (його спадкоємця/правонаступника або особи, яка має належним чином оформлене повноваження від страхувальника /письмової згоди) та письмового погодження вигодонабувача і страхового акта, що складається страховиком після отримання всіх необхідних документів, визначених розділом 10 цього договору.

За умовами пункту 10.4 цього договору для отримання страхового відшкодування страховику надаються наступні документи (з урахуванням положень розділу 13 цього договору), зокрема: ж) при настанні страхових випадків за ризиком ДТП - документи, складені ремонтним підприємством та погоджені страховиком, які містять відомості стосовно вартості відновлювального ремонту або акти виконаних робіт (наряди-замовлення, накладні) та фіскальні чеки або інші фінансові документи (у випадку оплати страхувальником вартості відновлювального ремонту, погодженого страховиком) або звіт (дослідження) експерта/оцінювача з відповіддю на поставлені питання: визначення дійсної вартості ТЗ; визначення матеріального збитку без врахування втрати товарної вартості; визначення залишкової вартості ТЗ (у разі повного конструктивного або фізичного зруйнування ТЗ).

Наявні в матеріалах справи акт № 00267104 огляду транспортного засобу (дефектна відомість), складений працівником ПРАТ "СК "Уніка", та ремонтна калькуляція від 03.08.2018 № 00267104, складена за допомогою системи AUDATEX, містять дані про характер пошкоджень, заподіяних застрахованому транспортному засобу, чіткий опис пошкоджень автомобіля "Nissan X-TRAIL", а також відмітку про характер робіт та способів усунення механічних пошкоджень.

Так, відповідно до ремонтної калькуляції від 03.08.2018 № 00267104, складеної з використанням програми AUDATEX, вартість відновлювального ремонту автомобіля "Nissan X-TRAIL", реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 12537,39 грн.

Колегія суддів звертає увагу на те, що визначення розміру збитків на підставі ремонтної калькуляції, складеній на основі комп`ютерної програми AUDATEX, не суперечить умовам чинного законодавства про оціночну діяльність, оскільки комп`ютерна програма AUDATEX рекомендована пунктом 59 додатку 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, яка застосовується для визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Водночас, судом апеляційної інстанції досліджено та встановлено, що відповідно до акту наданих послуг від 16.10.2018 № 16.10.01, складеного ФОП Гуриним Ю.В., вартість відновлювального ремонту автомобіля "Nissan X-TRAIL", реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 11900,00 грн.

Таким чином, позивачем здійснено виплату страхового відшкодування у відповідності до положень пунктів 9.1, 10.1, 10.4 договору добровільного страхування транспортного засобу, на підставі заяви погодження розміру страхового відшкодування (компромісна виплата за актом виконаних робіт від 16.10.2018 № 16.10.01) та підтверджується ремонтною калькуляцією від 03.08.2018 № 00267104, яка була складена саме за допомогою комп`ютерної програми для складання калькуляцій відновлювального ремонту транспортних засобів AUDATEX, що виключає сумніви щодо невідповідності ремонтно-відновлювальних робіт характеру пошкоджень та їх вартості.

Оскільки будь-яких доказів недостовірності або необ`єктивності інформації акту наданих послуг від 16.10.2018 № 16.10.01, складеного ФОП Гуриним Ю.В., або комп`ютерної програми AUDATEX відповідачем до матеріалів справи не надано, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не приймається до уваги посилання відповідача на недостовірність вказаних документів та недоведеність вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє твердження відповідача, викладені в апеляційній скарзі, що наданий позивачем акт наданих послуг від 16.10.2018 № 16.10.01 не визначає розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі страхового акта від 19.11.2018 № 00267104, заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування від 15.11.2018 та заяви вигоданабувача про перерахування страхового відшкодування від 20.11.2018, керуючись умовами пунктів 9.1, 9.2 договору добровільного страхування на транспорті від 01.03.2018 №019022/4017/0000084, позивач згідно з платіжним дорученням від 22.11.2018 № 055320 здійснив виплату страхового відшкодування на користь вигодонабувача у розмірі 11900,00 грн.

При цьому, матеріали справи не містять доказів наявності будь-яких заперечень відповідача щодо порядку виплати страхового відшкодування, відсутності законних підстав для її виплати, зменшення розміру виплати, або необхідність врахування інших обставин, таких як фізичний знос та податку на додану вартість.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що до позивача, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, в межах фактичних затрат перейшло право вимоги, яке страхувальник (потерпілий) мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

За таких обставин, з урахуванням розміру права зворотної вимоги, яке перейшло до позивача (11900,00 грн.), визначені полісом АМ №4542144 розміри лімітів відповідальності (100 000,00 грн.) та франшизи (2 000,00 грн.), колегія суддів апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок господарського суду першої інстанції про те, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу 9900,00 грн.

Щодо твердження апелянта в частині відсутності у останнього обов`язку з відшкодування шкоди згідно з положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Відповідно до пункту 35.1 статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

За умовами пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Отже, враховуючи правовий режим регулювання вказаних правовідносин, наявність страхового випадку передбаченого статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не є безумовною підставою для виплати страхового відшкодування, оскільки положеннями цього Закону визначено перелік випадків, коли шкода не відшкодовується (стаття 32), та підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) (стаття 37).

Згідно з підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода завдана майну потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного засобу виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного засобу узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що, у свою чергу, законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної дорожньо-транспортної пригоди.

Відтак, у силу приписів статі 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного засобу узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного засобу про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

З огляду на викладене вбачається, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного засобу відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17.

За твердженням позивача, ПРАТ "СК "Уніка" було направлено на адресу відповідача заяву № 23742 про виплату страхового відшкодування від 14.12.2018 вих. №9504, разом із повним пакетом документів, передбачених статтею 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", однак вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та виконання.

Як встановлено вище, дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль "Nissan X-TRAIL", реєстраційний номер НОМЕР_1 , сталася 26.07.2018. Отже, потерпіла особа (страхувальник) до заміни її новим кредитором, або позивач, як новий кредитор, з метою реалізації свого права на отримання страхового відшкодування за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного засобу серії АМ №4542144, повинен був у строк до 26.07.2019 включно подати страховику за вказаним полісом - Публічному акціонерному товариству "Страхова компанія "Мега-гарант" заяву на виплату страхового відшкодування.

На підтвердження подання заяви про виплату страхового відшкодування, позивачем додано до матеріалів справи копію заяви №23742 (лист №9504 від 14.12.2018) про виплату страхового відшкодування, яка адресована відповідачу - Публічному акціонерному товариству "Страхова компанія "Мега-гарант", та в якій визначено в якості додатків перелік таких документів: наказ; страховий акт; заява про подію; пояснення щодо події; заява на погодження суми відшкодування; довідка УПП; акт огляду з фото; рахунок СТО; договір страхування; посвідчення водія; свідоцтво про реєстрацію автомобіля; лист вигодонабувача; платіжне доручення; довіреність представника (а.с. 34). В якості доказів надіслання вказаної заяви разом з доданими до неї документами на адресу відповідача ( м .Харків, вулиця Донця-Захаржевського, будинок 6/8) та отримання надісланої поштової кореспонденції представником відповідача 28.01.2019 позивачем додано до матеріалів позовної заяви копію рекомендованого повідомленням про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором №69 (а.с. 35).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності до статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - це єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи.

Статтею 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачено, що в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема, найменування юридичної особи, у тому числі скорочене (за наявності), місцезнаходження юридичної особи.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Із наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань вбачається, що адресою місцезнаходження відповідача є: АДРЕСА_3 /8 (а.с.128). Доказів місцезнаходження юридичної особи за іншою адресою на час подання вказаної заяви відповідачем не надано.

Враховуючи, що вказані документи були відправлені на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та одержані представником останнього 28.01.2019, що підтверджується наданими документами, то колегія суддів вважає необґрунтованими посилання відповідача щодо неотримання вказаної поштової кореспонденції.

При цьому, як зазначено у частині восьмій Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270 (далі - Правила), оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх та міжнародних поштових відправлень, поштових переказів, зокрема, до внутрішніх поштових відправлень належать: листи - прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю.

Частиною одинадцятою Правил визначено, що поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.

Відповідно до частини 19 Правил, внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою. Тобто до інших видів листів крім листів з оголошеною цінністю опис вкладення не передбачений.

Отже, Правилами визначено в окремі категорії поштових відправлень, рекомендовані листи та листи з оголошеною цінністю.

Враховуючи, що з описом вкладення можуть бути лише листи з оголошеною цінністю, а нормами Закону України "Про страхування" та Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено обов`язку направляти заяву про виплату страхового відшкодування з описом вкладення, то місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що надане позивачем рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за номером №069 є належним та допустимим доказом направлення відповідачу заяви на виплату страхового відшкодування.

Той факт, що розрахунковий документ, встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо) підтверджує факт надання послуг поштового зв`язку, не означає, що лише вказані документи можуть бути належним доказом направлення стороні поштового відправлення.

Інші документи (в даному випадку рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення), які відповідають встановленій законодавством формі та містять необхідну інформацію, за допомогою якої можна визначити факт існування певних обставин, також необхідно враховувати в якості належного доказу поштового відправлення.

В свою чергу, відповідачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні статей 76-77 ГПК України на спростування обставин щодо надіслання позивачем вказаної заяви про виплату страхового відшкодування.

Крім того, твердження відповідача про ненаправлення позивачем заяви №23742 про виплату страхового відшкодування про на його адресу через відсутність даних щодо відстеження поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором № 069 в електронній системі на веб-сайті АТ "Укрпошта" не спростовують факту направлення кореспонденції на адресу відповідача та не можуть братись до уваги апеляційним судом, оскільки така інформація зберігається протягом шести місяців з моменту реєстрації, а тому записи можуть бути відсутні, що, в свою чергу, пояснює факт відсутності у системі відповідних відомостей за грудень 2018 року - січень 2019 року станом на дату подання позовної заяви (жовтень 2019 року).

Враховуючи наведені положення законодавства, а також беручи до уваги встановлені у даній справі обставини та докази, колегія суддів вважає, правильним висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення суми виплаченого позивачем страхового відшкодування в розмірі 9900,00 грн.

В частині задоволення позовних вимог про стягнення 117,99 грн - 3% річних рішення суду першої інстанції ані позивачем, ані відповідачем не оскаржується, а тому у відповідності до вимог ст. 269 ГПК України судом апеляційної інстанції не переглядається.

Наведене свідчить, що доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення в оскаржуваній частині не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам статті 236 ГПК України, а тому відсутні підстави для його скасування в оскарженій частині.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-гарант" без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 24.12.2019 у справі №922/3302/19 - без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-гарант" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 24.12.2019 у справі №922/3302/19 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у відповідності до статей 286- 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 09.06.2020.

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.В. Шевель