ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 року Справа № 926/493/20

Суддя Господарського суду Чернівецької області Дутка В.В., при секретарі судового засідання Токарюк Н.Я. розглянувши матеріали справи

за позовом фізичної особи - підприємця Штефюка Миколи Васильовича, м. Заставна Чернівецької області

до відділу освіти, молоді та спорту Заставнівської районної державної адміністрації, м.Заставна Чернівецької області

про стягнення безпідставно отриманих послуг в сумі 30177,58 грн.

Представники сторін:

від позивача - Данищук В.В., ордер від 27.02.2020;

від відповідача - не з`явилися

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець Штефюк Микола Васильович звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовом до відділу освіти, молоді та спорту Заставнівської районної державної адміністрації про стягнення безпідставно отриманих послуг харчування за договором купівлі-продажу товарів №308 від 02.08.2019 за період з 25.09.2019 по 11.12.2019 в сумі 30177,58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати вартості поставлених продуктів харчування до навчальних закладів, а відтак позивач на підставі ст.1212 ЦК України просить стягнути вартість безпідставно набутого майна.

Ухвалою від 04.03.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначено на 25.03.2020.

11.03.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначається, що відповідач погоджується з позовом повністю.

Ухвалою від 18.03.2020 відкладено призначене на 25.03.2020 судове засідання на період дії карантину.

Ухвалою від 30.04.2020 призначено судове засідання на 19.05.2020.

Ухвалою від 19.05.2020 відкладено розгляд справи на 04.06.2020.

01.06.2020 до суду від відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони відповідача на підставі наданих документів.

У судовому засіданні 04.06.2020 представник позивача просив задовольнити позовні вимоги. Поряд з цим, представник позивача надав суду додаткові докази понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2800,00 грн та просив стягнути їх з відповідача.

У судове засідання відповідач не з`явився.

Відповідно до ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків визначених цією статтею.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача, за наявними у справі доказами.

Заслухавши представника позивача, розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступне.

02 серпня 2019 року між Відділом освіти, молоді та спорту Заставнівської районної державної адміністрації (далі - Замовник) та фізичною особою - підприємцем Штефюк Миколою Васильовичем (далі - Продавець) укладено договір купівлі-продажу №308, за яким, продавець зобов`язується передати у власність Замовника, а Покупець прийняти і оплатити продукти харчування в асортименті, кількості та за ціною згідно специфікації, що додається до цього договору (далі - товар).

Додатком 1 до договору складено і підписано специфікацію на наступний товар: молоко в кількості 40,5 л., ціна за одиницю - 29,49 грн, загальною вартістю 1194,30 грн.

Згідно п.3.1. ціни на товар, вказуються у видаткових накладних оформлених згідно із замовленням Покупця ( чи уповноваженої особи Покупця). Сума договору становить 1194, 30 грн. (п. 3.3. договору).

Покупець оплачує повну вартість товару, після передачі Продавцем цього товару згідно видаткової накладної на протязі 2 тижнів, шляхом безготівкового переказу коштів на розрахунковий рахунок Продавця, вказаний у реквізитах в цьому договорі (п.4.1. договору).

Відповідно до п.5.2., товар приймається по кількості та якості в присутності Сторін, чи уповноважених ними осіб.

Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2019 року, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань сторонами (п. 10.1).

Позивач, на протязі вересня - грудня 2019 року поставив товар на загальну суму 30177,58 грн, що підтверджується накладними:

- №183 від 25.09.2019 на суму 1275,00 грн; №185 від 25.09.2019 на суму 510,00 грн; №203 від 08.10.2019 на суму 769,66 грн; №204 від 09.10.2019 на суму 765,00 грн; №205 від 09.10.2019 на суму 510,00 грн; №205 від 09.10.2019 на суму 636,96 грн; №215 від 16.10.2019 на суму 2866,32 грн; №215 від 16.10.2019 на суму 1275,00 грн; №235 від 01.11.2019 на суму 510,00 грн; №235 від 01.11.2019 на суму 636,96 грн; №236 від 01.11.2019 на суму 2547,84 грн; №237 від 01.11.2019 на суму 1275,00 грн; №242 від 12.11.2019 на суму 2866,32 грн; №243 від 12.11.2019 на суму 1530,00 грн; №243 від 19.11.2019 на суму 123,00 грн; №243 від 19.11.2019 на суму 1910,88 грн; №243 від 19.11.2019 на суму 510,00 грн; №248 від 13.11.2019 на суму 510,00 грн; №248 від 13.11.2019 на суму 636,96 грн; №250 від 21.11.2019 на суму 318,48 грн; №263 від 03.12.2019 на суму 1592,40 грн; №263 від 03.12.2019 на суму 510,00 грн; №264 від 03.12.2019 на суму 636,96 грн; №264 від 03.12.2019 на суму 372,00 грн; №265 від 03.12.2019 на суму 510,00 грн; №270 від 11.12.2019 на суму 309,00 грн; №270 від 11.12.2019 на суму 510,00 грн; №270 від 11.12.2019 на суму 636,96 грн; №271 від 11.12.2019 на суму 1910.88 грн; №271 від 11.12.2019 на суму 186,00 грн; №271 від 11.12.2019 на суму 1020,00 грн. Вказані накладні підписані ФОП Штефюк М.В. і представниками навчальних закладів - Кадубовецький ЗДО і Товтрівський ДНЗ без зауважень.

На час розгляду справи відповідачем оплату поставлених продуктів не здійснено.

Разом з тим, Акт звірки взаєморозрахунків станом на 01.01.2020, підписаний обома сторонами - начальником відділу освіти, молоді та спорту Заставнівської РДА Баглей Б.М. і ФОП Штефюк М.В. особисто - і підтверджує факт наявності заборгованості відповідача в загальній сумі 30177,58 грн.

Пізніше, позивач звернувся до відповідача з претензією (б/н, б/д), якою просив здійснити оплату поставлених продуктів харчування в сумі 30177,58 грн. Вказана претензія підписана позивачем та відповідачем, однак залишена відповідачем без належного реагування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

02 серпня 2019 року між Відділом освіти, молоді та спорту Заставнівської районної державної адміністрації (далі - Замовник) та фізичною особою - підприємцем Штефюк Миколою Васильовичем (далі - Продавець) укладено договір купівлі-продажу №308, за яким, продавець зобов`язується передати у власність Замовника, а Покупець прийняти і оплатити продукти харчування в асортименті, кількості та за ціною згідно специфікації, що додається до цього договору (далі - товар), а саме молоко в кількості 40,5 л., ціна за одиницю - 29,49 грн, загальною вартістю 1194,30 грн.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначено статтею 11 Цивільного кодексу України, відповідно до частини 1 якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти (пункти 1, 4 частини 2 статті 11 ЦК).

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону та договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з ч.2 ст.193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч.7 ст.193 Господарського кодексу України одностороння відмова від виконання умов договору не допускається.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач поза межами правовідносин за вказаним договором, крім молока, поставляв ще й картоплю, крупу пшеничну та макарони, про що свідчать накладні №265 від 03.12.2019 (картопля 30 кг) на суму 510,00 грн; №270 від 11.12.2019 (картопля 30 кг) на суму 510,00 грн; №204 від 09.10.2019 (картопля 45 кг) на суму 765,00 грн; №215 від 16.10.2019 (картопля 75 кг) на суму 1275,00 грн; №248 від 13.11.2019 (картопля 30 кг) на суму 510,00 грн; №183 від 25.09.2019 (картопля 75 кг) на суму 1275,00 грн; №243 від 19.11.2019 (картопля 17 кг) на суму 510,00 грн; №263 від 03.12.2019 (картопля 30 кг) на суму 510,00 грн; №237 від 01.11.2019 (картопля 75 кг) на суму 1275,00 грн; №243 від 12.11.2019 (картопля 90 кг) на суму 1530,00 грн; №235 від 01.11.2019 (картопля 30 кг) на суму 510,00 грн; №205 від 09.10.2019 (картопля 30 кг) на суму 510,00 грн; №271 від 11.12.2019 (картопля 60 кг) на суму 1020,00 грн; №185 від 25.09.2019 (картопля 30 кг) на суму 510,00 грн; №264 від 03.12.2019 (макарони 12 кг, крупа пшенична 10 кг) на суму 372,00 грн; №270 від 11.12.2019 (макарони 9 кг, крупа пшенична 10 кг) на суму 309,00 грн; №264 від 03.12.2019 (макарони 12 кг, крупа пшенична 10 кг) на суму 372,00 грн; №271 від 11.12.2019 (макарони 6 кг, крупа пшенична 5 кг) на суму 186,00 грн; №243 від 19.11.2019 (макарони 3 кг, крупа пшенична 5 кг) на суму 123,00 грн. Всього на загальну суму 12210,00 грн.

З наявних накладних не вбачається за можливе зробити висновок про поставку позивачем молока саме на 1194,30 грн, оскільки така поставка молока була здійснена на значно більшу суму, а саме на 17967,58 грн, при цьому ціна за одиницю в накладних вказана 26,54 грн, проте як в специфікації зазначена 29,49 грн, про що свідчать накладні №250 від 21.11.2019 (молоко 2,5 % 0,900 гр - 12 пачок) на суму 318,48 грн; №205 від 09.10.2019 (молоко 2,5 % 0,900 гр - 24 пачки) на суму 636,96 грн; №271 від 11.12.2019 (молоко 2,5 % 0,900 гр - 72 пачки) на суму 1910,88 грн; №235 від 01.11.2019 (молоко 2,5 % 0,900 гр - 24 пачок) на суму 636,96 грн; №243 від 19.11.2019 (молоко 2,5 % 0,900 гр - 72 пачки) на суму 1910,88 грн; №263 від 03.12.2019 (молоко 2,5 % 0,900 гр - 60 пачок) на суму 1592,40 грн; №236 від 01.11.2019 (молоко 2,5 % 0,900 гр - 96 пачок) на суму 2547,84 грн; №242 від 12.11.2019 (молоко 2,5 % 0,900 гр - 108 пачок) на суму 2866,32 грн; №203 від 08.10.2019 (молоко 2,5 % 0,900 гр - 29 пачок) на суму 769,66 грн; №215 від 16.10.2019 (молоко 2,5 % 0,900 гр - 108 пачок) на суму 2866,32 грн; №264 від 03.12.2019 (молоко 2,5 % 0,900 гр - 24 пачки) на суму 636,96 грн; №270 від 11.12.2019 (молоко 2,5 % 0,900 гр - 24 пачки) на суму 636,96 грн; №248 від 13.11.2019 (молоко 2,5 % 0,900 гр - 24 пачки) на суму 636,96 грн;

Наявність складених і підписаних сторонами спору накладних, за змістом яких Відділ освіти, молоді та спорту Заставнівської РДА є покупцем продуктів харчування, переданих позивачем безпосередньо навчально-виховним закладам Заставнівського району по перелічених вище видаткових накладних, засвідчує наявність між позивачем і відповідачем договірних відносин купівлі-продажу з оформленням їх у спрощеному вигляді шляхом складання накладних без укладення і підписання договору купівлі-продажу як окремого документа.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до частини 3 статті 56 Закону України "Про освіту" органи державної влади та органи місцевого самоврядування, у підпорядкуванні яких перебувають державні і комунальні заклади освіти, забезпечують безоплатним гарячим харчуванням, зокрема, дітей, які навчаються в закладах дошкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної) чи фахової передвищої освіти.

За змістом статті 42 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" саме відповідач як орган державної влади - структурний підрозділ Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області з правом юридичної особи, здійснює керівництво такою галуззю управління, як освіта, і несе відповідальність за її розвиток, у тому числі щодо забезпечення харчуванням дітей, які навчаються в закладах дошкільної та загальної середньої освіти, що перебувають в їх підпорядкуванні.

Вказане підтверджується наявним у матеріалах справи розпорядженням Голови Заставнівської РДА "Про затвердження Положення про відділ освіти, молоді та спорту Заставнівської районної державної адміністрації" від 18.03.2020, де серед іншого зазначено, що Відділ утворений відповідно до Законів України "Про освіту", "Про загальну середню освіту", "Про дошкільну освіту", "Про місцеві державні адміністрації". Крім цього, завданнями Відділу є зокрема, керівництво роботою навчальних закладів, що належать до сфери управління органів виконавчої влади та місцевого самоврядування; визначення потреби у навчальних закладах, заснованих на комунальній формі власності та інше.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона - продавець зобов`язується передати майно (товар) у власність другої сторони - покупця, а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно ж до ч.1 та ч.2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець після прийняття товару зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, якщо інший строк оплати не встановлений договором.

Суд зазначає, що у відзиві на позовну заяву, відповідач повністю погоджується з наявною заборгованістю, аргументуючи тим, що вчасно не проведена процедура закупівлі продуктів харчування на навчальний період з 01.09.2019 по 31.12.2019 у зв`язку з відсутністю відповідного фінансування. А відтак, відповідач усно домовився з позивачем про продовження постачання продуктів харчування на умовах договору №308 з метою не залишати дитячі установи без харчування. В результаті чого, виникла заборгованість у сумі 30177,58 грн.

Як на правову підставу своїх вимог позивач посилається на положення статті 1212 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

З аналізу наведеної норми ЦК випливає, що зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

- по-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння;

- по-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою;

- по-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків згідно статті 11 ЦК).

Отже, за наявності між сторонами спору зобов`язальних правовідносин посилання позивача на норму статті 1212 Цивільного кодексу України як на підставу для задоволення позовних вимог про стягнення боргу є помилковим.

У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України. Захист прав позивача, який продав товар і не отримав за нього оплату, може бути захищено іншими зобов`язальними засобами, передбаченими чинним законодавством.

Велика Палата Верховного Суду констатує, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18)).

Відтак, враховуючи, що під час розгляду справи суд встановив наявність зазначених у позовній заяві фактів передачі позивачем відповідачеві продуктів харчування за плату, що свідчить про існування між ними правовідносин купівлі-продажу, а також невиконання відповідачем зобов`язання з оплати отриманих продуктів харчування, для захисту прав позивача суд застосовує правові норми, які регулюють відповідальність покупця в договірних зобов`язаннях купівлі-продажу (ст.ст. 509, 625, 655, 691, 692 ЦК України), а не положення Глави 83 "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" Цивільного кодексу України (статті 1212, 1213), на які помилково посилається позивач у позові.

Відповідно до ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно із ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги те, що відповідач підтверджує наявність заборгованості, докази погашення заборгованості у матеріалах справи відсутні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 30177,58 грн. є обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір в розмірі 2102,00 грн покладається на відповідача.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судові витрати на оплату послуг адвоката підлягають відшкодуванню лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату або адвокатському об`єднанню стороною, котрій такі послуги надавались, оплата послуг адвоката підтверджується відповідними фінансовими документами, і якщо такі послуги надавались адвокатом, а не будь-яким представником.

Частиною 2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

На підтвердження надання адвокатських послуг, позивачем до матеріалів справи долучено Договір про надання правничої допомоги №17 від 25.02.2020 року, укладений між позивачем та адвокатом Данищук В.В., за умовами якого адвокат зобов`язується: надавати клієнту консультації з питань кримінального, цивільного, господарського, адміністративного та податкового права; організовувати ведення претензійно-позовної роботи по матеріалам, що підготовлені клієнтом; надавати клієнту правову допомогу щодо захисту прав та інтересів останнього в судах та інше, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, передбачених Договором.

Відповідно до п. 4.1 договору, вартість послуг адвоката становить 2500 грн.

На підставі акту приймання-передачі наданих послуг від 27.02.2020 року, адвокат передав, а клієнт прийняв наступні послуги: консультація, кількість годин - 2, загальна сума - 100 грн; вивчення матеріалів справи 4 години - 400 грн; складання позовної заяви, 10 годин - 2000 грн. Загальна вартість 2500 грн.

В якості доказу надання юридичних послуг та понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до позовної заяви долучені, зокрема ордер серії СЕ №1005045 від 27.02.2020, квитанція про оплату за надання правової допомоги № 0.0..1 від 25.02.2020 року на суму 2500,00 грн.

Поряд з цим, у судовому засіданні представник позивача надав додаткові докази, що підтверджують понесені витрати на правничу допомогу на суму 300,00 грн, а саме Акт наданих послуг від 01.06.2020, підписаний обома сторонами в який додано витрати на паливно мастильні матеріали "дизель" на загальну суму 300,00 грн та фіскальний чек на суму 299,91 грн сплачений "ФОП Орищук Н. М. АЗС з магазином" за дизельне пальне в кількості 15.38 літрів.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем надано договір про надання правничої допомоги, акт про надані юридичні послуги, підтверджено правовий статус адвоката, якому здійснено оплату та який брав участь у судових засіданнях по даній справі, суд дійшов висновку про доведеність вказаних судових витрат та часткове покладення їх на відповідача в сумі 2500,00 грн. Що стосується вимог про стягнення 300,00 грн на оплату паливно мастильних матеріалів, суд відмовляє в їх задоволенні керуючись ст.ст. 1, 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", ст.123 ГПК України, оскільки на думку суду, такі витрати не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги (аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 9901/264/19).

Керуючись ст.ст.123, 126, 127, 129, 232-233, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Відділу освіти, молоді та спорту Заставнівської районної державної адміністрації (59400, Чернівецька область, м. Заставна, вул. Незалежності, 88, ) на користь фізичної особи - підприємця Штефюк Миколи Васильовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) заборгованість в сумі 30177,58 грн, 2102,00 грн судового збору, 2500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3.У частині вимог про стягнення 300,00 грн витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено і підписано 10.06.2020.

Суддя В.В.Дутка