ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2020 р. Справа№ 911/2884/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Шаптали Є.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-транспортна компанія "Столиця Сервіс"

на рішення Господарського суду Київської області

від 06.03.2020 (повний текст складено 11.03.2020)

у справі №911/2884/19 (суддя Янюк О.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко Полімербуд Трейд",

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-транспортна компанія "Столиця Сервіс"

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Еко Полімербуд Трейд" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Київської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-транспортна компанія "Столиця-Сервіс" (далі - відповідач, скаржник), у якій просить стягнути з відповідача попередню оплату за непоставлений товар у розмірі 81 429,92 грн. та витрати на оплату судового збору у розмір 1 921,00 грн.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач не виконав вимоги із поставки товару, у зв`язку з чим безпідставно утримує грошові кошти належні позивачу.

Рішенням Господарського суду Київської області від 06.03.2020 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-транспортна компанія "Столиця-Сервіс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко Полімербуд Трейд" попередню оплату за непоставлений товар у розмірі 81 429,92 грн та судові витрати на оплату судового збору у розмірі 1 921,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно-транспортна компанія "Столиця Сервіс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 06.03.2020 у справі № 911/2884/19 повністю і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити частково у сумі 29 895,99 грн.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що судом не прийнято як доказ у даному спорі службові записки працівників (водіїв) відповідача від 11.10.2019, проте на думку скаржника з аналізу вказаних документів, вбачається, що це внутрішні документи відповідача, які адресовані керівникові, що містять пояснення працівників відповідача про події, які слугували підставою для заперечення позовних вимог. Відповідно до змісту і призначенню надані документи є документами службового характеру, які складені подіями з приводу невиконаної роботи, зокрема причини за яких вигризка товару 10.10.2019 не відбулась.

Скаржник вказує, що судом першої інстанції не враховано низку доказів по справі, а саме журнал проведених робіт за адресою вул. Михайлівська, 12, журнал в`їзду на територію об`єкту, лист від ПП «Дембуд», які підтверджують обставини справи на які посилається відповідач запречуючи проти позовних вимог.

Також підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що відхилення у прийнятті заяви відповідача щодо долучення до справи доказів за наявності у суду процесуальної можливості пересвідчитись у наявності в особи відповідних намірів/дій щодо поновлення строку на їх приєднання у ході вивчення та обговорення цих доказів безпосередньо сторонами в судовому засіданні свідчить про надмірний формалізм суду у трактуванні процесуального законодавства, оскільки застосовані судом процесуальні дії обмежують право доступу до суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-транспортна компанія "Столиця Сервіс" на рішення Господарського суду Київської області від 06.03.2020 у справі №911/2884/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., судді Яковлєва М.Л., Шаптали Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-транспортна компанія "Столиця Сервіс" на рішення Господарського суду Київської області від 06.03.2020 у справі №911/2884/19. Роз`яснено учасникам апеляційного провадження, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

07.05.2020 від позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній заперечує проти доводів викладених в апеляційній скарзі та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

12.05.2020 від позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшли додаткові пояснення.

Частиною 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні (частина 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що предметом розгляду у справі № 911/2884/19 є вимоги про стягнення 81 429,92 грн., вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України.

З огляду на малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування, колегія суддів вирішила розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження на підставі частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, ТОВ "БТК "Столиця-Сервіс" є авторизованим дилером продукції ТМ "Бетон від Ковальської", що підтверджується відповідним сертифікатом дилера (серійний номер 001_АБЗФ_0819/1219, термін дії 01.08.2019-31.12.2019).

Відповідно до листів від 10.01.2020 №2 та від 31.01.2020 №10 ТОВ "Укрроснафтогазбуд", останній є замовником робіт у ТОВ "Еко Полімербуд Трейд" за договором підряду №МИХ-90 від 05.09.2019, об`єкт - "Будівництво нового будинку з відтворенням фасаду у первісних архітектурних формах та надбудовою аттикового і мансардного поверхів під офісні приміщення на вул. Михайлівська,12 Шевченківському районі м.Києва" 2019.

07.10.2019 ТОВ "БТК "Столиця Сервіс" виставлений ТОВ "Еко Полімербуд Трейд" рахунок-фактура № СФ-0001736 на товар БСГ В25 Р4 F200 W6 у кількості 80м3 на загальну суму 138 799,68 грн.

09.10.2019 та 10.10.2019 позивачем було оплачено зазначений рахунок на суму 80 000,00 грн. та 20 000,00 грн. відповідно, що підтверджується банківським виписками та меморіальними ордерами.

Після отримання зазначених коштів ТОВ "БТК "Столиця-Сервіс" складені відповідні податкові накладні від 09.10.2019 та 10.10.2019, які були подані до податкових органів 28.10.2019.

11.10.2019 ТОВ "Еко Полімербуд Трейд" звернулося з листом до ТОВ "БТК "Столиця-Сервіс", в якому просило провернути грошові кошти згідно рахунка №1736 від 07.10.2019 в сумі 62 570,08. У відповідь на зазначений лист, 11.10.2019 ТОВ "БТК "Столиця-Сервіс" було повернуто 18 570,08грн, що підтверджується банківською випискою.

17.10.2019 ТОВ "Еко Полімербуд Трейд" до ТОВ "БТК "Столиця-Сервіс" надіслана претензія про повернення грошових коштів у сумі 81 429,92грн, яка останнім залишена без задоволення. Доказів протилежного відповідачем суду надано не було.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що відповідачем в обумовлений сторонами строк та у встановленому ст. 664 ЦК України порядку не був поставлений товар, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-транспортна компанія "Столиця Сервіс", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно ч. 1 до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України (ч. 1 ст. 175 ГК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, зокрема, з договорів та інших правочинів (угод).

У силу п.1 ч.1 ст. 208 ЦК України для правочинів між юридичними особами встановлена письмова форма.

Згідно ч.1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.1 ст.207 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (ч. 2 ст. 642 ЦК України).

Якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу (ч. 2 ст. 644 ЦК України).

Частино 3 ст. 180 ГК України встановлено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору (ч. 7 ст. 180 ГК України, ч. 1 ст. 631 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

ТОВ "БТК "Столиця-Сервіс" був виставлений ТОВ "Еко Полімербуд Трейд" рахунок-фактури від 07.10.2019 на оплату товару - БСГ В25 Р4 F200 W6 на загальну суму 138 799,68грн. Зазначений рахунок було частково ТОВ "Еко Полімербуд Трейд" оплачено 09.10.2019 та 10.10.2019 відповідно на загальну суму 100 000,00 грн., у зв`язку з чим у ТОВ "БТК "Столиця-Сервіс" виникає зустрічне зобов`язання поставити товар, а саме, як зазначають та визнають самі сторони, 10.10.2019.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що замовлення позивачем у відповідача відповідного товару із зазначенням його ціни та виставлення останнім рахунку-фактури, який частково позивачем був оплачений, вказують на те, що між сторонами був укладений договір поставки у спрощений спосіб, зазначене також підтверджується і відповідними податковими накладними.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Із наведеною нормою узгоджується ч. 1 ст. 265 ГК України.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач попередньо перерахував грошові кошти відповідачу, зокрема, у розмірі 81 429,92 грн. (100 000,00-18 570,08), отже, у відповідача виникає зобов`язання поставити товар на зазначену суму.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 664 ЦК України, зокрема, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Як вказують сторони, останні домовились, що поставка товару позивачу здійснюється відповідачем за рахунок останнього. Отже, обов`язок відповідача вважається виконаним у разі передання відповідного товару позивачу.

Як зазначає скаржник, ним придбаний відповідний товар у виробника (АТ "ЗЗБК ім. Ковальської") та доставлений позивачу на обумовлену сторонами адресу (м. Київ, вул. Михайлівська, 12), що підтверджується: договором поставки товару №1045 від 30.11.2017, накладною від 10.10.2019 №1/88678, листом виробника від 10.10.2019 №1635, документами про якість від 10.10.2019 №115972 та №115940, видатковою накладною від 10.10.2019 №РН-0002758, товарно-транспортними накладними від 10.10.2019 №115972 та №115940, роздруківками GPS (система онлайн контролю Wialon), яка відстежує та фіксує маршрут проходження кожного транспортного засобу в режимі реального часу.

Водночас, судова колегія звертає увагу, що зазначені документи не містять інформації щодо "остаточного" вантажоодержувача - ТОВ "Еко Полімербуд Трейд", у тому числі уповноваженої/відповідальної особи, яка має право отримати/перевірити товар, а наявність лише адреси будівельного майданчика, на якому позивачем здійснюється відповідний комплекс робіт, не дає підстави стверджувати, що товар доставлявся саме ТОВ "Еко Полімербуд Трейд"

Відповідно до ст. 664 ЦК України відповідач повинен саме передати відповідний товар позивачу (відповідальній особі), а не лише доставити його на зазначену адресу.

Згідно п.п. г, є п. 2 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості, затвердженої Держарбітражем при раді Міністрів СРСР N 11-6 від 15.06.1965 (далі - Інструкція), унормовано в цілях збереження продукції та товарів при поставках та створення умов для своєчасного та правильного їх приймання отримувачами організація - відправник зобов`язаний забезпечити: г) чітке та ясне оформлення вантажних та розрахункових документів, відповідність вказаних в них даних про кількість продукції фактично відвантаженій кількості, своєчасну відправку цих документів отримувачу в установленому порядку: д) суворе дотримання діючих на транспорті правил здачі вантажу до перевезення, їх навантаження та кріплення; є) систематичне здійснення контролю за роботою осіб, зайнятих визначенням кількості відвантаженої продукції та оформлення на неї вантажних та розрахункових документів.

Відповідно до п. 12 Інструкції, продукція приймається за транспортними і супровідними документами (рахунку-фактурі, специфікації, опису, пакувальним ярликам ті ін) відправника і за відсутності всіх або деяких з цих документів складається акт в якому зазначається, які документи відсутні.

Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували складання такого акта. Водночас, у матеріалах справи відсутні також і видаткова накладна (підписана з обох сторін договору) та товаротранспортна накладна на поставлений відповідачем товар, а в наданих відповідачем ТТН взагалі відсутнє будь-яке посилання на позивача.

В свою чергу, на переконання судової колегії, відповідач у випадку неприйняття позивачем поставленого відповідачем позивачу товару (не підписання видаткової накладної) не був позбавлений права вчинити дії визначені Інструкцією для фіксування факту поставки.

За змістом п. 29 Інструкції акт по результату приймання по якості та комплектності складається у день приймання продукції, із зазначенням обов`язкових реквізитів у відповідності до Інструкції.

Згідно п. 30 Інструкції акт має бути підписаним усіма особами, які брали участь в перевірці якості та комплектності продукції. Особа, яка не погоджується зі складом акта, зобов`язана підписати його з повідомленням своєї незгоди та викласти свою думку. В акті перед підписами осіб, які беруть участь в прийманні, має бути вказано, що ці особи, попереджені про те, що вони несуть відповідальність за підписання акта, який не відповідає дійсності.

Проте, доказів, які б вказували на отримання позивачем товару чи його відмову від отримання товару скаржником суду апеляційній інстанції надано не було, а тому колегія суддів відхиляє доводи скаржника стосовно того, що матеріали справи містять докази поставки товару відповідачем позивачу як необґрунтовані.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав вважати, що останній належним чином виконав обов`язок визначений ст. 664 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Еко Полімербуд Трейд" звернулося до ТОВ "БТК "Столиця-Сервіс" із претензією від 17.10.2019 саме про повернення суми попередньої оплати у розмірі 81 429,92грн.

Враховуючи те, що відповідачем в обумовлений сторонами строк та у встановленому ст. 664 ЦК України порядку не був поставлений товар, суд першої інстанції вірно вважає позовні вимоги ТОВ "БТК "Столиця-Сервіс" обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Так місцевим судом правомірно не беруться до уваги твердження відповідача та докази, які підтверджують те, що останнім було витрачено 20 304,00грн за послуги бетононасосу, які позивач повинен оплати, оскільки із змісту рахунку-фактури від 07.10.2019 №СФ-0001736 вбачається, що оплату ТОВ "Еко Полімербуд Трейд" повинен здійснити лише за товар (БСГ БСГ В25 Р4 F200 W6 у кількості 80м3).

Суд першої інстанції також обґрунтовано відхилив твердження відповідача, що відповідно до листа від 11.10.2019 №65 позивач фактично визнав поставку товару на 37 429,92 грн, оскільки зазначений лист не є доказом у розумінні ст. 77 ГПК України та ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", який підтверджує факт поставки товару. Крім того, під час судового розгляду справи представником позивача надано суду першої інстанції бухгалтерську довідку від 15.10.2019 №67/1, оригінал якої було досліджено у судовому засіданні 06.03.2020, із змісту якої вбачається, що на кінець операційного дня 11.10.2019 точна сума дебіторської заборгованості ТОВ "БТК "Столиця- Сервіс" становила 81 429,92грн.

Щодо доводів скаржника щодо формалізму суду першої інстнаціх щодо відхилення його клопотання про долучення до матеріалів справи відповідних доказів, подане до суду 03.02.2020, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.3 ст.80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч.8 ст.80 ГПК України).

Із матеріалів справи вбачається, що 03.02.2020 відповідач звернувся до суду із клопотанням про долучення до матеріалів справи відповідних доказів, які, в свою чергу, відповідно до ч.3 ст.80 ГПК України повинен був подати разом із відзивом, тобто, 16.12.2019. Проте, клопотань у порядку ст.119 ГПК України суду заявлено не було, причин неможливості подання зазначених доказів у встановлений строк у своєму клопотанні відповідачем також не зазначено.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" № 3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Натомість, рішеннями ЄСПЛ у справах «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27 жовтня 1993 (п. 33), та «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 (п. 38) встановлено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Рівність засобів включає: розумну можливість представляти справу в умовах, що не ставлять одну сторону в суттєво менш сприятливе ніж іншу сторону; фактичну змагальність; процесуальну рівність; дослідження доказів, законність методів одержання доказів; мотивування рішень.

Враховуючи викладене, докази, надані ТОВ "БТК "Столиця-Сервіс" із заявою від 03.02.2020 про долучення до матеріалів справи доказів, судом першої інстанції обґрунтовано та законно до уваги не прийнято.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Київської області від 06.03.2020 у справі №911/2884/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-транспортна компанія "Столиця Сервіс" на рішення Господарського суду Київської області від 06.03.2020 у справі №911/2884/19 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-транспортна компанія "Столиця Сервіс" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 06.03.2020 у справі №911/2884/19 - залишити без змін.

Матеріали справи №911/2884/19 повернути до господарського суду першої інстанції.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді М.Л. Яковлєв

Є.Ю. Шаптала