ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2020 р. м.Київ Справа№ 911/2502/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Дикунської С.Я.

Тищенко О.В.

За участю секретаря судового засідання Цибульського Р.М.

За участю представників учасникв справи згідно протоколу судового засідання від 28.05.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго"

на рішення Господарського суду Київської області від 14.02.2020 (повний текст складено 27.02.2020)

у справі №911/2502/19 (суддя Христенко О.О.)

за позовом Фізичної особи - підприємця Ліповцева Юрія Віталійовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго"

про стягнення 558 113,91 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог Фізичної особи - підприємця Ліповцева Юрія Віталійовича

Фізична особа-підприємець Ліповцев Юрій Віталійович (надалі-позивач, ФОП Ліповцев Ю.В.) звернувся до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" (надалі-відповідач, ТОВ "Біогазенерго") про стягнення загалом 558 113,91 грн., з яких: 518 000,00 грн. основного боргу, 3 267,00 грн. 3% річних, 36 846,91 грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за умовами Договору на транспортні послуги № 18/12/2018-5 від 18.12.2018, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість загалом в розмірі 518 000,00 грн. (за актом № 5 від 31.05.2019 - в сумі 151 600,00 грн., а за актом № 6 від 30.06.2019 - в сумі 366 400,00 грн.). Також, за прострочення відповідачем виконання своїх грошових зобов`язань, позивачем з посиланням на припис ст. 625 Цивільного кодексу України заявлено до стягнення 3 267,00 грн. 3% річних, а з посиланням на п. 4.2 договору - 36 846,91 грн. пені.

Короткий зміст заперечень на позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго"

Відповідач заперечував проти отримання послуг на суму 366 400,00 грн., наданих позивачем на підставі акту № 6 від 30.06.2019, оскільки вказаний акт не був підписаний з боку відповідача, тобто відсутній факт здійснення господарської операції за відповідним актом, а сам акт взагалі не містить обов`язкових реквізитів первинного документу бухгалтерського обліку. Крім того, внаслідок відсутності в договорі строку виконання зобов`язань з оплати наданих послуг, відповідач наголошував на тому, що обов`язок щодо оплати послуг виник у відповідача на підставі ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду Київської області від 14.02.2020 у справі №911/2502/19 позов задоволено частково: присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 518 000,00 грн. основного боргу, 2 273,00 грн. 3% річних та 25 383,11 грн. пені, а також судові витрати. В решті позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову мотивовано тим, що оскільки заборгованість відповідача в частині наданих позивачем на підставі Договору № 18/12/2018-5 від 18.12.2018 транспортних послуг, на час прийняття рішення не сплачена, а розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 518 000,00 грн. основного боргу (за актом № 5 від 31.05.2019 - в сумі 151 600,00 грн., а за актом № 6 від 30.06.2019 - в сумі 366 400,00 грн.) підлягає задоволенню.

Також, судом першої інстанції враховано, що матеріали справи містять докази отримання відповідачем претензії № 888 від 25.07.2019, що підтверджується штампом про отримання кореспонденції від 26.07.2019 вх. № 187/2607-19вх, а отже й строк виконання зобов`язань щодо оплати послуг спливає 02.08.2019 в силу приписів ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України.

Також, за прострочення відповідачем виконання своїх грошових зобов`язань, судом першої інстанції з посиланням на припис ст. 625 Цивільного кодексу України присуджено до стягнення 2 273,02 грн. 3% річних, а з посиланням на п. 4.2 договору - 25 383,11 грн. пені.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з ухваленим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Київської області від 14.02.2020 у справі №911/2502/19 в частині (загалом 401 243,32 грн., з яких: 366 400,00 грн. заборгованості по акту № 6, а також нараховані на вказану суму показники пені та 3% річних) та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, присудивши до стягнення 151 600,00 грн. основного боргу, 436,00 грн. 3% річних та 25 383,11 грн. пені.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач заперечує у нього наявність обов`язку з оплати послуг за актом № 6 від 30.06.2019 на суму 366 400,00 грн., і відповідно, прострочення такого обов`язку, як і нарахування на вказану суму пені та 3% річних.

Відповідач вказує, що акт № 6 від 30.06.2019 на суму 366 400,00 грн.:

- не має обов`язкових реквізитів первинного документу бухгалтерського обліку, що суперечить ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», а тому факт здійснення даної господарської операції не є підтвердженим;

- не підписувався директором ОСОБА_3, що свідчить про відсутність факту здійснення господарської операції, і про що скаржником заявлялось суду першої інстанції клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, у задоволенні якого було необґрунтовано відмовлено.

Також. скаржник вказує на допущені судом порушення норм процесуального права, зокрема ч. 2 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відмова у задоволенні клопотання про призначення експертизи не оформлена окремим процесуальним документом - ухвалою, а про відмову у задоволенні клопотання вказується в ухвалі про закриття підготовчого провадження.

Короткий зміст заперечень Фізичної особи - підприємця Ліповцева Юрія Віталійовича проти доводів апеляційної скарги

28.05.2020 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду згідно з ст. 263 Господарського процесуального кодексу України та з огляду на приписи ст. ст. 116 та п. 4 Прикінцевих положень розділу Х Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020).

Позивач вказував на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування - відсутні.

Зокрема, позивач посилався на те, що в матеріалах справи наявний повний обсяг документів, який підтверджує обґрунтованість та законність його вимог.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" на рішення Господарського суду Київської області від 14.02.2020 у справі №911/2502/19 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Станік С.Р., судді: Тищенко О.В., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" на рішення Господарського суду Київської області від 14.02.2020 у справі №911/2502/19, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 28.05.2020.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судовому засіданні 28.05.2020 представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду Київської області від 14.02.2020 у справі №911/2502/19 в частині (загалом 401 243,32 грн., з яких: 366 400,00 грн. заборгованості по акту № 6, а також нараховані на вказану суму показники пені та 3% річних) та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, присудивши до стягнення 151 600,00 грн. основного боргу, 436,00 грн. 3% річних та 25 383,11 грн. пені.

Представник позивача в судовому засіданні 28.05.2020 проти доводів апеляційної скарги заперечував, вказував на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування - відсутні.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

18.12.2018 між Фізичною особою-підприємцем Ліповцевим Юрієм Віталійовичем (перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" (замовник) укладений Договір на транспортні послуги № 18/12/2018-5 (далі - договір), відповідно до умов п. 1.1 якого перевізник зобов`язався на умовах цього договору, у встановлені строки, прийняти та доставити у визначений замовником пункт призначення вантаж замовника, а замовник зобов`язується надати до перевезення вантаж та оплатити послуги з перевезення.

Перевізник виконує для замовника перевезення, завантаження і розвантаження вантажу в обсязі, за ціною, по маршруту, в час, дату та термін, узгоджені сторонами, що підтверджується по факту виконання необхідними транспортними документами/актом виконаних робіт (наданих послуг), підписаним сторонами (п. 1.2 договору).

Умовами розділу 3 договору визначено, що розрахунки між перевізником та замовником здійснюється шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок перевізника (пункт 3.1), загальна вартість послуг вказується в актах виконаних робіт (пункт 3.2), підставою для оплати є підписаний сторонами акт виконаних робіт (наданих послуг) та отриманий замовником рахунок перевізника, який виставляється після погодження вартості робіт (послуг) сторонами (п. 3.3).

Пунктом 4.2 договору визначено, що за прострочення строків оплати замовник сплачує перевізнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час такого прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Умовами п.п. 7.1, 7.2 договору визначено, що договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін.

Строк договору починає свій перебіг у момент, визначений п. 7.1 договору та становить 1 рік. У випадку, якщо жодна із сторін до спливу строку цього договору не заявить письмово про припинення дії договору, договір вважається продовженим на такий самий строк.

На виконання умов договору, позивач належним чином та в повному обсязі виконував взяті на себе зобов`язання, надавши відповідачу транспортні послуги (подача відходів лісозаготівель на роточопер) на загальну суму 684 800,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами наданих послуг № 5 від 31.05.2019 на суму 318 400,00 грн. та № 6 від 30.06.2019 на суму 366 400,00 грн.

Акти наданих послуг № 5 від 31.05.2019 на суму 318 400,00 грн. та № 6 від 30.06.2019 на суму 366400,00 грн. містять відомості про те, що їх складено на виконання умов договору, і містять підписи представників перевізника (ФОП Ліповцев Ю.В.) та замовника (ТОВ «Біогазенерго»), а також підписи представників посвідчені печатками обох сторін.

Для оплати отриманих відповідачем послуг, позивачем були сформовані рахунки на оплату № 14 від 31.05.2019 на суму 318 400,00 грн. та № 15 від 30.06.2019 на суму 366 400,00 грн.

Відповідач частково здійснив оплату отриманих транспортних послуг, наданих позивачем на підставі акту наданих послуг № 5 від 31.05.2019 в сумі 166 800,00 грн.; вартість послуг в сумі 518 000,00 грн. (частково за актом № 5 від 31.05.2019 та повністю за актом № 6 від 30.06.2019) - відповідачем оплачене не була.

В порядку досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача із претензіями (№ 888 від 25.07.2019 та № 0830 від 30.08.2019), в яких вимагав сплатити заборгованість за отримані транспортні послуги, однак, вимоги позивача залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Крім того, позивачем було долучено до матеріалів справи:

- заяви свідків ОСОБА_1 стосовно обставин справи, зокрема передавання акту № 6 від 30.06.2019 на підпис керівнику відповідача, а також ОСОБА_2 - стосовно обставин здійснення перевезень на територію відповідача;

- акти виконаних робіт, складені між позивачем та відповідачем, стосовно минулих поставок;

роздруківки GPS-трекерів транспортних засобів, якими надавались транспортні послуги та які підтверджують рух автотранспорту.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовник) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Приписами статті 909 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову мотивовано тим, що оскільки заборгованість відповідача в частині наданих позивачем на підставі Договору № 18/12/2018-5 від 18.12.2018 транспортних послуг, на час прийняття рішення не сплачена, а розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 518 000,00 грн. основного боргу (за актом № 5 від 31.05.2019 - в сумі 151 600,00 грн., а за актом № 6 від 30.06.2019 - в сумі 366 400,00 грн.) підлягає задоволенню.

Також, за прострочення відповідачем виконання своїх грошових зобов`язань, судом першої інстанції з посиланням на припис ст. 625 Цивільного кодексу України присуджено до стягнення 2 273,02 грн. 3% річних, а з посиланням на п. 4.2 договору - 25 383,11 грн. пені.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач заперечує у нього наявність обов`язку з оплати послуг за актом № 6 від 30.06.2019 на суму 366 400,00 грн., і відповідно, прострочення такого обов`язку, як і нарахування на вказану суму пені та 3% річних, і у вказаних межах доводів апеляційної скарги суд здійснює розгляд справи за апеляційною скаргою у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України.

Так, відповідач в апеляційній скарзі в обгрунтування доводів стосовно відсутності у нього грошового зобов`язання перед позивачем в сумі 366 400,00 грн. вказує, що акт № 6 від 30.06.2019 на суму 366 400,00 грн.:

- не має обов`язкових реквізитів первинного документу бухгалтерського обліку, що суперечить ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», а тому факт здійснення даної господарської операції не є підтвердженим;

- не підписувався директором ОСОБА_3, що свідчить про відсутність факту здійснення господарської операції, і про що скаржником заявлялось суду першої інстанції клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, у задоволенні якого було необґрунтовано відмовлено судом першої інстанції і у зв`язку з чим відповідне клопотання заявлено скаржником на стадії апеляційного розгляду справи.

Проте, вказані доводи судом апеляційної інстанції відхиляються як необґрунтовані та безпідставні з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Частинами 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів кореспондується з пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, згідно якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 2.5 пункту 2 згаданого Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Дослідивши форму та зміст наявного в матеріалах справи акту надання послуг № 6 від 30.06.2019 на суму 366 400,00 грн., суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що останній відповідає вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та містять обов`язкові реквізити.

Крім того, суд апеляційної інстанції встановив, що підпис, здійснений в графі «Генеральний директор ТОВ «Біогазенерго» на акті № 6 від 30.06.2019 засвідчений печаткою відповідача, а з урахуванням того факту, що ні на стадії розгляду судом першої інстанції відповідного спору, ні на стадії апеляційного провадження у справі відповідач не надав доказів на підтвердження втрати, викрадення печатки, або, що печатка іншим незаконним шляхом вибула з володіння відповідача, дійшов висновку про належність наданих позивачем доказів на підтвердження здійснення між сторонами спірних господарських операцій за договором, зокрема і за актом № 6 від 30.06.2019 на суму 366 400,00 грн.

Наведене також узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 20.01.2020 у справі №914/1019/16.

З огляду на викладене, судом апеляційної інстанції також після заслуховування позиції учасників спору, було відхилено клопотання скаржника про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи підпису від імені генерального директора ТОВ «Біогазенерго» ОСОБА_3, вчиненого на акті № 6 від 30.06.2019.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем було долучено до матеріалів справи: заяви свідків ОСОБА_1 стосовно обставин справи, зокрема передавання акту № 6 від 30.06.2019 на підпис керівнику відповідача, а також ОСОБА_2 - стосовно обставин здійснення перевезень на територію відповідача, проте, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду справи дійшов висновку, що вказані заяви силу приписів ч. 2 ст. 87 Господарського процесуального кодексу України не впливають на оцінку судом в сукупності усі обставин справи, оскільки обставини справи щодо надання позивачем послуг за актом № 6 від 30.06.2019 на суму 366 400,00 грн. та їх прийняття відповідачем, відображено у первинних бухгалтерських документах (акт, рахунок, часткова оплата, претензійні листи), які прийняті судом апеляційної інстанції як належні, допустимі та достатні докази в розумінні ст. ст. 76-78 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження факту вчинення відповідної господарської операції по оспорюваному відповідачем акту.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що пунктом 3.3 договору визначено, що підставою для оплати є підписаний сторонами акт виконаних робіт (наданих послуг) та отриманий замовником рахунок перевізника, який виставляється після погодження вартості робіт (послуг) сторонами.

Так, в матеріалах справи наявний сформований рахунок № 15 від 30.06.2019 на суму 366 400,00 грн., а також претензії позивача № 888 від 25.07.2019 з відміткою відповідача про отримання претензії 26.07.2019, до якої додатками є копії актів виконаних робіт № 5 від 31.05.2019, № 6 від 30.06.2019 та копії рахунків.

Як вбачається з укладеного між сторонами договору, останній не містить умов щодо строків оплати транспортних послуг.

Згідно з частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В свою чергу, як вірно встановлено судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції та що підтверджується матеріалами справи, позивач звертався до відповідача із претензію № 888 від 25.07.2019 з вимогою сплатити за надані послуги, матеріали справи містять докази отримання відповідачем претензії № 888 від 25.07.2019, що підтверджується штампом про отримання кореспонденції від 26.07.2019 вх. № 187/2607-19вх, а отже й строк виконання зобов`язань щодо оплати послуг спливає 02.08.2019.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що на підставі акту № 6 від 30.06.2019, позивачем було надано, а відповідачем прийнято послуги по договору загалом на суму, зазначену у акті - 366 400,00 грн., у зв`язку з чим у відповідача виник обов`язок з оплати наданих послуг, який ним виконано не було у строк, встановлений ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, чим допущено порушення ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України та умов договору.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Так, звертаючись із позовом, позивач просив стягнути з відповідача 36 846,91 грн. пені, нарахованої на підставі п. 4.2 договору від сум заборгованості по кожному акту окремо, зокрема, і за прострочення оплати за актом № 6 від 30.06.2019 на суму 366 400,00 грн.

Пунктом 4.2 договору визначено, що за прострочення строків оплати замовник сплачує перевізнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час такого прострочення, від сум заборгованості за кожен день прострочення.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що та здійсненим розрахунком пені та 3% річних від сум заборгованості по кожному акту окремо та з урахуванням вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 25 383,11 грн. та 2 273,02 грн. 3% річних.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції обгрунтовано присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 518 000,00 грн. основного боргу (за актом № 5 від 31.05.2019 - в сумі 151 600,00 грн., а за актом № 6 від 30.06.2019 - в сумі 366 400,00 грн.), а також пеня у розмірі 25 383,11 грн. та 2 273,02 грн. 3% річних.

Доводи скаржника допущені судом порушення норм процесуального права, зокрема ч. 2 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відмова у задоволенні клопотання про призначення експертизи не оформлена окремим процесуальним документом - ухвалою, а про відмову у задоволенні клопотання вказується в ухвалі про закриття підготовчого провадження - судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні та необґрунтовані з огляду на наступне.

Згідно наведеного у ч. 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України переліку ухвал, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, не віднесено ухвали про відмову у задоволенні клопотання про призначення експертизи. При цьому, заперечення на такі ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду, що узгоджується з приписами ч. 3 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України.

Відмова у задоволенні клопотання відповідача викладена в ухвалі суду першої інстанції від 23.12.2019, що не суперечить ч. 2 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, в апеляційній скарзі скаржником зазначено про те, що він заперечує проти відмови у задоволенні відповідного клопотання і відповідні заперечення судом апеляційної інстанції розглянуті в межах доводів апеляційної скарги.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду Київської області від 14.02.2020 у справі №911/2502/19.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника. В частині розподілу судових витрат в суді першої інстанції - рішення суду першої інстанції учасниками спору не оскаржується.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" на рішення Господарського суду Київської області від 14.02.2020 у справі №911/2502/19 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 14.02.2020 у справі №911/2502/19 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго".

4. Матеріали справи №911/2502/19 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного тексту постанови: 11.06.2020.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді С.Я. Дикунська

О.В. Тищенко