УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

м. Київ

10.06.2020Справа № 910/8066/20
Суддя Господарського суду міста Києва Данилова М.В., розглянувши матеріали за заявою № 09/06/20-1 від 09.06.2020 року СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ВИРОБНИЧОГО КООПЕРАТИВУ «БАГАЧАНСЬКИЙ» (; 37812, Полтавська обл., Хорольський р-н,с. Покровська Багачка, вул. Шкільна, буд. 1) про забезпечення позову до його пред`явлення шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕГІОН КАРД» (, 02100, м. Київ, вул. Бажова, 12, оф. 10)

учасники процесу не викликались

10.06.2020 року через канцелярію господарського суду міста Києва надійшла заява № 09/06/20-1 від 09.06.2020 року СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ВИРОБНИЧОГО КООПЕРАТИВУ «Б АГАЧАНСЬКИЙ » про забезпечення позову до його пред`явлення шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕГІОН КАРД».

Дослідивши матеріали заяви суд

ВСТАНОВИВ:

СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКИЙ ВИРОБНИЧИЙ КООПЕРАТИВ «БАГАЧАПСЬКИЙ» має намір звернутися до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «РЕГІОН КАРД» про стягнення 970 002,00 грн. попередньої оплати.

Керуючись частинами 1 та 2 от. 136 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), до пред`явлення позову, заявник (позивач) звертається із цією заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах позовних вимог.

Предметом позову є вимога позивача до відповідача про стягнення 970 002,00 грн. попередньої оплати за непоставлений товар.

Заявник стверджує, що 14.11.2019 р. між ТОВ «РЕГІОН КАРД» (постачальник) та СВК «БАГАЧАНСЬКИЙ» (покупець), укладено договір поставки № 11/11/19 (надалі - Договір), відповідно до умов якого постачальник передає у власність покупцю дизельне паливо, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість.

02.01.2020 р. позивач отримав від відповідача рахунок № 624 від 28.12.2019 р. на попередню оплату товару - дизельне пальне євро 271 0 194300. в кількості 42174 л. на суму 970 002, 00 грн. (в т.ч. ПДВ 161 667,00 грн.), з розрахунку 23,00 грн. з ПДВ за 1 л.

03.01.2020 р. позивач, згідно з отриманим рахунком № 624 від 28.12.2019 р., перерахував відповідачу 970 002,00 гри попередньої оплати за товар. Оплату позивачем здійснено платіжним дорученням № 3974 від 03.01.2020 р.

Вказана попередня оплата була отримана відповідачем, на підтвердження чого ним складена та зареєстрована податкова накладна № 1 від 03.01.2020 р.

14.02.2020 р. позивач склав та направив на електронну та поштову адреси відповідача заявку (вих. № 11 від 14.02.2020 р.) на поставку оплаченого товару, вказавши у тексті заявки граничний термін поставки: по 20.02.2020 р.

Відповіді на заявку відповідач не надав, поставку товару у визначений термін не здійснив, про причини невиконання договірних зобов`язань не повідомив.

30.04.2020 р. позивач направив відповідачу вимогу (вих. N 25 від 30.04.2020 р.) про повернення передоплати та сплату пені за невиконання договірних зобов`язань з поставки товару.

Відповідач у вказаний термін вимогу не виконав, жодної відповіді не надав.

19.05.2020 р. позивач направив відповідачу вимогу (вих. N 34 від 19.05.2020 р.) про поставку оплаченого товару у 7-денний строк від дня пред`явлення вимоги або повернення суми попередньої оплати у випадку неможливості поставки товару.

Заявник вказує, що Відповідач у зазначений термін зазначену вимогу не виконав, відповіді не надав, на телефонні та письмові звернення позивача не реагує та не вчиняє жодних дій з поставки товару або повернення суми попередньої оплати.

Необхідність вжиття заходу забезпечення позову у вигляді арешту коштів Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕГІОН КАРД» обґрунтовує таким.

Відповідно до інформації, отриманої з Єдиної системи електронних публічних закупівель ПроЗорро (ProZorro), дані якої є дозволеними для їх подальшого вільного використання та поширення, позивачем виявлено, що 22.01.2020 р. між відповідачем та ЛЬВІВСЬКИМ КОМУНАЛЬНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ «ЛЬВІВЕЛЕКТРОТРАПС» () було укладено Договір N ЕПК/05/РО1/01/20 поставки товарів з використанням пластикових електронних паливних карт.

З наведеного, на думку заявника, слідує, що відповідач, маючи реальну можливість виконання зобов`язань та продовжуючи здійснювати господарську діяльність з постачання паливо-мастильних матеріалів іншим особам, умисно ухиляється від виконання своїх зобов`язань перед позивачем.

Про завідомо недобросовісну поведінку відповідача, на переконання заявника, свідчить також порушення ним обов`язку щодо своєчасного повідомлення позивача про істотні зміни, які відбулися в організації його господарської діяльності.

Відтак, п. 10.5. Договору передбачено, що у випадку зміни поштових та/або платіжних реквізитів, статистичних кодів, юридичної адреси місцезнаходження, найменування або інших даних, сторона Договору сповіщає іншу сторону про такі зміни рекомендованим листом протягом 5 днів з моменту їх проведення.

За результатами перевірки відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивачу стало відомо, що після укладення Договору, відповідачем було змінено, зокрема, адресу місцезнаходження юридичної особи: з 03039, м. КИЇВ, ГОЛОСІЇВСЬКИИ, ПРОВУЛОК КЕРАМІЧНИЙ, буд. 9/5 на 02100, м. КИЇВ, ДНІПРОВСЬКИЙ, ВУЛИЦЯ БАЖОВА, буд. 12,кв. 10;

Проте заявник вказує, що, про ці зміни відповідач не повідомив заявника у встановлений Договором спосіб та строк, що є прямим порушенням договірних умов, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості провести своєчасну і адекватну оцінку вказаних змін на предмет можливих ускладнень і ризиків невиконання відповідачем договірних зобов`язань

Також заявнику стали відомі факти невиконання відповідачем зобов`язань на значну суму перед іншими контрагентами, що опосередковано свідчить про відсутність у нього достатніх грошових коштів для забезпечення своєї господарської діяльності та задоволення вимог кредиторів.

Зокрема, з інформації, опублікованої на офіційному сайті Судової влади України вбачається, що наразі відкрито провадження у справі № 910/4926/20 за позовом іншого суб`єкта господарювання про стягнення з відповідача коштів на загальну суму 1 202 696,69 гри у зв`язку з неналежними виконанням ним зобов`язань за договором поставки.

Відповідно до інформаційної довідки № 209241175 від 18.05.2020 р. у відповідача відсутні у власності об`єкти нерухомого майна, таким чином, у випадку задоволення позову, виконання рішення буде можливим лише за наявності у відповідача грошових коштів, при цьому, до моменту вирішення справи по суті у відповідача є можливість здійснювати будь-які розпорядчі дії щодо грошових коштів з метою їх приховання.

Заявник вказує на порушення його прав, зокрема в тому, що він: позбавлений товару, необхідного у його господарській діяльності (позивач є сільськогосподарським товаровиробником і паливо використовується ним для заправки власної сільськогосподарської техніки у період посівної компанії); позбавлений можливості замовити аналогічний товар у іншого постачальника, оскільки грошові кошти в сумі 970 002,00 гри, передбачені для закупівлі палива та перераховані відповідачу в якості попередньої оплати, відповідач не повернув і продовжує безпідставно ними користуватися; зазнав та продовжує зазнавати збитків і нести додаткові витрати, а також вимушений витрачати час і матеріальні ресурси на відновлення своїх порушених прав в судовому порядку; обґрунтовано припускає, що за період судового розгляду відповідач вживатиме заходи задля приховання належних йому грошових коштів, що в майбутньому ускладнить чи унеможливить фактичне виконання судового рішення.

Розглянувши вказану заяву про забезпечення позову, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

За змістом п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Згідно з п.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, зокрема, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову та надати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно з Постановою Верховного Суду Касаційного господарського суду від 13 січня 2020 року у справі № 922/2163/17 забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У вказаній заяві про забезпечення позову заявником зазначено, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до заподіяння шкоди правам та інтересам позивачів. Крім, того, невжиття цих заходів, у разі задоволення даного позову, може призвести до негативних наслідків у вигляді матеріальних збитків, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте, заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, так само як і не містить документального обґрунтування, наявності фактичних обставин, які свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Так, заявник вказує, що підписання господарських договорів за участю ТОВ «РЕГІОН КАДР» свідчить про ухилення від виконання зобов`язань перед заявником, однак, суд зазначає, що ТОВ «РЕГІОН КАДР» є юридичною особою у розумінні ст. 80 ЦК України, відповідно до якої юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку, юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю. Відтак, ТОВ «РЕГІОН КАДР» має право на здійснення господарської діяльності на власний ризик, в тому числі укладати господарські договори на власний розсуд, змінювати адресу.

Заявником не надано доказів того, що ТОВ «РЕГІОН КАДР» вживає якихось заходів для зменшення свого майна чи припинення господарської діяльності.

Для захисту прав від порушень існують встановлені законодавством способи судового захисту прав, які закріплені в ст. 16 ЦК України , способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Отже, заявник не позбавлений можливості звернутись до суду за захистом своїх прав з позовом.

Дослідивши матеріали справи, суд відмовляє в задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову.

Відповідно до ч.6 ст.140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 136, 137, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні заяви № 09/06/20-1 від 09.06.2020 року СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ВИРОБНИЧОГО КООПЕРАТИВУ «БАГАЧАНСЬКИЙ» (; 37812, Полтавська обл., Хорольський р-н,с. Покровська Багачка, вул. Шкільна, буд. 1) про забезпечення позову до його пред`явлення шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕГІОН КАРД» (, 02100, м. Київ, вул. Бажова, 12, оф. 10).

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням з урахуванням Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ X "Прикінцеві положення" доповнити пунктом 4 такого змісту: "4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID- 19 )".

Ухвалу підписано 10.06.2020 р.

Суддя М.В. Данилова