ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2020 р. Справа № 922/1257/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Джерелій В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Партоли Сергія Миколайовича, АДРЕСА_1.
до Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" в особі Харківської філії Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння садивного матеріалу", смт. Валки, Харківська обл.
про стягнення 123996, 00 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Музиченко О.В. (ордер серії ВІ № 1012876);

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Партола Сергій Миколайович, АДРЕСА_1. (далі за текстом - позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до 1) Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу", м. Київ та 2) Харківської філії Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння садивного матеріалу", Харківська обл., смт. Валки в якій просить суд стягнути з Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" 123996,00 грн., з яких:

92400,00 грн. заборгованість за договором;

9240,00 грн. штрафних санкцій;

15477,00 грн. боргу з урахуванням індексу інфляції;

6878,89 грн. 3% річних.

Позов обґрунтовано з посиланням на порушення Харківською філією Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння садивного матеріалу", Харківська обл., смт. Валки своїх зобов`язань щодо сплати наданих позивачем послуг за укладеним між сторонами договором про надання послуг № 364-19/2017-ПС від 18.05.2017.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.04.2020 позовну заяву Фізичної особи - підприємця Партоли Сергія Миколайовича прийнято до розгляду, та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено розгляд справи по суті на 25.05.2020.

В судовому засіданні 25.05.2020 представник позивача надав суду заяву (вх. № 11695 від 25.05.2020) в якій зазначає що позивач уточнює позовну заяву, зазанчає, що відповідачами у даній справі визначено - Державне підприємство "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу", м. Київ, та Харківська філія цього ж підприємства яка не має статусу юридичної особи. За таких обставин позивач просить суд вважати вірним відповідача - Державне підприємство "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" в особі Харківської філії Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння садивного матеріалу", смт. Валки, Харківська обл.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.05.2020 Заяву представника позивача (вх. № 11695 від 25.05.2020) задоволено. Вирішено вважати єдиним належним відповідачем у даній справі - Державне підприємство "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" (адреса: 04112, м. Київ, вул. Олени Теліги, 8; ) в особі Харківської філії Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння садивного матеріалу", (адреса: 63030, Харківська обл., Валківський район, с. Золочівське; код ЄДРПОУ ВП: 38104349) (далі за текстом - відповідач).

В процесі розгляду справи відповідач відзиву на позов не надав, проте, надав суду клопотання (вх. № 11471 від 21.05.2020) в якому просить суд застосувати до позовних вимог позивача (про стягнення неустойки, штрафу, пені) спеціальну позовну давність в один рік.

На судове засідання 09.06.2020 прибув представник позивача, який просить суд заявлений позов задовольнити.

Відповідач на судове засідання свого представника не направив, хоча належним чином повідомлений про розгляд даної справи господарським судом, про причини неприбуття представника суд не повідомив.

Згідно з ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи зокрема у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи викладене, а також те, що неявка на судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності останнього, за наявними в матеріалах справи документами та матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Як свідчать матеріали справи, 18.05.2017 між позивачем, як виконавцем, та позивачем, як замовником, укладено договір про надання послуг № 364-19/2017-ПС (а. с. 13-14) предметом якого є послуги виконавця про дискування, культивацію, посів і обприскування на Чугуївській СДС, які виконуються технікою Виконавця на основі впровадження прогресивних енергозберігаючих технологій з використанням високопродуктивної вітчизняної та іноземної техніки.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що виконавець виконує роботи з використанням власних паливно-мастильних матеріалів на площі 80 га.

Згідно з п. 2.1.-2.2. договору, вартість послуг Виконавця складає:

- Дискування - 600 грн/га, площа 50 га

- Культивація - 300 грн/га, площа 80 га

- Посів - 280 грн/га, площа 80 га

- Обприскування - 200 грн/га, площа 80 га.

Загальна сума цього Договору складається, виходячи з обсягів фактично наданих послуг та їх вартості, визначеної в п. 2.1 цього Договору, але не може перевищувати 92 400,00 грн.

Відповідно до п. 2.3.-2.4 договору, розрахунки між Сторонами здійснюються на підставі підписаних актів прийому-передачі наданих послуг. Розрахунки між Сторонами за цим Договором здійснюються у грошовій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Виконавця. Розрахунки можуть також здійснюватися будь-яким іншим способом, який не суперечить чинному законодавству.

Пунктом 2.5. договору передбачено, що замовник повинен провести розрахунки за надані послуги до 01.10.2017.

Матеріали справи також свідчать про те, що позивачем на виконання умов договору надав відповідачу обумовлені договором послуги на суму 92400 грн., про що між сторонами складено та підписано акт виконання робіт про надання сільськогосподарських послуг по договору № 364-19/2017-ПС від 18.05.2017.

Однак, відповідач свої зобов`язання щодо сплати вартості наданих позивачем послуг не виконав, його борг перед позивачем станом на момент винесення даного судового рішення становить 92400 грн.

Наявність у відповідача перед позивачем боргу в сумі 92400 грн. також підтверджується складеним та підписаним між сторонами Актом звірки взаєморозрахунків від 24.03.2020.

З метою досудового врегулювання спору позивач направив на адресу відповідача претензію від 24.03.2020 в якій вимагав сплати існуючої заборгованості, проте, вимоги зазначеної претензії були залишені відповідачем без задоволення.

Обставини щодо стягнення боргу в сумі 92400 грн. стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Крім того, в зв`язку з простроченням відповідачем виконання своїх зобов`язань, позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано до стягнення з відповідача 6878,89 грн. 3% річних та 15477 грн. інфляційних за період прострочення з 01.10.2017 по 24.03.2020, а також на підставі ч. 2 ст. 231 ГК України, 9240 грн. штрафних санкцій.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України встановлено, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України, зокрема передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт надання позивачем на користь відповідача послуг за договором № 364-19/2017-ПС від 18.05.2017 та їх вартість підтверджується матеріалами справи (зокрема актом від 31.05.2017) та відповідачем жодним чином не спростовується.

Строк оплати наданих послуг визначено умовами договору (п. 2.5.) та є таким, що настав.

Оскільки відповідач не надав суду доказів сплати існуючої заборгованості, суд приходить до висновку про задоволення позов, та стягнення з відповідача на користь позивача 92400 грн. боргу.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних та річних суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Факт прострочення відповідачем виконання зобов`язань з оплати наданих послуг підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростовується.

Зазначене, з урахування вимог ст. 625 ЦК України надає право позивачу на нарахування 3% річних та інфляційних за таке прострочення.

Згідно з позовною заявою, позивачем нараховано до стягнення з відповідача інфляційні та 3% річних за прострочення оплати наданих послуг за період прострочення з 01.10.2017 по 24.03.2020.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних та річних, суд констатує, що в його здійснено з певними арифметичними помилками.

Однак, з огляду на те, що в силу положень ст. 14 ГПК України формування позовних вимог є диспозитивним правом сторони, а суд розглядає позов в межах заявлених нею вимог, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 15477 грн. інфляційних та 6871,30 грн. річних.

В решті позову про стягнення річних слід відмовити в зв`язку з безпідставністю їх нарахування до стягнення.

Щодо вимоги про стягнення пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 2 ст. 231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до інформації з єдиного державного реєстру юридичних осіб , фізичних осіб - підприємців та громадських формувань підприємство відповідача є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки.

Крім того, як вже було зазначено вище, відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань за договором.

Зазначене надає позивачу право на нарахування відповідачу штрафних санкцій в порядку, визначеному ч. 2 ст. 231 ГК України.

Як свідчить позовна заява, позивачем з посиланням на вказані положення Закону нараховано до стягнення з відповідача 9240 грн. штрафних санкцій (в. ч. 2772 грн. пені за 30 днів прострочення та 6468 грн. штрафу, що дорівнює 7% від суми прострочення)

Суд констатує, що нарахування штрафних санкцій позивачем здійснено правомірно.

Разом з тим, як вже зазначалось, відповідачем заявлено клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності щодо вимог про стягнення штрафних санкцій.

Згідно з ст. 256 ЦК України, позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Пунктом 2.5. договору передбачено, що замовник повинен провести розрахунки за надані послуги до 01.10.2017.

Оскільки відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань щодо сплати боргу в передбачений договором строк, він вважається таким, що прострочив виконання зобов`язань з 02.10.2017.

Позивачем нараховано пеню з 30 днів прострочення, та штраф за прострочення понад 30 днів. Відповідно право на стягнення штрафних санкцій в судовому порядку (шляхом подання позову) в позивача виникло 02.11.2017. Відповідно строк позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки сплинув 02.11.2018.

Позов у даній справі позивачем подано 22.04.2020, тобто з пропуском строку позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки.

Частиною 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач шляхом подання відповідного клопотання наполягає на застосування до спірних правовідносин позовної давності.

Зазначене зумовлює прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову в частині стягнення 9240 грн. штрафних санкцій.

З урахуванням вимог ст. 123, 126, 129 ГПК України, за результатами розгляду справи з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 1945,23 грн.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" (адреса: 04112, м. Київ, вул. Олени Теліги, 8; ) в особі Харківської філії Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння садивного матеріалу", (адреса: 63030, Харківська обл., Валківський район, с. Золочівське; код ЄДРПОУ ВП: 38104349) на користь Фізичної особи - підприємця Партоли Сергія Миколайовича (адреса: АДРЕСА_1 ; ІПН: НОМЕР_1 ):

92400 грн. заборгованості за договором;

15477 грн. інфляційних;

6871,30 грн. 3% річних;

1945,23 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "10" червня 2020 р.

Суддя О.І. Байбак