ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2020 Справа № 904/3656/19

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Широбокова Л.П., Чус О.В.

секретар судового засідання Абадей М.О.

за участю представників:

від позивача: Паніна О.В., довіреність №б/н від 10.02.2020, адвокат

від відповідача: не з`явився

від третьої особи-1: не з`явився

від третьої особи-2: Олійник Ю.М., довіреність №7/10-3691 від 19.12.2019, головний спеціаліст

від прокуратури: Трубіцин Д.М., посвідчення №053847 від 03.10.2019, прокурор відділу

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2020 у справі №904/3656/19 (суддя Соловйова А.Є.; ухвалу постановлено о 10:40 год. у місті Дніпро, ухвалу підписано 17.02.2020)

за позовом Комунального підприємства "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради", м.Дніпро

до Комунального закладу "Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня" Дніпропетровської обласної ради", м.Дніпро

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Дніпропетровська обласна рада, м.Дніпро

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Дніпровська міська рада, м.Дніпро

про визнання прав і обов`язків, встановлення права користування земельною ділянкою

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2020 у справі №904/3656/19:

- закрито провадження у справі №904/3656/19 в частині позовних вимог Комунального підприємства "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" до Комунального закладу "Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня" Дніпропетровської обласної ради" про визнання права користування Комунальним підприємством "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" () земельною ділянкою загальною площею 497 га, що знаходиться в межах земель, переданих у постійне користування Ігренській психлікарні Дніпропетровської області на підставі Акту на право користування землею від 04.12.1957 таким, яке відповідає меті і предмету діяльності Комунального підприємства "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" ();

- залишено без розгляду позовні вимоги Комунального підприємства "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" до Комунального закладу "Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня" Дніпропетровської обласної ради" про визнання Комунального підприємства "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" () таким, що має усі права та обов`язки Підсобного сільського господарства Ігренської психоневрологічної лікарні, Підсобного сільського господарства лікувально-виробничого об`єднання міжобласного клінічного психоневрологічного центру ().

Ухвала суду мотивована наявністю судового рішення, що набрало законної сили у справі №904/7316/17, склад сторін, предмет і підстави, в якому аналогічні з позовними вимогами про визнання права користування земельною ділянкою у даній справі. Вказані обставини суд визнав підставою для закриття провадження у справі в цій частині позовних вимог. Неявка в судове засідання представника позивача стала підставою для залишення без розгляду решти позовних вимог.

Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду, КП "Підсобне сільське господарство" ДОР" (позивач) звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2020 по справі №904/3656/19 скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Позивач вказує на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права. Закриваючи провадження у справі у частині позовних вимог, суд послався на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.08.2018 у справі №904/7316/17, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог КП "Підсобне сільське господарство" ДОР" до КЗ "Дніпропетровська обласна клінічна лікарня" ДОР" про визнання за КП "Підсобне сільське господарство" ДОР" права постійного користування на земельну ділянку площею 497 га, що знаходиться у м . Дніпро, Самарського району, вул. Бехтерева, 1. На думку позивача, вказане судове рішення, що набрало законної сили, було ухвалено без закриття провадження у справі у відповідності до вимог ст. 278 Господарського процесуального кодексу України.

Також позивач вказує, що Господарський суд Дніпропетровської області в порушення норм процесуального права, а саме п. 3 ч. 1ст. 231 ГПК України, застосував положення п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України, не маючи на те законних підстав.

За твердженням позивача стаття 266 ГПК України, яка була застосована судом, не передбачає повноважень суду першої інстанції щодо закриття провадження в певній частині позовних вимог. Таким правом наділений виключно суд апеляційної інстанції на підставі ст. 278 ГПК України.

Позивач вважає твердження суду першої інстанції щодо аналогічності заявлених позовних вимог про визнання права користування земельною ділянкою в цій справі і у справі №904/7316/17 хибним.

Крім того, скаржник звертає увагу на той факт, що в інтересах позивача діє представник - адвокат Паніна О.В., відомості про якого зазначені у клопотаннях, що були подані до суду, однак після поновлення провадження у справі повідомлення про виклик до суду на адресу представника не направлялись, що позбавило позивача подальшої можливості брати участь у судових засіданнях.

Дніпровська міська рада (третя особа-2) у відзиві на апеляційну скаргу вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2020 у справі №904/3656/19 залишити без змін. Зазначає, що КП "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради не є правонаступником Ігренської психоневрологічної лікарні та не може мати право постійного користування на земельну ділянку на підставі державного акту виданого Ігренській психлікарні 04.12.1957 року, про що внесено запис в державну книгу реєстрації землекористувань за №3. Вказує на відсутність будь-яких доказів виникнення права користування земельною ділянкою у КП "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради. Між позивачем та відповідачем будь-яких спірних правовідносин щодо права постійного користування земельною ділянкою взагалі не існує, позов у даній справі, на думку третьої особи-2, ініційовано з метою ухилення від передбаченої законодавством процедури щодо переоформлення права користування.

Керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 у відзиві на апеляційну скаргу вважає, що ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2020 у справі №904/3656/19 є законною і обґрунтованою, судом правильно застосовано норми процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, надано належну оцінку доказам, наданим сторонами. Керівник прокуратури зазначає, що Господарським судом Дніпропетровської області правильно встановлено, що постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.08.2018 у справі №904/7316/17 за участі Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 відмовлено у задоволенні аналогічного позову Комунального підприємства "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" до Комунального закладу "Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня" Дніпропетровської обласної ради" про визнання права постійного користування землею, площею 497 га, що знаходиться у м. Дніпро, вул. Бехтерева, 1. З матеріалів справи вбачається, що спір у даній справі щодо позовної вимоги про визнання права користування за Комунальним підприємством "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" земельною ділянкою загальною площею 497 га, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що і у справі №904/7316/17, рішення в якій набрало законної сили. По суті позивач звернувся до суду з безпідставною вимогою щодо визнання за ним права користування земельною ділянкою загальною площею 497 га.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.03.2020 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Орєшкіна Е.В., Чус О.В. поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2020 у справі №904/3656/19; розгляд справи призначено в судовому засіданні на 06.04.2020 о 12:00 год.

На виконання Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" зі змінами, враховуючи Рекомендації Ради суддів України викладених у листі №9рс-186/20 від 16.03.2020, на виконання рішень зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду, оформлених протоколами зборів суддів від 17.03.2020 №1 та від 31.03.2020 №3, якими встановлений особливий режим роботи Центрального апеляційного господарського суду, тимчасово, з 18.03.2020 на період дії карантинних заходів на території України, відтерміновано розгляд судових справ, призначених в судових засіданнях на період дії карантину, у зв`язку з чим розгляд справи №904/3656/19, призначений на 06.04.2020, не відбувся.

У зв`язку з перебуванням судді Чус О.В. у відпустці, автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для призначення справи до розгляду визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Широбокова Л.П., Орєшкіна Е.В., що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2020.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.05.2020 колегією суддів у визначеному складі прийнято апеляційну скаргу Комунального підприємства "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2020 у справі №904/3656/19 до свого провадження; розгляд справи призначено в судовому засіданні на 03.06.2020 о 11:30 год.

26.05.2020 від Дніпропетровської обласної ради (третя особа-1) надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності третьої особи.

За розпорядженням керівника апарату суду від 03.06.2020, у зв`язку з відпусткою судді Орєшкіної Е.В. - члена колегії суддів, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, за результатами якого для розгляду справи №904/3656/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Широбокова Л.П., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.06.2020 колегією суддів у зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу Комунального підприємства "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2020 у справі №904/3656/19 до свого провадження.

У судовому засіданні 03.06.2020 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, а представник третьої особи-2 (Дніпровської міської ради) та прокурор, який приймав участь у справі, заперечували на задоволення апеляційної скарги з підстав наведених у відзиві.

За результатами перегляду справи в судовому засіданні 03.06.2020 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників учасників справи, які приймали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів, виходить з наступного.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено наступні обставини.

У серпні 2019 Комунальне підприємство "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Комунального закладу "Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня" Дніпропетровської обласної ради" про:

- визнання Комунального підприємства "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" () таким, що має усі права та обов`язки Підсобного сільського господарства Ігренської психоневрологічної лікарні, Підсобного сільського господарства лікувально-виробничого об`єднання міжобласного клінічного психоневрологічного центру ();

- визнання права користування Комунальним підприємством "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" () земельною ділянкою загальною площею 497 га, що знаходиться в межах земель, переданих у постійне користування Ігренській психлікарні Дніпропетровської області на підставі Акту на право користування землею від 04.12.1957 таким, яке відповідає меті і предмету діяльності Комунального підприємства "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" ().

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.12.1957 року на підставі Державного акту на право постійного користування землею, який зареєстровано в державній книзі реєстрації землекористувань за №3 земельна ділянка загальною площею 585,7 га була передана у постійне користування Ігренській психлікарні, з яких 527 га знаходилось у користуванні Підсобного сільського господарства Ігренської психоневрологічної лікарні.

Як вказує позивач, на підставі ч. 2 ст. 108 Цивільного кодексу України усі права та обов`язки Підсобного сільського господарства Ігренської психоневрологічної лікарні перейшли до Комунального підприємства "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради.

Закриваючи провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України в частині позовних вимог про визнання права користування Комунальним підприємством "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" земельною ділянкою загальною площею 497 га, що знаходиться в межах земель, переданих у постійне користування Ігренській психлікарні Дніпропетровської області, місцевий господарський суд виходив з того, що Господарським судом Дніпропетровської області була розглянута справа №904/7316/17 за позовом Комунального підприємства "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради до Комунального закладу "Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична лікарня" Дніпропетровської обласної ради, про визнання за Комунальним підприємством "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" (код ЄДР1ІОУ 20239696) права постійного користування на земельну ділянку площею 497 га, що знаходиться у м. Дніпро, Самарського району, вул. Бехтерева, 1; про визнання дійсним укладений договір №24/27/04 від 27.04.2016 про спільну обробку земельної ділянки укладений між Комунальним підприємством "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Любимівка".

З судових рішень у справі №904/7316/17 вбачається, що підставами позову Комунальне підприємство "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради вказувало Акт на право користування землею від 04.12.1957 та перехід прав і обов`язків Підсобного сільського господарства Ігренської психоневрологічної лікарні на підставі частини 2 статті 108 Цивільного кодексу України до Комунального підприємства "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради. Позивач також вказував, що його право користування земельною ділянкою відповідає його меті і предмету діяльності на підставі Статуту.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2017 у справі №904/7316/17 позов задоволено частково; визнано за Комунальним підприємством "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" (49115, м. Дніпро, вул. Бехтерева, 1; ідентифікаційний код 20239696) право постійного користування на земельну ділянку площею 497 га, що знаходиться у м. Дніпро, Самарського району, вул. Бехтерева, 1; в решті позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.08.2018 у справі №904/7316/17 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2017 у справі №904/7316/17 скасовано, прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Постанова не була оскаржена в касаційному порядку та набрала законної сили 06.08.2018.

З позову у даній справі і встановлених судом обставин у справі №904/7316/17 убачається, що склад сторін спору, предмет позову і підстави позову в цих справах в певній мірі збігаються .

Підстави для закриття провадження у справі визначені статтею 231 Господарського процесуального кодексу України.

Так господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу (пункт 3 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо зокрема, є таке, що набрало законної сили рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

За змістом наведеної норми вказана підстава може бути застосована для закриття провадження у справі за наявності одночасно трьох складових: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову і тотожної підстави позову.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що стверджують позов, зокрема, факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №910/6706/17 від 18.06.2019, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 203/718/18 від 11.01.2020.

Судом не можуть бути застосовані підстави для закриття провадження у справі у випадку зміни хоча б однієї з наведених складових. В цьому випадку особа не позбавлена права звернутися до суду з позовною заявою.

В даному випадку місцевий господарський суд встановив існування всіх трьох складових та тотожність спірних правовідносини у даній справі правовідносинам у справі №904/7316/17.

Так суд першої інстанції виходив із того, що остаточним судовим рішенням у справі №904/7316/17 надано правову оцінку обставинам та підставам визнання права користування Комунальним підприємством "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" земельною ділянкою загальною площею 497 га, що знаходиться в межах земель, переданих у постійне користування Ігренській психлікарні Дніпропетровської області, зазначеним позивачем у позовній заяві у даній справі.

Тому, за висновком суду першої інстанції розгляд судом позовних вимог в цій частині у даній справі фактично полягатиме у переоцінці обставин, встановлених судом апеляційної інстанції від 06.08.2018 у справі №904/7316/17, яке набрало законної сили.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції частково погоджується з висновками суду першої інстанції з таких мотивів.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Законом України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

В рішенні по справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що позивачем неправильно тлумачаться норми пункту 2 частини першої статті 175 Господарського процесуального кодексу України, який помилково вважає, що закриття провадження у цій частині позовних вимог на підставі пункту 3 частини першої статті 231 Господарського суду України було б можливе у випадку закриття провадження у справі №904/7316/17.

За змістом пункту 2 частини першої статті 175 Господарського процесуального кодексу України підставами для відмови у відкритті є або рішення суду, що набрало законної сили, яким у даному випадку є рішення №904/7316/17 або ухвала суду про закриття провадження між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, яка є окремим процесуальним документом від рішення суду.

Колегія суддів вважає хибними доводи позивача про те, що статтею 231 Господарського процесуального кодексу України не передбачено повноважень суду першої інстанції щодо закриття провадження в певній частині позовних вимог.

Колегія суддів зазначає, що норми цієї статті (яка міститься в Главі 6 "Розгляд справи по суті") не містять заборони на закриття провадження у справі в частині окремої позовної вимоги судом першої інстанції. Процесуальне законодавство не встановлює вимог щодо закриття провадження у справі лише в цілому, зокрема у разі об`єднання в ній декількох вимог, які можуть бути роз`єднані судом.

Разом із цим колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у цій справі в означеній вище частині позовних вимог є неправомірним та передчасним, оскільки був зроблений при неправильному застосуванні інших норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Так щодо вимог визнання Комунального підприємства "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" () таким, що має усі права та обов`язки Підсобного сільського господарства Ігренської психоневрологічної лікарні, Підсобного сільського господарства лікувально-виробничого об`єднання міжобласного клінічного психоневрологічного центру суд першої інстанції дійшов іншого висновку - про залишення їх без розгляду.

При ухваленні судового рішення в цій частині суд виходив із того, що представник позивача в засідання 13.02.2020 не з`явився, про причини неявки не сповістив. Ухвала суду від 21.01.2020 була направлена за місцезнаходженням Комунального підприємства "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради: 49115, м. Дніпро, вул. Бехтєрєва, буд. 1. Суд вказав, що нез`явлення представника позивача перешкоджає суду встановити позицію позивача щодо заявлено позову.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає позов без розгляду, якщо позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши матеріали справи суд апеляційної інстанції встановив, що 18.11.2019 за усним клопотання позивача ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області провадження у справі було зупинене у зв`язку з об`єктивною неможливістю розгляду цієї справи до вирішення іншої справи в порядку адміністративного судочинства (а.с.218-223 т.1).

15.01.2020 ухвалою суду першої інстанції поновлено провадження у справі, призначено підготовче засідання на 20.01.2020 о 9:00 год. Явка учасників судового процесу була визнана судом обов`язковою. Ця ухвала суду містить штемпель суду з вихідним номером і датою 15.01.2020 (а.с.232-235 т.1). Проте докази направлення ухвали суду або отримання її позивачем в матеріалах справи відсутні.

20.01.2020 представник позивача в судове засідання не з`явився. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2020 закрито підготовче провадження; в задоволенні усного клопотання позивача про врегулювання спору за участі судді - відмовлено; справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 21.01.2020 о 11:00 год. Явка в судове засідання повноважних представників учасників судового процесу визнана судом обов`язковою (а.с.240-244 т.1). Проте докази направлення ухвали суду або отримання її позивачем також в матеріалах справи відсутні.

При цьому колегія суддів суду апеляційної інстанції звертає увагу на недостатність часу для отримання учасниками судового процесу ухвали, зважаючи на дату вихідної кореспонденції на штемпелі суду і призначену дату судового засідання.

21.01.2020 представники сторін і третіх осіб не з`явились. Ухвалою суду розгляд справи відкладено на 13.02.2020 о 10:00 год. Явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась. Ухвала суду містить штемпель суду з вихідним номером і датою 22.01.2020 (а.с.249-252 т.1). Проте докази направлення цієї ухвали позивачу в матеріалах справи також відсутні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що процесуальні документи містять штемпелі суду з вихідним номером і датою, проте, як вбачається з наявних в матеріалах рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, така дата не завжди збігається з датою фактичної відправки на повідомленнях, отже не є належним доказом направлення стороні процесуального документа.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус судів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

За змістом цієї статті особі має бути забезпечена можливість реалізувати ці права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

Відповідно до частин 1-4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Пунктом 2 частини першої та пунктом 3 частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України встановлено право учасників справи, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом, і в той же час, учасники справи зобов`язані з`явитися за викликом суду в судове засідання, якщо їх явка визнана обов`язковою.

За вимогами частини третьої статті 242 Господарського процесуального кодексу України у разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складання - в електронній формі у порядку, встановленому законом (у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси), або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса в особи відсутня.

Частиною п`ятою статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Відповідно до частини шостої вказаної статті днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Частиною четвертою статті 120 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

За частиною сьомою статті 6 Господарського процесуального кодексу України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

В матеріалах справи наявні відомості про адресу представника позивача Паніної О.В. і її зареєстровану судом офіційну електронну адресу, що вбачається з супровідного документа до клопотання (а.с.160 т.1).

Між тим в матеріалах справи відсутні докази направлення на електронну адресу представника позивача будь-яких документів.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини і наведені процесуальні норми свідчать про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, які регулюють порядок повідомлення учасника справи про дату, час і місце засідання суду.

Статтею 194 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат

Суд першої інстанції, залишивши позовну заяву без розгляду в означеній частині позовних вимог, ухилився від розгляду цих позовних вимог по суті й всупереч положенням Конституції України обмежив позивача у здійсненні передбачених статтею 55 Конституції України, статтею 42 Господарського процесуального кодексу України прав.

Окрім вищенаведених порушень суд першої інстанції у даному випадку, а саме оскаржувану ухвалу в частині залишення позовних вимог без розгляду не обґрунтував, яким чином нез`явлення в судове засідання позивача (явка якого не була визнана ухвалою суду від 21.01.2020 обов`язковою) перешкоджає вирішенню спору по суті за наявними у матеріалах справи доказами, оскільки судом не були витребувані від позивача додаткові докази необхідні для вирішення спору або пояснення.

Разом із цим, закриваючи провадження у справі в іншій частині позовних вимог, суд фактично дослідив доводи сторін та подані ними докази та, встановивши певні обставини справи, надав їм правову оцінку по суті спору, і таким чином вирішив частину позовних вимог.

Наведене свідчить про взаємну суперечність та не відповідність висновків суду першої інстанції стосовно встановлених ним обставин, за яких в частині позовних вимог провадження у справі закрито, а частина позовних вимог позивача залишена без розгляду.

За частиною першою статті 232 Господарського процесуального кодексу України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.

Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

За пунктом 6 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За викладеного вище суд апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи, які наведені апелянтом у скарзі про те, що оскаржена ухвала суду першої інстанції від 13.02.2020 не відповідає означеним вимогам процесуального законодавства - знайшли своє підтвердження, тому наявні підстави для того, щоб апеляційну скаргу позивача задовольнити, оскаржену ухвалу місцевого господарського суду скасувати повністю, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зважаючи на задоволення апеляційної скарги, колегія суддів покладає на відповідача судові витрати позивача (апелянта) в сумі 2102,00 грн. на оплату судового збору, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, остаточний розподіл яких між сторонами слід здійснити за результатами вирішення спору судом першої інстанції.

Керуючись статтями 269, 270-271, 275, 280 ч. 1 п.п. 3 та 4, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Підсобне сільське господарство" Дніпропетровської обласної ради" - задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2020 у справі №904/3656/19 - скасувати та направити справу для продовження розгляду Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 09.06.2020.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя О.В. Чус