РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.06.2020Справа № 910/10776/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Зінчук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз - Альянс"

до Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Акціонерне товариство "Укртрансгаз"

про стягнення 9147304,56 грн

Представники учасників справи:

Від позивача: Яценко С.А.;

Від відповідача: Метенко Т.І.;

Від третьої особи: Онищенко І.П.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз - Альянс" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" (далі - відповідач) про стягнення 9147304,56 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем як покупцем, на виконання умов договорів купівлі-продажу природного газу №ПГ-Т/16-007/20 від 15.06.2016, №ПГ-Т/16-007/21 від 15.06.2016, №ПГ-Т/16-007/22 від 15.06.2016, №ПГ-Т/16-007/23 від 15.06.2016, №ПГ-Т/16-007/24 від 15.06.2016 перераховано відповідачу грошові кошти за природний газ, однак Приватним акціонерним товариством "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" було поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз - Альянс" природний газ об`ємом 2580000 куб.м., а не 3580600 куб.м. - згідно поданої позивачем понадреномінації від 22.07.2016, а отже у зв`язку з відмовою відповідача передати природний газ у належному обсязі, позивач просить суд стягнути з відповідача 4000279,80 грн різниці за оплачений позивачем але не переданий відповідачем природний газ, 51956,53 доларів США, що становить 1495149,65 грн збитків у вигляді втрат від сплати процентів по кредиту, 349832,69 грн витрат від інфляції, 3% річних у розмірі 1815136,87 грн та 1486905,55 грн втраченої вигоди внаслідок вимушеного відбору природного газу з підземних сховищ газу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2019 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб для усунення недоліків.

29.08.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду; відкрито провадження у справі №910/10776/19; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 09.10.2019; запропоновано відповідачу у строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву, а позивачу у строк протягом п`яти днів з дня отримання відзиву (якщо такий буде подано) подати відповідь на відзив.

30.09.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз - Альянс" надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 02.10.2019 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз - Альянс" про забезпечення позову.

04.10.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти заявлених позовних вимог заперечив, зазначивши, зокрема, про те, що у відповідача як продавця газу за договорами купівлі-продажу природного газу №ПГ-Т/16-007/20 від 15.06.2016, №ПГ-Т/16-007/21 від 15.06.2016, №ПГ-Т/16-007/22 від 15.06.2016, №ПГ-Т/16-007/23 від 15.06.2016, №ПГ-Т/16-007/24 від 15.06.2016 був наявний залишок суми оплати покупця - позивача за не переданий природний газ на загальну суму 4000279,80 грн, з яких 666713,29 грн сплачені відповідачем згідно вимог податкового законодавства України до Державного бюджету України, у зв`язку з чим у Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз - Альянс" виникло право на включення цієї суми до податкового кредиту і, як наслідок, зменшення своїх зобов`язань перед бюджетом на суму 666713,29 грн, а на суму у розмірі 3333566,51 грн, які належали позивачу та знаходились у відповідача у розглядуваній справі, згідно ухвали Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 у справі №910/17476/16 за вимогою приватного виконавця в межах здійснення заходів у виконавчому провадженні №57255801 звернуто стягнення на користь Спільного підприємства "Полтавська газонафтова компанія", а отже, на думку Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння", підстав для стягнення коштів у розмірі 4000279,80 грн на користь позивача немає.

Крім того відповідач заперечив щодо позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, у зв`язку з безпідставним, на його думку, визначенням позивачем періоду заборгованості з 01.09.2016 по 31.07.2019, зауважуючи, зокрема про те, що умовами укладених між сторонами договорів взагалі не передбачено порядку та строків повернення грошових коштів за не переданий природний газ.

Щодо позовних вимог про стягнення збитків та упущеної вигоди, то відповідач зазначив про безпідставність вказаних позовних вимог позивача, як таких, що не підтверджені належними та допустимими доказами у справі.

09.10.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.10.2019, яку занесено до протоколу судового засідання, відкладено підготовче засідання по справі №910/10776/19 на 30.10.2019 та продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. Позивачу направлено повідомлення про судове засідання 30.10.2019 в порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України

16.10.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній проти тверджень відповідача, викладених ним у відзиві на позов, заперечив.

22.10.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2019, яку занесено до протоколу судового засідання, задоволено усне клопотання представника позивача про відкладення підготовчого засідання та відкладено підготовче засідання по справі №910/10776/19 на 18.11.2019. Відповідачу направлено повідомлення про судове засідання 18.11.2019 в порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача у підготовчому засіданні 18.11.2019 подав письмові пояснення по суті спору та клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, які не були долучені до позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2019, яку занесено до протоколу судового засідання, задоволено усне клопотання представника відповідача про відкладення підготовчого засідання та відкладено підготовче засідання по справі №910/10776/19 на 02.12.2019. Сторонам направлено повідомлення про судове засідання 02.12.2020 в порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України.

29.11.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2019, яку занесено до протоколу судового засідання, задоволено усне клопотання представника відповідача про відкладення підготовчого засідання та відкладено підготовче засідання по справі №910/10776/19 на 18.12.2019. Сторонам направлено повідомлення про судове засідання 18.12.2019 в порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2019, яку занесено до протоколу судового засідання, судом з власної ініціативи залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Акціонерне товариство "Укртрансгаз" та відкладено підготовче засідання по справі №910/10776/19 на 20.01.2020. Третій особі направлено повідомлення про судове засідання 20.01.2020 в порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України.

24.12.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи.

11.01.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника третьої особи надійшли пояснення по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2020, яку занесено до протоколу судового засідання, судом відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів та відкладено підготовче засідання по справі №910/10776/19 на 05.02.2020. Відповідачу направлено повідомлення про судове засідання 05.02.2020 в порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу №910/10776/19 до судового розгляду по суті на 26.02.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2020, яку занесено до протоколу судового засідання, судом оголошено перерву у судовому засіданні по справі №910/10776/19 до 18.03.2020. Учасникам справи направлено повідомлення про судове засідання 18.03.2020 в порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України.

17.03.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представників відповідача та третьої особи надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.

18.03.2020 через канцелярію Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Учасникам справи направлено повідомлення про судове засідання 27.04.2020 в порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України.

24.04.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

27.04.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника третьої особи надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2020, яку занесено до протоколу судового засідання, судом оголошено перерву у судовому засіданні по справі №910/10776/19 до 13.05.2020. Відповідачу та третій особі направлено повідомлення про судове засідання 13.05.2020 в порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України.

12.05.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представників відповідача та третьої особи надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 13.05.2020 оголошено перерву до 03.06.2020. Відповідачу та третій особі направлено повідомлення про судове засідання 03.06.2020 в порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 03.06.2020 оголошено перерву до 11.06.2020. Учасникам справи направлено повідомлення про судове засідання 11.06.2020 в порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України.

09.06.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" надійшла заява про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача.

10.06.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

11.06.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла довідка щодо сплати ПДВ "Укрнафтобуріння" та зменшення суми до сплати.

Представник позивача в судове засідання 11.06.2020 з`явився, заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 11.06.2020 проти позову заперечив, просив суд в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи надав суду усні пояснення по суті заявлених позовних вимог.

Судом відмовлено в задоволенні заяви ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача з огляду на те, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін, а заявником подано відповідну заяву в процесі розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 11.06.2020 на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15.06.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз - Альянс" як покупцем та Приватним акціонерним товариством "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" як продавцем були укладені договори купівлі-продажу природного газу на липень 2016 року, а саме: договори купівлі-продажу природного газу №№ПГ-Т/16-007/20, ПГ-Т/16-007/21, ПГ-Т/16-007/22, ПГ-Т/16-007/23, ПГ-Т/16-007/24 (договори) відповідно до умов яких продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець - прийняти і сплатити на умовах цього договору природний газ (п.1.1).

За умовами вищенаведених договорів плановий загальний обсяг газу, який продавець зобов`язується передати у звітному місяці - липні 2016 року, а покупець - прийняти і оплатити, складає 4000,000 тис.куб.м (п.1.3 договорів).

Відповідно до п.п.2.1, 2.2, 2.5 цих договорів ціна 1000 куб.м. газу, що передається у звітному місяці - липні 2016 року складає 5880,00 грн з ПДВ, загальна вартість газу, що передається згідно п.1.3 договорів складає 4704000,00 грн з ПДВ, остаточні розрахунки здійснюються на підставі актів прийому-передачі, вказаних у п.3.3 договорів, в яких зазначається фактично переданий обсяг газу та його загальну вартість, але не пізніше 10 серпня 2016 року.

Пунктами 3.1 - 3.3 даних договорів купівлі-продажу визначено, що передача газу здійснюється на вході в газотранспортну систему ПАТ "Укртрансгаз". Кількість газу, що передається, визначається у відповідності з обсягом, що вказаний у пункті 1.3 даних договорів. Передача фактичного обсягу газу за звітний місяць оформлюється сторонами актом приймання-передачі газу.

Продавець, зокрема, зобов`язаний здійснити передачу газу покупцю на вході в газотранспортну систему ПАТ "Укртрансгаз" у звітному місяці у обсязі, передбаченому п.1.3 договору, до 7-го числа місяця, що слідує за звітним, оформити з покупцем акт приймання-передачі газу, що підтверджує фактично переданий обсяг газу по договору з урахуванням п.5.5 договору, а покупець, зокрема, зобов`язаний оплатити продавцю загальну вартість газу, що передається на умовах згідно з п.2.4 та п.2.5 договорів, до 7-го числа місяця, що слідує за звітним, оформити з продавцем акт приймання-передачі газу, що підтверджує фактично отриманий обсяг газу (п.п.4.1.1, 4.1.3, 4.3.2, 4.3.5).

За порушення покупцем грошових зобов`язань згідно з п.2.4 та п.2.5 договорів, продавець має право зменшити обсяг поставки газу до рівня фактичних платежів, або не передавати/припинити газ покупцю, або розірвати договір в односторонньому порядку і, відповідно, повернути покупцю суму перерахованих ним коштів у рахунок оплати обсягу газу, за виключенням нарахованих продавцем санкцій (пені, штрафу тощо) (п.5.5 договорів).

У разі неможливості продавця передати газ покупцю відповідно до умов договору, продавець зобов`язується протягом 20 банківських днів повернути покупцю сплачену останнім вартість газу по договору (п.5.9 договорів).

Договори набирають чинності з дати їх підписання обома сторонами та скріплення печатками сторін і діють до 31.07.2016 в частині постачання газу, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (п.8.1 договорів).

Як вбачається з матеріалів справи у період з 21.06.2016 по 11.08.2016 позивачем було перераховано відповідачу 19170679,80 грн за природний газ згідно умов договорів купівлі-продажу природного газу №№ПГ-Т/16-007/20, ПГ-Т/16-007/21, ПГ-Т/16-007/22, ПГ-Т/16-007/23, ПГ-Т/16-007/24 від 15.06.2016, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками банку з рахунку позивача.

Враховуючи, що купівля-продаж природного газу здійснюється для його постачання споживачам через приєднану мережу, відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" та Кодексу ГТС Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз - Альянс" як покупець за договорами купівлі-продажу газу уклало з оператором газотранспортної системи - Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" договір транспортування природного газу № від 17.12.2015.

Пунктом 2.3 даного договору визначено, що Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" зобов`язалося надавати Товариству з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз - Альянс" послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій та послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї.

З метою здійснення зберігання природного газу 15.04.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз - Альянс" як замовником та Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" як виконавцем було укладено договір на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу № (далі - договір на зберігання) із додатковою угодою №1 від 14.04.2016 до нього, за умовами яких замовник передає виконавцю газ на зберігання, у тому числі страховий запас газу (п.2.1), при прийнятті газу замовника відповідно до договору на зберігання та/або створення страхового запасу газу виконавець не набуває права власності на прийнятий газ замовника (п.2.3), виконавець має право відібрати страховий запас газу із ПСГ та передати його замовнику без письмового погодження замовником у разі використання споживачами замовника газу в обсягах, які не перевищують установлені договорами на постачання газу із замовником та/або виникнення дефіциту природного газу в замовника при здійсненні постачання природного газу (п.2.4), обсяг газу, що передається сторонами при його закачуванні або відборі в/із ПСГ, у відповідному місяці оформляється актом приймання-передачі газу. Акти приймання-передачі газу підписуються сторонами та скріплюються печатками сторін до 15-го числа місяця, наступного за звітним. В актах приймання-передачі газу вказується обсяг газу, у тому числі страхового запасу газу, що закачаний або відібраний в/із ПСГ (п.2.12), у випадку купівлі/продажу замовником газу в ПСГ замовник зобов`язується скласти акт приймання-передачі газу з продавцем/покупцем та протягом 10-ти днів з дати складання погодити цей акт з виконавцем (п.2.13).

Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз - Альянс" як замовником послуг транспортування листом від 17.06.2016 №972/4 відповідно до вимог абз.1 п.2 глави 2 розділу XI Кодексу ГТС подано місячну номінацію на липень 2016 року, в якій вказано, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз - Альянс" подає у точці входу "Видобувна компанія Укрнафтобуріння" 4000,0 тис.куб.м природного газу.

Приватне акціонерне товариство "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" листом від 22.06.2016 №112/1-06/16 відповідно до абз.4 п.2 глави 2 розділу XI Кодексу ГТС узгодило (як газовидобувне підприємство) місячну номінацію Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз - Альянс" на липень 2016 року у точці (входу ЕІС-код 562Е-92-00001408) "Видобувна компанія Укрнафтобуріння" в обсязі 4000,0 тис.куб.м природного газу.

Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" як оператор газотранспортної системи підтвердило Товариству з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз - Альянс" місячну номінацію на липень 2016 року в точці входу "Видобувна компанія Укрнафтобуріння" в обсязі 4000,0 тис.куб.м природного газу, що стало підставою для фактичного надання послуг транспортування.

В подальшому, Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз - Альянс" як замовник послуг транспортування у порядку, встановленому Кодексом ГТС, надало Публічному акціонерному товариству "Укртрансгаз" реномінації обсягів природного газу, поданих на точці входу (ЕІС-код 562Е-92- 00001408) до газотранспортної системи від позивача до транспортування на липень 2016 року, тобто змінило попередньо заноміновані обсяги на такий період, а саме:

15.07.2016 подало реномінацію про зміну обсягу природного газу до транспортування на липень 2016 року по точці входу "Видобувна компанія Укрнафтобуріння" (ЕІС-код 562Е-92- 00001408), замінивши такий обсяг на 3782,600 куб.м, а 22.07.2016 подало реномінацію про зміну обсягу природного газу до транспортування на липень 2016 року по точці входу "Видобувна компанія Укрнафтобуріння" (ЕІС-код 562Е-92- 00001408), замінивши такий обсяг на 3580,600 куб.м.

Відповідно до приписів п.6 глави 5 розділу XI Кодексу ГТС Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" погодило такі реномінації, про що 28.07.2016 повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз - Альянс".

При цьому доказів інформування Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" матеріали справи не містять, а отже не підтверджується узгодження наведених обсягів відповідачем у розглядуваній справі.

Листом від 21.07.2016 №140-07/16 Приватне акціонерне товариство "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" надало Публічному акціонерному товариству "Укртрансгаз" корегування місячних обсягів природного газу на липень 2016 року, яким пропонувалося змінити погоджені раніше обсяги передачі природного газу в точці входу до газотранспортної системи "Видобувна компанія Укрнафтобуріння" (ЕІС-код 562Е-92-00001408) для Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз - Альянс" з 4000,0 тис.куб.м до 1574,490 тис.куб.м.

У серпні місяці 2016 року Приватне акціонерне товариство "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" надало Публічному акціонерному товариству "Укртрансгаз" місячну алокацію за липень 2016 року, в якій була зазначена передача для Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз - Альянс" 2580,000 тис.куб.м., що на 1000,600 куб.м менше від фактично протранспортованого природного газу.

Зазначені обставини встановлені, зокрема, у постанові Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2018 у справі №910/24482/16 за позовом Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" до Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" про спонукання вчинити дії, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз - Альянс", та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" до Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" про спонукання до вчинення дій, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння", якою рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2017 змінено; позов Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" задоволено; зобов`язано Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" вчинити дії, а саме підписати акт приймання-передачі природного газу при закачуванні шляхом заміщення в ПСГ (в липні 2016 року) в обсязі 1000 тис.куб.м, по формі, доданій до позовної заяви у трьох оригінальних примірниках; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на користь Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" 1378,00 грн судового збору за подання позовної заяви та 1515,80 грн. судового збору за подання апеляційної скарги; в частині відмови у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2017 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 14.08.2018 постанова Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2018 у справі №910/24482/16 залишена без змін.

У вказаних постановах, судами апеляційної та касаційної інстанції зазначено про те, що відповідне зменшення обсягів передачі природного газу від Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" Товариству з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" було наслідком порушення самим Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" зобов`язання щодо здійснення оплат за договорами купівлі-продажу природного газу №№ПГ-Т/16-007/20, ПГ-Т/16-007/21, ПГ-Т/16-007/22, ПГ-Т/16-007/23, ПГ-Т/16-007/24 від 15.06.2016, зокрема, платежів, які мали бути виконані до 10 та 20 липня 2016 відповідно, а тому продавець мав право застосувати п.5.5 договорів в частині одностороннього зменшення обсягів передачі природного газу. Крім того вищевказаними судовими рішеннями встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" проведення остаточних розрахунків за договорами купівлі-продажу природного газу №№ПГ-Т/16-007/20, ПГ-Т/16-007/21, ПГ-Т/16-007/22, ПГ-Т/16-007/23, ПГ-Т/16-007/24 від 15.06.2016 та здійснення таких розрахунків не в повній мірі, в тому числі на обсяг природного газу реномінований Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс", а саме 3580,600 тис.куб.м.

Відповідно до ч.4 ст 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже відповідачем у справі було передано позивачу 2580,000 куб.м газу, а не 3580,600 куб.м, у зв`язку з чим виникла різниця між вартістю оплаченого позивачем та фактично переданого відповідачем газу на суму 4000279,80 грн, що сторонами не заперечується.

09.11.2018 позивачем було надіслано на зареєстровану в установленому законодавством порядку адресу відповідача вимогу №494/2 від 09.11.2018, в якій останній, зокрема, вимагав повернення 4000279,80 грн різниці за оплачений позивачем але не переданий відповідачем природний газ за договорами купівлі-продажу природного газу №№ПГ-Т/16-007/20, ПГ-Т/16-007/21, ПГ-Т/16-007/22, ПГ-Т/16-007/23, ПГ-Т/16-007/24 від 15.06.2016.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав про те, що ним, як покупцем, на виконання умов договорів купівлі-продажу природного газу №ПГ-Т/16-007/20 від 15.06.2016, №ПГ-Т/16-007/21 від 15.06.2016, №ПГ-Т/16-007/22 від 15.06.2016, №ПГ-Т/16-007/23 від 15.06.2016, №ПГ-Т/16-007/24 від 15.06.2016 перераховано відповідачу грошові кошти за природний газ, однак Приватним акціонерним товариством "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" було поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз - Альянс" природний газ об`ємом 2580000 куб.м., а не 3580600 куб.м. - згідно поданої позивачем понадреномінації від 22.07.2016, а отже у зв`язку з відмовою відповідача передати природний газ у належному обсязі, позивач просить суд стягнути з відповідача 4000279,80 грн різниці за оплачений позивачем але не переданий відповідачем природний газ, 51956,53 доларів США, що становить 1495149,65 грн збитків у вигляді втрат від сплати процентів по кредиту, 349832,69 грн витрат від інфляції, 3% річних у розмірі 1815136,87 грн та 1486905,55 грн втраченої вигоди внаслідок вимушеного відбору природного газу з підземних сховищ газу.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, господарський суд дійшов висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз - Альянс" підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Відповідно до частин 1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частина 1, п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України визначає, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ч.1, ч.4 ст.202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За правовою природою укладені між сторонами договори є договорами купівлі-продажу.

Згідно ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст.662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Як вбачається з умов укладених між контрагентами правочинів, продавець зобов`язався передати у власність покупця визначений договорами обсяг газу у липні місяці 2016 року, тобто до 31.07.2016, а покупець - прийняти і оплатити газ на умовах, передбачених договорами.

При цьому між сторонами не було узгоджено умови щодо обсягів газу, які фактично повинні були передаватися у липні місяці 2016 року за договорами купівлі-продажу природного газу з урахуванням встановленого судами апеляційної та касаційної інстанції при розгляді справи №910/24482/16 факту недодержання позивачем умов та порядку оплати за такими договорами.

Сторонами не були підписані акти приймання-передачі природного газу, які відповідно до укладених з Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" договорів та вимог Кодексу ГТС є підставою для формування алокації та фактичної передачі природного газу для транспортування на користь замовника послуг транспортування (позивача).

У серпні місяці 2016 року Приватне акціонерне товариство "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" надало Публічному акціонерному товариству "Укртрансгаз" місячну алокацію за липень 2016 року, в якій була зазначена передача для Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз - Альянс" 2580,000 тис.куб.м.

Як вже вказувалось судом, відповідно до п.п.2.1, 2.2, 2.4, 2.5 договорів ціна 1000 куб.м. газу, що передається у звітному місяці - липні 2016 року складає 5880,00 грн з ПДВ, загальна вартість газу, що передається згідно п.1.3 договорів складає 4704000,00 грн з ПДВ по кожному договору, оплата загальної вартості газу (п.2.2 договорів) проводиться на поточний рахунок продавця наступним чином: 10% загальної вартості газу до 25 червня 2016 року, 25% загальної вартості газу до 10 липня 2016 року, 25% загальної вартості газу до 20 липня 2016 року, 30% загальної вартості газу до 30 липня 2016 року, 10% загальної вартості газу до 10 серпня 2016 року, остаточні розрахунки здійснюються на підставі актів прийому-передачі, вказаних у п.3.3 договорів, в яких зазначається фактично переданий обсяг газу та його загальну вартість, але не пізніше 10 серпня 2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи у період з 21.06.2016 по 11.08.2016 позивачем було перераховано відповідачу 19170679,80 грн за природний газ згідно умов договорів купівлі-продажу природного газу №№ПГ-Т/16-007/20, ПГ-Т/16-007/21, ПГ-Т/16-007/22, ПГ-Т/16-007/23, ПГ-Т/16-007/24 від 15.06.2016, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками банку з рахунку позивача.

Судами апеляційної та касаційної інстанції в судових рішеннях по справі №910/24482/16 зазначено про те, що відповідне зменшення обсягів передачі природного газу від Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" Товариству з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" було наслідком порушення самим Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" зобов`язання щодо здійснення оплат за договорами купівлі-продажу природного газу №№ПГ-Т/16-007/20, ПГ-Т/16-007/21, ПГ-Т/16-007/22, ПГ-Т/16-007/23, ПГ-Т/16-007/24 від 15.06.2016, зокрема, платежів, які мали бути виконані до 10 та 20 липня 2016 відповідно, а тому продавець мав право застосувати п.5.5 договорів в частині одностороннього зменшення обсягів передачі природного газу. Крім того вищевказаними судовими рішеннями встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" проведення остаточних розрахунків за договорами купівлі-продажу природного газу №№ПГ-Т/16-007/20, ПГ-Т/16-007/21, ПГ-Т/16-007/22, ПГ-Т/16-007/23, ПГ-Т/16-007/24 від 15.06.2016 та здійснення таких розрахунків не в повній мірі, в тому числі на обсяг природного газу реномінований Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс", а саме 3580,600 тис.куб.м.

Отже відповідачем у справі було передано позивачу 2580,000 куб.м газу, а не 3580,600 куб.м, у зв`язку з чим виникла різниця між вартістю оплаченого позивачем та фактично переданого відповідачем газу на суму 4000279,80 грн, що сторонами не заперечується.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч.1, ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, за висновками суду, поставка відповідачем товару у липні місяці 2016 року на меншу суму ніж було оплачено покупцем, надає позивачу право на "законне очікування", що йому будуть повернуті кошти попередньої оплати у розмірі 4000279,80 грн.

В той же час, відповідно до п.187.1 Податкового кодексу України в редакції, яка була чинна станом на дату виникнення спірних відносин, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

У разі якщо станом на дату складення зазначених податкових накладних сума коштів, що надійшла на поточний рахунок продавця як оплата (передоплата) за товари/послуги, перевищує вартість поставлених товарів/послуг протягом місяця, таке перевищення вважається попередньою оплатою (авансом), на суму якої складається податкова накладна у загальному порядку не пізніше останнього дня такого місяця (п.201.4 Податкового кодексу України у відповідній редакції).

Як зазначив відповідач у відзиві на позов, протягом серпня місяця 2016 року Приватне акціонерне товариство "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" отримало від позивача переплату у розмірі 4000279,80 грн та відповідно до вимог чинного податкового законодавства України виписало та зареєструвало податкові зобов`язання на суму 666713,29 грн, що підтверджується, за твердженнями відповідача, податковими накладними №№3, 4, 5, 6, 7 від 03.08.2016, №№20, 21, 22, 23, 24 від 04.08.2016, №№40, 41, 42, 43. 44 від 05.08.2016, №№69, №70, 71, 72, 73 від 10.08.2016, №№109, 110, 111, 112, 113 від 11.08.2016.

Як вказує відповідач, сума ПДВ у розмірі 666713,29 грн сплачена Приватним акціонерним товариством "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" до Державного бюджету України згідно платіжного доручення №27001 від 29.09.2016.

Відповідно до п.201.10 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже позивач мав право на зменшення своїх зобов`язань перед бюджетом на суму 666713,29 грн, у зв`язку з чим сума дебіторської заборгованості відповідача перед позивачем склала 3333566,51 грн.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, умовами укладених між сторонами договорів не визначено строки та порядок повернення переплати/попередньої оплати.

При цьому п.5.9 договорів визначено, що у разі неможливості продавця передати газ покупцю відповідно до умов договору, продавець зобов`язується протягом 20 банківських днів повернути покупцю сплачену останнім вартість газу по договору.

Доказів неможливості передання газу по укладеним між сторонами договорам матеріали справи не містять, а позивачем суду не надано.

В той же час, сторонами не заперечується наявність у відповідача переплати/оплати покупця за не поставлений продавцем у липні місяці 2016 року газ. Строк виконання обов`язку продаця передати газ покупцю настав 31.07.2016.

09.11.2018 позивачем було надіслано на зареєстровану в установленому законодавством порядку адресу відповідача вимогу №494/2 від 09.11.2018, в якій останній, зокрема, вимагав повернення 4000279,80 грн різниці за оплачений позивачем але не переданий відповідачем природний газ за договорами купівлі-продажу природного газу №№ПГ-Т/16-007/20, ПГ-Т/16-007/21, ПГ-Т/16-007/22, ПГ-Т/16-007/23, ПГ-Т/16-007/24 від 15.06.2016.

Відповідно до ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що продавець повинен був повернути грошові кошти у розмірі 3333566,51 грн за не поставлений товар (4000279,80 грн попередньої оплати - 666713,29 грн ПДВ) у строк по 16.11.2018.

В матеріалах справи відсутні, а сторонами не надано суду доказів перерахування відповідачем зазначених грошових коштів позивачу у встановлений законом строк.

При цьому з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що рішенням Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі №910/17476/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.08.2018, позов Спільного підприємства "Полтавська газонафтова компанія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" на користь Спільного підприємства "Полтавська газонафтова компанія" заборгованість у розмірі 14955001,00 грн, штраф у розмірі 1475500,10 грн, 3% річних у розмірі 172328,28 грн, інфляційні втрати в розмірі 18858,43 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 186611,16 грн, в іншій частині позову відмовлено.

На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі №910/17476/16, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.08.2018 Господарським судом міста Києва було видано наказ від 06.09.2018.

Постановою Верховного Суду від 01.11.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.08.2018 у справі №910/17476/16 залишено без змін.

В подальшому до Господарського суду міста Києва від приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Крайчинського Сергія Станіславовича надійшла заява про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником.

У вказаній заяві приватний виконавець просить суд надати дозвіл приватному виконавцю виконавчого округу міста Київ Крайчинському Сергію Станіславовичу в межах здійснення заходів у виконавчому провадженні №57255801 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/17476/16 від 06.09.2018 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" на користь Спільного підприємства "Полтавська газонафтова компанія" залишку несплаченого боргу в розмірі 14843687,81 грн, звернути стягнення на грошові кошти в розмірі 3333566,50 грн, що знаходяться у Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння", яке має заборгованість перед боржником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс", яка не оспорюється зазначеною особою та підтверджується листами №172/4-09/19 від 19.09.2019 та №438/2 від 12.09.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 у справі №910/17476/16, яка залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2019, задоволено заяву приватного виконавця виконавчого органу міста Києва Крайчинського Сергія Станіславовича про звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником; звернуто стягнення на грошові кошти Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" в розмірі 3333566,50 грн, в рахунок виконання рішення за наказом Господарського суду міста Києва від 06.09.2018 у справі №910/17476/16 про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" на користь Спільного підприємства "Полтавська газонафтова компанія" заборгованості у розмірі 14955001,00 грн, штрафу у розмірі 1475500,10 грн, 3% річних у розмірі 172328,28 грн, інфляційних втрат в розмірі 18858,43 грн, та витрат по сплаті судового збору у розмірі 186611,16 грн.

09.10.2019 відповідно до платіжної вимоги №57255801/1 від 09.10.2019 Приватним акціонерним товариством "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" перераховано приватному виконавцю виконавчого органу міста Києва Крайчинському Сергію Станіславовичу 3333566,50 грн.

Отже, з урахуванням наведеного вище, суд не вбачає наявності підстав для стягнення 4000279,80 грн різниці за оплачений позивачем але не переданий відповідачем природний газ.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за період з 01.09.2016 по 31.07.2019, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

У контексті ст.ст.524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Аналогічної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц та від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц, а також такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №910/11965/16, від 20.11.2018 у справі №910/23457/17, від 31.01.2018 у справі №910/8399/17, від 03.09.2018 у справі №910/5811/16, від 15.03.2018 у справі №910/9978/15, від 31.07.2019 у справі №910/3692/18 та постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 №6-49цс12.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Водночас умови укладених між сторонами договорів купівлі-продажу визначають наявність у відповідача обов`язку з поставки газу, яке не є грошовим зобов`язанням.

Як вже зазначалось судом, відповідачем не було поставлено газ у встановлений договором строк на всю суму, яка була сплачена позивачем, як покупцем, у зв`язку з чим виникла різниця між поставленим та оплаченим газом на суму 4000279,80 грн, з якої відповідачем 29.09.2016 сплачено до Державного бюджету України ПДВ на суму 666713,29 грн.

09.11.2018 позивачем було надіслано на зареєстровану в установленому законодавством порядку адресу відповідача вимогу №494/2 від 09.11.2018, в якій останній, зокрема, вимагав повернення 4000279,80 грн різниці за оплачений позивачем але не переданий відповідачем природний газ за договорами купівлі-продажу природного газу №№ПГ-Т/16-007/20, ПГ-Т/16-007/21, ПГ-Т/16-007/22, ПГ-Т/16-007/23, ПГ-Т/16-007/24 від 15.06.2016, у зв`язку з чим з урахуванням положень ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України відповідач повинен був повернути грошові кошти у розмірі 3333566,51 грн за не поставлений товар (4000279,80 грн попередньої оплати - 666713,29 грн ПДВ) у строк по 16.11.2018.

Тобто у продавця - відповідача виникло грошове зобов`язання перед покупцем - позивачем щодо повернення суми на яку не було поставлено товар, невиконання якого має своїм наслідком застосування передбаченої ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України міри відповідальності.

Отже враховуючи те, що відповідач не повернув позивачу суму різниці у розмірі 3333566,51 грн, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України на вказану суму.

За розрахунком суду, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних на суму 70415,88 грн за період з 17.11.2018 (ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України) по 31.07.2019 (дата, яка самостійно визначена позивачем у розрахунку до позовної заяви).

Щодо витрат з урахуванням індексу інфляції, суд зазначає наступне.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст.625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18, а також постановою Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18.

Здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат за прострочення відповідачем повернення різниці за не поставлений товар, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат на суму 128286,05 грн за період з грудня 2018 року по липень 2019 року включно.

За таких обставин, враховуючи всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Щодо позовних вимог про стягнення 51956,53 доларів США, що становить 1495149,65 грн збитків у вигляді втрат від сплати процентів по кредиту та 1486905,55 грн втраченої вигоди внаслідок вимушеного відбору природного газу з підземних сховищ газу, суд зазначає наступне.

За змістом ст.22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст.224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ч.1 ст.225 Господарського кодексу України).

Відповідно до вимог ч.2 ст.623 Цивільного кодексу України, розмір збитків завданих порушенням зобов`язання, повинен бути реальним та доведеним позивачем.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Виходячи з наведеного та в силу ст.74 Господарського процесуального кодексу України, саме позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення зв`язку між протиправною поведінкою та збитками потерпілої сторони.

У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б нею одержані, якщо б її право не було порушено іншою особою, тобто у разі належного виконання зобов`язання іншою особою і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати прибуток.

Крім того, при визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті особою для їх одержання.

Отже, у вигляді втраченої вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані.

В обґрунтування розміру заявленої до стягнення суми збитків та упущеної вигоди, позивач зазначає, що ним як покупцем, на виконання умов договорів купівлі-продажу природного газу №ПГ-Т/16-007/20 від 15.06.2016, №ПГ-Т/16-007/21 від 15.06.2016, №ПГ-Т/16-007/22 від 15.06.2016, №ПГ-Т/16-007/23 від 15.06.2016, №ПГ-Т/16-007/24 від 15.06.2016 перераховано відповідачу грошові кошти за природний газ, однак Приватним акціонерним товариством "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" було поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз - Альянс" природний газ об`ємом 2580000 куб.м., а не 3580600 куб.м. - згідно поданої позивачем понадреномінації від 22.07.2016, а отже у зв`язку з відмовою відповідача передати природний газ у належному обсязі, позивач просить суд стягнути з відповідача 51956,53 доларів США, що становить 1495149,65 грн збитків у вигляді втрат від сплати процентів по кредиту та 1486905,55 грн втраченої вигоди внаслідок вимушеного відбору природного газу з підземних сховищ газу.

Як вже неодноразово зазначалось судом, в постанові Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2018 у справі №910/24482/16 за позовом Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" до Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" про спонукання вчинити дії, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз - Альянс", та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" до Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" про спонукання до вчинення дій, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння", яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 14.08.2018 зазначено, що відповідне зменшення обсягів передачі природного газу від Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" Товариству з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" було наслідком порушення самим Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" зобов`язання щодо здійснення оплат за договорами купівлі-продажу природного газу №№ПГ-Т/16-007/20, ПГ-Т/16-007/21, ПГ-Т/16-007/22, ПГ-Т/16-007/23, ПГ-Т/16-007/24 від 15.06.2016, зокрема, платежів, які мали бути виконані до 10 та 20 липня 2016 відповідно, а тому продавець мав право застосувати п.5.5 договорів в частині одностороннього зменшення обсягів передачі природного газу.

Крім того вищевказаними судовими рішеннями встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" проведення остаточних розрахунків за договорами купівлі-продажу природного газу №№ПГ-Т/16-007/20, ПГ-Т/16-007/21, ПГ-Т/16-007/22, ПГ-Т/16-007/23, ПГ-Т/16-007/24 від 15.06.2016 та здійснення таких розрахунків не в повній мірі, в тому числі на обсяг природного газу реномінований Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс", а саме 3580,600 тис.куб.м.

Отже за висновками суду, з поданих позивачем до матеріалів справи доказів не вбачається, що у діях відповідача наявні всі елементи складу правопорушення, зокрема: протиправна поведінка; безпосередньо завдані збитки, розмір яких підтверджений належними та допустимими доказами у справі; причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками та вина відповідача, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення 51956,53 доларів США, що становить 1495149,65 грн збитків у вигляді втрат від сплати процентів по кредиту та 1486905,55 грн втраченої вигоди внаслідок вимушеного відбору природного газу з підземних сховищ газу задоволенню не підлягають.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

За таких обставин, враховуючи всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" до Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння".

Згідно з ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.74, 129, 238 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" (01010, м.Київ, вул.Московська, будинок 32/2, ідентифікаційний код 33152471) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Альянс" (01021, м.Київ, вул.М.Грушевського, будинок 28/2, Н/П №43, ідентифікаційний код 34881820) 3% річних у розмірі 70415 (cімдесят тисяч чотириста п`ятнадцять) грн 88 коп, інфляційні втрати на суму 128286 (сто двадцять вісім тисяч двісті вісімдесят шість) грн 05 коп. та судовий збір у розмірі 2980 (дві тисячі дев`ятсот вісімдесят) грн 53 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням положень п.4 розділу X "Прикінцеві положення" та п.п.17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 18.06.2020.

Суддя М.Є.Літвінова