ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" червня 2020 р. Справа № 924/155/20

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Танасюк О.Є., за участю секретаря судового засідання Ключки Н.М., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю підприємства „Авіс, м. Вінниця

до фізичної особи-підприємця Тибольчук Артура Михайловича, м. Хмельницький

про стягнення 498411,19 грн., з яких: 248004,00 грн. сума основного боргу; 17420,42 грн. 3% річних; 45361,40 грн. інфляційні втрати; 187625,37 грн. пеня

Представники сторін:

позивач: Волошенюк О.В. згідно довіреності від 10.12.2019р. (в режимі відеоконференції)

відповідач: не викликався

Рішення постановляється 17.06.2020р., оскільки в судовому засіданні 04.06.2020р. постановлено ухвалу про оголошення перерви.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі згідно з ч. 1 ст. 240 ГПК України.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 16.03.2020р. відкрито провадження у справі №924/155/20, постановлено дану справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

23.04.2020р. ухвалою суду продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою суду від 14.02.2020р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 12:00 год. 04.06.2020р.

В судовому засіданні 04.06.2020р. постановлено ухвалу про оголошення перерви на 10:00 год. 17.06.2020р., яка занесена до протоколу судового засідання.

Позиції учасників справи.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором дистрибуції в регіоні №ДМП-8 від 03.01.2017р. у зв`язку з чим в останнього утворилася заборгованість в сумі 248004,00 грн. Також у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання позивачем заявлено до стягнення 3% річних, інфляційні втрати та пеню.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Ухвали суду, які надсилалися на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб та громадських організацій, повернуті відділенням поштового зв`язку, оскільки адресат відсутній за вказаною адресою.

Згідно з пунктом 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт не отримання кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

З огляду на наведене, судом вжито необхідних заходів щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи (Аналогічна правова позиція викладена ВС в постанові від 25.06.2018р. у справі №904/9904/17).

Враховуючи зазначене, суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

03.01.2017р. між товариством з обмеженою відповідальністю - підприємством „Авіс (компанія) та фізичною особи-підприємцем Тибольчук Артуром Михайловичем (дистриб`ютор) укладено договір №ДМП-8 (дистрибуції в регіоні), згідно з п. п. 1.1., 1.2. якого компанія поставляє на умовах, передбачених цим договором, дистриб`ютору товар найменування, асортимент, одиниця виміру, кількість, ціна одиниці виміру та загальна вартість якого зазначаються у видаткових накладних, податкових накладних, рахунках, специфікаціях та/або інших документах, які є невід`ємною частиною даного договору, а дистриб`ютор зобов`язується отримати товар, сплатити його вартість компанії та забезпечити реалізацію товару третім особам від свого імені та за свій рахунок на умовах даного договору.

Відповідно до п. 2.1. договору ціна за одиницю товару, його асортимент і кількість, загальна вартість кожної партії товару, що поставляється компанією зазначається окремо в кожній поставці у видатковій накладній, що є невід`ємною частиною даного договору на підставі замовлень, отриманих від дистриб`ютора.

Дистриб`ютор зобов`язаний провести розрахунок за кожну отриману відповідно до накладної партію товару протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати, зазначеної у видатковій накладній. Якщо дата оплати припадає на вихідний або святковий день, оплата повинна бути здійснена в наступний за ним банківський день. Розрахунки за товар здійснюються в гривнях шляхом перерахування суми вартості партії товару в безготівковій формі або готівкою через касу компанії у встановленому законодавством порядку (п. п. 2.2., 2.3. договору).

Згідно з п. 4.3. договору право власності на поставлену партію товару переходить від компанії до дистриб`ютора з моменту її передачі дистриб`ютору згідно накладних.

Пунктом 5.3. договору передбачено, що товар вважається переданим компанією і прийнятим дистриб`ютором з моменту підписання належним чином уповноваженими представниками сторін накладних. Повноваження фізичної особи, яка являється представником дистриб`ютора і отримує відповідну партію товару, підтверджується довіреністю, яку дистриб`ютор зобов`язаний оформити належним чином щодо кожної окремої партії товару й надати компанії разом із відповідною накладною. Форма довіреності розробляється компанією, є невід`ємною частиною договору і беззаперечно визнається дистриб`ютором.

Відповідно до положень п. 8.1. договору за порушення умов договору сторони несуть господарсько-правову відповідальність, що передбачена діючим законодавством України.

Згідно з п. 8.2. договору при порушенні умов оплати за товар дистриб`ютором виплачується сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення платежу, а також пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний календарний день прострочення. Загальна сума пені розраховується за весь період прострочення оплати суми боргу. Обмеження, передбачені п. 6 ст. 232 ГК України у даному випадку не застосовуються. Позовна давність щодо стягнення неустойки збільшується на строк у три роки.

Договір набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками обох сторін і діє до 31.12.2019р. включно, крім випадків дострокового припинення договору відповідно до п. 8.5. або за додатковою письмовою згодою сторін. У разі відсутності письмової заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору за тридцять календарних днів до закінчення строку його чинності, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Не залежно від терміну дії, договір продовжує діяти до проведення остаточних розрахунків між сторонами стосовно всіх раніше взятих за даним договором зобов`язань (п. п. 11.1., 11.2., 11.3. договору).

Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 1336332,00 грн., що підтверджується видатковими накладними: №AV000028983 від 25.05.2017р. на суму 62400,00 грн., №AV000029752 від 30.05.2017р. на суму 93600,00 грн., №AV000041242 від 26.07.2017р. на суму 47250,00 грн., №AV000041749 від 31.07.2017р. на суму 47250,00 грн., №AV000046104 від 22.08.2017р. на суму 94500,00 грн., №AV00О050315 від 13.09.2017р. на суму 63600,00 грн., №AV000053215 від 06.12.2017р. на суму 47700,00 грн., №AV000053319 від 14.12.2017р. на суму 111300,00 грн., №AV000000717 від 27.02.2018р. на суму 163200,00 грн., №AV000001851 від 24.05.2018р. на суму 63600,00 грн., №AV000001854 від 24.05.2018р. на суму 19080,00 грн., №AV000002168 від 20.06.2018р. на суму 69696,00 грн., №AV000002219 від 26.06.2018р. на суму 38016,00 грн., №AV000002505 від 26.07.2018р. на суму 102336,00 грн., №AV000003028 від 26.09.2018р. на суму 32580,00 грн., №AV000003339 від 29.10.2018р. на суму 32220,00 грн., №AV000003660 від 27.11.2018р. на суму 34080,00 грн., №AV000004044 від 27.12.2018р. на суму 33900,00 грн., №AV000000996 від 11.04.2019р. на суму 49950,00 грн., №AV000001542 від 03.06.2019р. на суму 38520,00 грн., №AV000001718 від 24.06.2019р. на суму 51072,00 грн., №AV000001966 від 23.07.2019р. на суму 40482,00 грн.

Отримання товару відповідачем також підтверджується наявними у справі довіреностями на отримання матеріальних цінностей: №1 від 23.05.2017р.; №2 від 25.07.2017р.; №3 від 21.08.2017р.; №4 від 12.09.2017р.; №5 від 05.12.2017р.; №6 від 21.02.2018р.; №7 від 23.05.2018р.: №10 від 19.06.2018р.; №11 від 26.07.2018р.; №12 від 26.09.2018р.; №13 від 29.10.2018р.; №14 від 26.11.2018р.; №16 від 26.12.2018р.; №1 від 10.04.2019р.; №2 від 30.05.2019р.: №3 від 19.06.2019р.; №4 від 18.07.2019р.

Відповідач частково розрахувався за отриманий товар, сплативши позивачу 1088328,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями та банківськими виписками: від 20.07.2017р. на суму 8150,00 грн.; від 21.08.2017р. на суму 92600,00 грн.; від 31.08.2017р. на суму 1900,00 грн.; від 26.10.2017р. на суму 20000,00 грн.; від 30.10.2017р. на суму 20000,00 грн.; від 06.11.2017р. на суму 40000,00 грн.; від 16.11.2017р. на суму 16000,00 грн.; від 22.11.2017р. на суму 10000,00 грн.; від 04.12.2017р. на суму 25000,00 грн.; від 05.12.2017р. на суму 19000,00 грн.; від 23.01.2018р. на суму 10000,00 грн.; від 07.02.2018р. на суму 10000,00 грн.; від 21.02.2018р. на суму 139000,00 грн.; від 23.05.2018р. на суму 149000,00 грн.; від 14.06.2018р. на суму 10000,00 грн.; від 19.06.2018р. на суму 95400,00 грн.; від 24.07.2018р. на суму 60000,00 грн.; від 25.07.2018р. на суму 35400,00 грн.; від 07.08.2018р. на суму 6360,00 грн.; від 26.09.2018р. на суму 780,00 грн.; від 26.09.2018р. на суму 31800,00 грн.; від 26.10.2018р. на суму 32580,00 грн.; від 26.11.2018р. на суму 34200,00 грн.; від 26.12.2018р. на суму 200,00 грн.; від 26.12.2018р. на суму 34000,00 грн.; від 22.02.2019р. на суму 8000,00 грн.; від 09.04.2019р. на суму 20000,00 грн.; від 10.04.2019р. на суму 21950,00 грн.; від 29.05.2019р. на суму 15000,00 грн.; від 30.05.2019р. на суму 24960,00 грн.; від 19.06.2019р. на суму 20000,00 грн.; від 20.06.2019р. на суму 20000,00 грн.; від 24.06.2019р. на суму 11200,00 грн.; від 18.07.2019р. на суму 20000,00 грн.; від 22.07.2019р. на суму 21496,00 грн.; від 12.08.2019р. на суму 2000,00 грн.; ПД від 12.08.2018р. на суму 2352,00 грн.

Враховуючи, що відповідач в повному обсязі не розрахувався за поставлений товар, позивач звернувся до суду зданим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод (правочинів), передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З положень ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.01.2017р. між товариством з обмеженою відповідальністю „Авіс (компанія) та фізичною особи-підприємцем Тибольчук Артуром Михайловичем (дистриб`ютор) укладено договір №ДМП-8 (дистрибуції в регіоні), згідно з п. п. 1.1., 1.2. якого компанія поставляє на умовах, передбачених цим договором, дистриб`ютору товар найменування, асортимент, одиниця виміру, кількість, ціна одиниці виміру та загальна вартість якого зазначаються у видаткових накладних, податкових накладних, рахунках, специфікаціях та/або інших документах, які є невід`ємною частиною даного договору, а дистриб`ютор зобов`язується отримати товар, сплатити його вартість компанії та забезпечити реалізацію товару третім особам від свого імені та за свій рахунок на умовах даного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦК України свобода договору є одним із загальних засад цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

В силу ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи зміст укладеного між сторонами договору, до правовідносин, які складися між учасниками справи підлягають положення законодавства, що регулюють поставку.

Так, відповідно до п.п. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 1336332,00 грн., що підтверджується видатковими накладними: №AV000028983 від 25.05.2017р. на суму 62400,00 грн., №AV000029752 від 30.05.2017р. на суму 93600,00 грн., №AV000041242 від 26.07.2017р. на суму 47250,00 грн., №AV000041749 від 31.07.2017р. на суму 47250,00 грн., №AV000046104 від 22.08.2017р. на суму 94500,00 грн., №AV00О050315 від 13.09.2017р. на суму 63600,00 грн., №AV000053215 від 06.12.2017р. на суму 47700,00 грн., №AV000053319 від 14.12.2017р. на суму 111300,00 грн., №AV000000717 від 27.02.2018р. на суму 163200,00 грн., №AV000001851 від 24.05.2018р. на суму 63600,00 грн., №AV000001854 від 24.05.2018р. на суму 19080,00 грн., №AV000002168 від 20.06.2018р. на суму 69696,00 грн., №AV000002219 від 26.06.2018р. на суму 38016,00 грн., №AV000002505 від 26.07.2018р. на суму 102336,00 грн., №AV000003028 від 26.09.2018р. на суму 32580,00 грн., №AV000003339 від 29.10.2018р. на суму 32220,00 грн., №AV000003660 від 27.11.2018р. на суму 34080,00 грн., №AV000004044 від 27.12.2018р. на суму 33900,00 грн., №AV000000996 від 11.04.2019р. на суму 49950,00 грн., №AV000001542 від 03.06.2019р. на суму 38520,00 грн., №AV000001718 від 24.06.2019р. на суму 51072,00 грн., №AV000001966 від 23.07.2019р. на суму 40482,00 грн.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2.2. договору передбачено, що дистриб`ютор зобов`язаний провести розрахунок за кожну отриману відповідно до накладної партію товару протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати, зазначеної у видатковій накладній. Якщо дата оплати припадає на вихідний або святковий день, оплата повинна бути здійснена в наступний за ним банківський день.

Таким чином, кінцевим терміном сплати за товар є:

- за видатковою накладною №AV000028983 від 25.05.2017р. на суму 62400,00 грн. - 23.06.2017р.;

- за видатковою накладною №AV000029752 від 30.05.2017р. на суму 93600,00 грн. - 29.06.2017р. (оскільки 28.06.2017р. святковий день);

- за видатковою накладною №AV000041242 від 26.07.2017р. на суму 47250,00 грн. - 25.08.2017р. (оскільки 24.08.2017р. святковий день);

- за видатковою накладною №AV000041749 від 31.07.2017р. на суму 47250,00 грн. - 29.08.2017р.;

- за видатковою накладною №AV000046104 від 22.08.2017р. на суму 94500,00 грн. - 20.09.2017р.;

- за видатковою накладною №AV000050315 від 13.09.2017р. на суму 63600,00 грн. - 12.10.2017р.;

- за видатковою накладною №AV000053215 від 06.12.2017р. на суму 47700,00 грн. - 04.01.2018р.;

- за видатковою накладною №AV000053319 від 14.12.2017р. на суму 111300,00 грн. - 12.01.2018р.;

- за видатковою накладною №AV000000717 від 27.02.2018р. на суму 163200,00 грн. - 28.03.2018р.;

- за видатковою накладною №AV000001851 від 24.05.2018р. на суму 63600,00 грн. - 22.06.2018р.;

- за видатковою накладною №AV000001854 від 24.05.2018р. на суму 19080,00 грн. - 22.06.2018р.;

- за видатковою накладною №AV000002168 від 20.06.2018р. на суму 69696,00 грн. - 19.07.2018р.;

- за видатковою накладною №AV000002219 від 26.06.2018р. на суму 3816,00 грн. - 25.07.2018р.;

- за видатковою накладною №AV000002505 від 26.07.2018р. на суму 102336,00 грн. - 27.08.2018р. (оскільки 24.08.2018р. святковий день, 25.08.2018р. та 26.08.2018р. вихідні дні);

- за видатковою накладною №AV000003028 від 26.09.2018р. на суму 32580,00 грн. - 25.10.2018р.;

- за видатковою накладною №AV000003339 від 29.10.2018р. на суму 32220,00 грн. - 27.11.2018р.;

- за видатковою накладною №AV000003660 від 27.11.2018р. на суму 34080,00 грн. - 26.12.201 8р.;

- за видатковою накладною №AV000004044 від 27.12.2018р. на суму 33900,00 грн. - 25.01.2019р.;

- за видатковою накладною №AV000000996 від 11.04.2019р. на суму 49950,00 грн. - 10.05.2019р.;

- за видатковою накладною №AV000001542 від 03.06.2019р. на суму 38520,00 грн. - 02.07.2019р.;

- за видатковою накладною №AV000001718 від 24.06.2019р. на суму 51072,00 грн. - 23.07.2019р.;

- за видатковою накладною №AV000001966 від 23.07.2019р. на суму 40482,00 грн. - 21.08.2019р.

Отже, терміни оплати товару за кожною видатковою накладною є такими, що настали.

Положеннями ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Положення аналогічного змісту міститься в ст. 526 ЦК України.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу приписів ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідач не розрахувався з позивачем в повному обсязі за поставлений товар у терміни, визначені договором, позовні вимоги про стягнення 248004,00 грн. суми основного боргу є обґрунтованими, підтверджені наявними в матеріалах справи доказами, тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Щодо пені.

За приписами ч. 1 ст. 230 ГК України, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст. 551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 8.2. договору передбачено, що при порушенні умов оплати за товар дистриб`ютором виплачується сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення платежу, а також пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний календарний день прострочення. Загальна сума пені розраховується за весь період прострочення оплати суми боргу. Обмеження, передбачені п. 6 ст. 232 ГК України у даному випадку не застосовуються. Позовна давність щодо стягнення неустойки збільшується на строк у три роки.

Позивачем заявлено до стягнення 187625,37 грн. пені, нарахованих окремо по кожній видатковій накладній.

З аналізу розрахунку пені вбачається, що позивачем в окремих періодах невірно визначено початковий період нарахування, оскільки кінцевий термін сплати припадав на святкові дні.

Зокрема, позивачем при визначенні дати прострочення за видатковою накладною №AV000029752 від 30.05.2017р. не враховано, що 28.06.2017р. є святковим днем (День Конституції України). Тому, наступним банківським днем та кінцевим терміном оплати є 29.06.2017р. Відтак, прострочення платежу за видатковою накладною №AV000029752 від 30.05.2017р. на суму 93600,00 грн. починається з 30.06.2017р.

Суд здійснивши перерахунок пені в межах визначеного позивачем періоду, встановив, що за період з 30.06.2017р. по 20.08.2017р. із суми заборгованості 93600,00 грн., розмір пені становить 3333,70 грн.

Враховуючи зазначене, суд відмовляє у стягненні 128,21 грн. пені (3461,91 3333,70) за відповідний період.

Аналогічно позивачем при визначенні дати прострочення за видатковою накладною №AV000041242 від 26.07.2017р. не враховано, що 24.08.2017р. є святковим днем (День Незалежності України). Тому наступним банківським днем та кінцевим терміном оплати є 25.08.2017р. Відтак, прострочення платежу за видатковою накладною №AV000041242 від 26.07.2017р. на суму 47250,00 грн. починається з 26.08.2017р.

Суд здійснивши перерахунок пені в межах визначеного позивачем періоду, встановив, що за період з 26.08.2017р. по 26.10.2017р. із суми заборгованості 47250,00 грн., розмір пені становить 2006,51 грн.

Таким чином, суд відмовляє у стягненні 32,35 грн. пені (2038,86 2006,51) за відповідний період.

По інших видаткових накладних позивачем вірно визначено періоди та правомірно здійснено нарахування пені.

З огляду на зазначене, до стягнення підлягає пеня в розмірі 187464,81 грн. (187625,37 - 128,21 - 32,35).

У стягненні 160,56 грн. пені суд відмовляє.

Щодо 3% річних.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 17420,42 грн., нараховані окремо по кожній видатковій накладній.

Як вбачається із розрахунку наявного в матеріалах справи, позивачем під час нарахування 3% річних, в окремих періодах невірно визначено початковий період нарахування, оскільки кінцевий термін сплати припадав на святкові дні. Зокрема, за видатковою накладною №AV000029752 від 30.05.2017р. кінцевим терміном оплати є 29.06.2017р., оскільки 28.06.2017р. припадає на святковий день (День Конституції України); за видатковою накладною №AV000041242 від 26.07.2017р. кінцевим терміном оплати є 25.08.2017р., оскільки 24.08.2017р. святковий день (День Незалежності України).

Суд здійснивши перерахунок 3% річних в межах визначеного позивачем періоду, встановив, що за період з 30.06.2017р. по 20.08.2017р. із суми заборгованості 93600,00 грн., розмір 3% річних становить 400,04 грн.

Таким чином, суд відмовляє у стягненні 15,39 грн. 3% річних (415,43 400,04) за відповідний період.

Також здійснивши перерахунок 3% річних за період з 26.08.2017р. по 05.11.2017р. із суми заборгованості 47250,00 грн., суд встановив що до стягнення підлягає 279,62 грн. 3% річних.

Тому в стягненні 3,87 грн. 3% річних (283,49 - 279,62) за відповідний період суд відмовляє.

Отже, з урахуванням проведених перерахунків, до стягнення підлягають 3% річних в розмірі 17401,16 грн. (17420,42 - 15,39 - 3,87).

У стягненні 19,26 грн. 3% річних суд відмовляє.

Щодо інфляційних втрат.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 12.03.2020р. у справі №916/190/18, від 14.01.2020р. у справі №924/532/19.

Позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати в розмірі 45361,40 грн.

З аналізу розрахунку пені вбачається, що позивачем за окремими видатковими накладними невірно визначено періоди розрахунку інфляційних втрат, оскільки борг проіснував менше місяця, а також здійснено нарахування на більші суми заборгованості, які не проіснували повний місяць. Враховуючи зазначене, судом здійснено перерахунок за окремі періоди, у зв`язку з чим правомірним є нарахування інфляційних втрат у наступних розмірах:

- за видатковою накладною №AV000028983 від 25.05.2017р. за липень 2017р. (індекс інфляції 100,2%) із суми заборгованості 54250,00 грн. інфляційні втрати становлять 108,50 грн.;

- за видатковою накладною №AV000029752 від 30.05.2017р. розмір інфляційних втрат становить 1359,98 грн., зокрема: за липень 2017р. (індекс інфляції 100,2%) із суми заборгованості 93600,00 грн. інфляційні втрати становлять 187,20 грн.; за серпень-вересень 2017р. (сукупний індекс 101,898%) із суми заборгованості 53350,00 грн. інфляційні втрати становлять 1012,58 грн.; за жовтень 2017р. із суми заборгованості 13350,00 грн. інфляційні втрати становлять 160,20 грн.

- за видатковою накладною №AV000041749 від 31.07.2017р. розмір інфляційних втрат становить 1900,01 грн., зокрема: за вересень-жовтень 2017р. (сукупний індекс 103,224%) із суми заборгованості 47250 грн. інфляційні втрати становлять 1523,34 грн.; за листопад 2017р. (індекс 100,9%) із суми заборгованості 41850,00 грн. інфляційні втрати становлять 376,67 грн.;

- за видатковою накладною №AV000046104 від 22.08.2017р. розмір інфляційних втрат становить 4153,45 грн., зокрема: за жовтень-листопад 2017р. (сукупний індекс 102,1108%) із суми заборгованості 94500,00 грн. інфляційні втрати становлять 1994,70 грн.; за грудень 2017р. (індекс 101,0%) із суми заборгованості 92350,00 грн. інфляційні втрати становлять 923,50 грн. За січень 2018р. (індекс 101,5%) із суми заборгованості 82350,00 грн. інфляційні втрати становлять 1235,25 грн.;

- за видатковою накладною №AV000050315 від 13.09.2017р. за листопад 2017р. січень 2018р. (сукупний індекс 103,437635%) із суми заборгованості 63600,00 грн. інфляційні втрати становлять 2186,34 грн.; за лютий 2018р. інфляційні втрати не нараховуються, оскільки заборгованість в лютому проіснувала менше місяця;

- за видатковою накладною №AV000053215 від 06.12.2017р. за лютий квітень 2018р. (сукупний індекс 102,8259792%) із суми заборгованості 44650 грн. інфляційні втрати становлять 1261,80 грн.; за травень 2018р. інфляційні втрати не нараховуються, оскільки заборгованість в травні проіснувала менше місяця;

- за видатковою накладною №AV000001851 від 24.05.2018р. позивачем безпідставно нараховано інфляційні втрати за вересень 2018р., оскільки борг існував неповний місяць вересня;

- за видатковою накладною №AV000001854 від 24.05.2018р. розмір інфляційних втрат становить 115,15 грн., оскільки у липні-серпні 2018р. була дефляція (сукупний індекс 99,3%) із суми заборгованості 19080,00 грн. інфляція становила мінусове значення (-133,56 грн.), а у вересні 2018р. суми заборгованості 13090,00 грн. інфляційні втрати становлять 248,71 грн. За жовтень 2018р. інфляційні втрати не нараховуються, оскільки заборгованість в жовтні проіснувала менше місяця;

- за видатковою накладною №AV000002168 від 20.06.2018р. розмір інфляційних втрат становить 2401,80 грн., зокрема: за серпень-вересень 2018р. (сукупний індекс 101,9%) із суми заборгованості 69696,00 грн. інфляційні втрати становлять 1324,22 грн.; за жовтень 2018р. (індекс 101,7%) із суми заборгованості 50206,00 грн. інфляційні втрати становлять 853,50 грн.; за листопад 2018р. (індекс 101,4%) із суми заборгованості 16006,00 грн. інфляційні втрати становлять 224,08 грн. За грудень 2018р. інфляційні втрати не нараховуються, оскільки заборгованість в грудні проіснувала менше місяця;

- за видатковою накладною №AV000002219 від 26.06.2018р. розмір інфляційних втрат становить 2456,83 грн., зокрема: за серпень-листопад 2018р. (сукупний індекс 105,0831522%) із суми заборгованості 38016,00 грн. інфляційні втрати становлять 1932,41 грн.; за грудень 2018р. січень 2019р. (сукупний індекс 101,808%) із суми заборгованості 19822,00 грн. інфляційні втрати становлять 358,38 грн.; за лютий-березень 2019р. (сукупний індекс 101,4045%) із суми заборгованості 11822,00 грн. інфляційні втрати становлять 166,04 грн.;

- за видатковою накладною №AV000002505 від 26.07.2018р. розмір інфляційних втрат становить 9631,68 грн., зокрема: за вересень 2018р. - березень 2019р. (сукупний індекс 108,48563261%) із суми заборгованості 102336,00 грн. інфляційні втрати становлять 8683,86 грн.; за квітень 2019р. (індекс 101,0%) із суми заборгованості 72208,00 грн. інфляційні втрати становлять 722,08 грн.; за травень 2019р. (індекс 100,7%) із суми заборгованості 32248,00 грн. інфляційні втрати становлять 225,74 грн.

За іншими видатковими накладними позивачем вірно та в межах можливих нарахувань здійснено розрахунок інфляційних втрат, зокрема:

- за видатковою накладною №AV000041242 від 26.07.2017р. 1523,34 грн.;

- за видатковою накладною №AV000053319 від 14.12.2017р. 3032,11 грн.;

- за видатковою накладною №AV000003028 від 26.09.2018р. 2107,98 грн.;

- за видатковою накладною №AV000003339 від 29.10.2018р. 1611,05 грн.;

- за видатковою накладною №AV000003660 від 27.11.2018р. 1452,57 грн.;

- за видатковою накладною №AV000004044 від 27.12.2018р. 1094,95 грн.;

- за видатковою накладною №AV000000996 від 11.04.2019р. 752,39 грн.;

- за видатковою накладною №AV000001542 від 03.06.2019р. 580,22 грн.;

- за видатковою накладною №AV000001718 від 24.06.2019р. 769,30 грн.;

- за видатковою накладною №AV000001966 від 23.07.2019р. 609,78 грн.

З огляду на зазначене, до стягнення підлягають інфляційні втрати в розмірі 40414,83 грн.

У стягненні 4946,57 грн. інфляційних втрат (45361,40 - 40414,83) суд відмовляє.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 493284,80 грн., з яких: 248004,00 грн. сума основного боргу, 187464,81 грн. пеня, 17401,16 грн. 3% річних, 40414,83 грн. - інфляційні втрати.

У стягненні 5126,39 грн., з яких: 160,56 грн. пеня, 19,26 грн. - 3% річних, 4946,57 грн. - інфляційні втрати суд відмовляє.

Розподіл судових витрат між сторонами.

З урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по оплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також позивачем заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат позивача на послуги адвоката в розмірі 5000,00 грн.

Положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до статті 26 Закону України „Про адвокатуру і адвокатську діяльність, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України „Про адвокатуру і адвокатську діяльність, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Договір про надання правової допомоги визначає взаємні права й обов`язки адвоката (адвокатського об`єднання) та клієнта, який звернувся за правовою допомогою, а також обсяг повноважень адвоката (адвокатського об`єднання) при здійсненні представництва інтересів клієнта, в тому числі в судах. Договір про надання правової допомоги, по суті, є договором про надання послуг у розумінні статті 902 Цивільного кодексу України, що узгоджується з нормами частини третьої статті 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", яка передбачає, що до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Згідно зі статтею 30 Закону України „Про адвокатуру і адвокатську діяльність, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України „Про адвокатуру і адвокатську діяльність Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 19.02.2020 року у справі №910/16223/18.

У додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі №922/1163/18 зроблено наступні правові висновки:

„(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність");

(2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

(6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Як вбачається з матеріалів справи 10.12.2019р. між ОСОБА_1 (адвокат) та товариством з обмеженою відповідальністю - підприємством „Авіс (клієнт) укладено договір про надання правової допомоги №К-34, відповідно до п. 1.1. якого адвокат зобов`язався надавати клієнту правову допомогу щодо захисту прав та законних інтересів в судах всіх інстанцій, державної виконавчої служби, органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування у справі за позовом клієнта до ФОП Тибольчук А.М. про стягнення заборгованості, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар (винагороду) в розмірі 5000,00 грн. в якості попередньої оплати шляхом видачі коштів з каси клієнта із зазначенням відповідного призначення платежу.

Адвокатом додано до матеріалів справи опис наданих послуг, в якому зазначено, що надані послуги з професійної правничої допомоги полягають в наступному: збір та правовий аналіз інформації, документів та матеріалів, що стосуються справи 16 год.; надання усних консультацій та роз`яснень щодо правових питань, що стосуються справи 2 год.; складання позовної заяви з розрахунком сум річних, інфляційного збільшення, пені та формування додатків 29 год. Даний опис наданих послуг містить перелік наданих адвокатом послуг станом на 17.02.2020р.

Позивачем здійснено оплату послуг адвокату Волошенюк О.В. за договором №К-34 від 10.12.2019р. в розмірі 5000,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером №1739 від 10.12.2019р.

Довіреністю від 10.12.2019р. товариство з обмеженою відповідальністю підприємство „Авіс уповноважив адвоката Волошенюк О.В. представляти інтереси товариства у суді.

В акті (звіті) приймання-передачі наданих послуг від 14.05.2020р. до договору про надання правової допомоги №К-34 від 10.12.2020р. сторони зафіксували перелік правових заходів, здійснених адвокатом: збір та правовий аналіз інформації, документів та матеріалів, що стосуються справи; прийняття участі у проведенні переговорів із боржником; складання позовної заяви з розрахунком сум річних, інфляційного збільшення, пені та формування документів; складання документів щодо забезпечення судового процесу; прийняття участі у судових засіданнях.

Отже, як свідчать матеріали справи, сторонами у договорі про надання правової допомоги №К-34 від 10.12.2020р. встановлено фіксований розмір гонорару адвоката в розмірі 5000,00 грн. в якості попередньої оплати, порядок та умови його оплати, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом відображені в описі наданих послуг та в акті (звіті) приймання-передачі наданих послуг. Вартість послуг, яка узгоджена сторонами в розмірі 5000,00 грн. сплачена позивачем.

При розгляді заяви позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу судом також враховується, що адвокат Волошенюк О.В. здійснювала представництво інтересів ТОВ - підприємства „Авіс в суді у справі №924/155/20, повноваження якої підтверджуються свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю від 18.01.2017р. серія НВ №000116 та довіреністю від 10.12.2019р.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 ГПК України).

Докази понесення витрат на професійну правничу допомогу були надані позивачем разом з позовною заявою.

Частиною 4 ст. 126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).

Судом враховується, що відповідачем не заперечувався орієнтовний розрахунок судових витрат. При цьому, у позові було зазначено, що позивач очікує понести витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Під час розгляду справи судом встановлено, що із загальної суми заявленої до стягнення 498411,19 грн. (100%) до стягнення підлягає сума 493284,80 грн. (98,97%).Таким чином, суд вбачає наявність підстав для відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 4948,50 грн. (98,97% із заявлених 5000,00 грн.). Даний розмір судових витрат відповідно до статті 74 ГПК України доведений, документально обґрунтований, відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та не заперечувався відповідачем під час розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 2, 20, 73, 74, 76-79, 129, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Тибольчук Артура Михайловича, м. АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю - підприємство "Авіс" (21037, м. Вінниця, вул. Пирогова, буд. 150, ) 248004,00 грн. (двісті сорок вісім тисяч чотири гривні 00 коп.) суму основного боргу; 187464,81 грн. (сто вісімдесят сім гривень чотириста шістдесят чотири гривні 81 коп.) пені, 17401,16 грн. (сімнадцять тисяч чотириста одну гривню 16 коп.) 3% річних, 40414,83 грн. (сорок тисяч чотириста чотирнадцять гривень 83 коп.) інфляційних втрат, 4948,50 грн. (чотири тисячі дев`ятсот сорок вісім гривень 50 коп.) витрат на професійну правничу допомогу, 7399,27 грн. (сім тисяч триста дев`яносто дев`ять гривень 27 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України)

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 ГПК України).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину (ч. 4 розділу Х ГПК України).

Апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України, з урахуванням ч. 4 Розділу X "Прикінцеві положення" ГПК України.

Повне рішення складено 17.06.2020р.

Суддя О.Є. Танасюк

Віддрук. 3 прим.:

1 до справи;

2 товариство з обмеженою відповідальністю підприємство „Авіс (21037, м. Вінниця, вул. Пирогова, 150);

3 фізична особа-підприємець Тибольчук Артур Михайлович ( АДРЕСА_2 ).

Всім рек. листом з пов. про вручення