ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2020 р. Справа№ 910/13543/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тищенко О.В.

секретар судового засідання Шевченко В.І.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця»

на рішення Господарського суду м. Києва

від 03.12.2019

у справі № 910/13543/19 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемтранс»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 88 328,98 грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лемтранс» (далі - ТОВ «Лемтранс», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця», відповідач) про стягнення 88 328,98 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що здійснюючи перевезення власних (орендованих) вагонів позивача, відповідач не виконав покладеного на нього обов`язку із забезпечення збереженості майна та допустив пошкодження (розукомплектування) цих залізничних вагонів, в зв`язку з чим їх направлено на технічне обслуговування, а позивачем в свою чергу понесено збитків, пов`язаних з придбанням деталей та технічним обслуговуванням вагонів, які не відшкодовано відповідачем. Вважаючи, що його права порушено, позивач звернувся з даним позовом до суду та просив стягнути з відповідача збитки в розмірі 88 328,98 грн.

Рішенням господарського суду мсті Києва від 03.12.2019 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемтранс» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 88 328,98 грн. задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемтранс» суму збитків в розмірі 88 328,98 грн. та суму судового збору в розмірі 1 921,00 грн.

Не погоджуючись із згаданим рішенням Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати в повному обсязі та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому, позивач повинен довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Розукомплектуванням вантажного вагона, на думку апелянта, власності позивача заподіяно шкоду невстановленими особами, про що було повідомлено правоохоронні органи. На переконання апелянта, при виявленні несправностей вантажних вагонів в процесі їх звичайної експлуатації чи у разі наявності впливу на стан вантажних вагонів сторонніх осіб (крадіжка деталей та вузлів) за відсутності вини, АТ «Укрзалізниця» не може нести відповідальності за збитки, які винникли за таких обставин тощо.

В наданих апеляційному суду запереченнях, позивач стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рушення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що він є власником (орендарем) спірних вагонів, які вказано в залізничних накладних у графі 20 «найменування вантажу», які складалась АТ «Укрзалізниця» на підставі автоматизованого банку даних парку вантажних вагонів, а також додатково підтверджено наданими ним документами (договори та акти, про що детально зазначено у відповіді на відзив). За твердженнями позивача, оскільки порожні приватні вагони мають статус «Вантажу», відповідно до п. 2 Правил складання актів повинен бути сформований комерційний акт в зв`язку з пошкодженням вантажу, однак незважаючи на звернення позивача із заявами та скаргами до відповідача, ним було відмовлено у складанні відповідних актів, адже складання комерційних актів з приводжу пошкодження порожніх вагонів нормативними актами не передбачено. При цьому, позивач акцентував увагу, що зміст його вимог зосереджено не на тому, що вагони були розукомплектовані невстановленими особами, а на тому, що АТ «Українська залізниця» не забезпечила схоронності (збереження) майна (вагонів) під час їх курсування залізничними коліями. Позивач також вказував на наявність всіх елементів складу правопорушення тощо.

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 (зі змінами) «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 на усій території України установлено карантин.

Указом Президента України №87 від 13.03.2020 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.03.2020 «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», яким констатовано, що епідемічна ситуація в Україні у зв`язку поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» набула надзвичайно загрозливого характеру.

З огляду на приписи постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами) та вжитим карантинним режимом із запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2020 розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2019 у справі № 910/13543/19 призначено на 09.06.2020. Доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Оскільки в судове засідання апеляційної інстанції 09.06.2020, яке повинно було відбутись в режимі відеоконференції, представники сторін, явка яких в судове засідання обов`язковою не визнавалась, не з`явились, зокрема, в Господарський суд Львівської області, не зважаючи на їх належне повідомлення про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення їм відповідної ухвали про призначення розгляду справи, за відсутності їх клопотань про відкладення розгляду справи та наявне, попередньо подане клопотання позивача про розгляд справи без його представника, наявність в матеріалах справи доказів, які є достатніми для вирішення спору у даній справі без заслуховування їх пояснень, апеляційний суд вважав за можливе справу розглядати за відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції вимог процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, в квітні 2019 року АТ «Українська залізниця» здійснювало перевезення вантажних вагонів власності (оренди) ТОВ «Лемтранс», а саме, №№ 62119011, 62965710, 56937147, 61842233, 61845103, 63253173, 53485140, 55331987.

На станції Бурштин було виявлено пошкодження (розкомплектування) вищевказаних вагонів, які в подальшому були направленні на технічне обслуговування внаслідок встановлення пошкодження авторежиму, відсутності головної частини, опробування гальм, про що свідчать відповідні повідомлення форми ВУ-23М, а саме: №9870 від 31.03.2019, №9869 від 31.03.2019, №9936 від 05,04.2019, №9938 від 05.04.2019, №9937 від 05.04.2019, №9933 від 05.04.2019, №9940 від 05.04.2019, №9999 від 10.04.2019.

За приписами ст. 129 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (далі - Статут залізниць України), обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Відповідно до п. 20 Правил складання актів (ст. 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002 (далі - Правила складання актів), акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно ст.124 Статуту залізниць України.

З метою складання відповідних актів - комерційних актів форми ГУ-22 та актів про пошкодження вагонів форми ВУ-25М ТОВ «Лемтранс» письмово звернулось з заявами вих. №2425/ДВ від 07.05.2018 до начальника станції Бурштин виробничого підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», а також заявою №2426/ДВ від 07.05.2019 до начальника виробничого підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Коломия» регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства

«Українська залізниця».

На ці заяви ТОВ «Лемтранс» відповіді не отримало.

Крім цього, ТОВ «Лемтранс» звернулось до начальника структурного підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» зі скаргою №2777/ДВ від 24.05.2019 на дії начальника станції Бурштин виробничого підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» в зв`язку з відмовою зазначеної особи представникам ТОВ «Лемтранс» у складанні актів.

На скаргу вих. №2777/ДВ від 24.05.2019 ТОВ «Лемтранс» отримало відповідь вих. №ДН-4-2/1367 від 14.06.2019, відповідно до якої залізниця зазначила про відсутність підстав для складання станцією Бурштин комерційних актів форми ГУ-22 для засвідчення обставин, зазначених ТВ «Лемтранс».

Виробничим структурним підрозділом «Експлуатаційне вагонне депо Коломия» регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» складені акти про пошкодження вагонів (форма ВУ-25М), а саме: №62119011 від 30.03.2019, №62965710 від 29.03.2019, №56937147 від 29.03.2019, №61842233 від 03.04.2019, №61845103 від 02.04.2019, №63253173 від 12.04.2019, №53485140 від 04.04.2019, №55331987 від 06.04.2019.

Внаслідок пошкодження (розукомплектування) вагонів ТОВ «Лемтранс» було змушене передати виробничому структурному підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Коломия» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» аналогічні деталі, які були відсутні на вагонах, для подальшого їх встановлення на вагони, оскільки такі використовуються у господарській діяльності ТОВ «Лемтранс».

За матеріалами справи, ТОВ «Лемтранс» придбано деталі, які були встановлені замість відсутніх деталей на розукомплектованих вагонах.

На підставі Договору поставки №710/16 від 01.11.2016 та специфікації №27 від 01.06.2018 у ТДВ «Попаснянський ВРЗ» було придбано головну частину 270.023-1 в кількості 4 шт. на загальну суму 19 877,66 грн. Зазначена продукція була оплачена згідно платіжного доручення №6861 від 04.09.2018.

На підставі Договору поставки №710/16 від 01.11.2016 та специфікації №28 від 01.06.2018 у ТДВ «Попаснянський ВРЗ» було придбано магістральну частину 483.010-01 в кількості 1 шт. на загальну суму 5 670,30 грн. Зазначена продукція була сплачена згідно платіжного доручення № 6861 від 04.09.2018.

На підставі договору поставки № 59/14 від 10.02.2014 та специфікації № 38 від 10.04.2018 у ТОВ «Укртранспневматика» було придбано авторежим 265 А-1 в кількості 3 шт. на загальну суму 10 789,20 грн. Кошти були сплачені згідно платіжного доручення № 3242 від 24.04.2018 на підставі виставленого рахунку № ТП000000213 від 20.04.2018.

На підставі договору поставки №235/16 від 13.04.2016 та специфікації від 17.04.2018 у ПрАТ «ХМЗ» було придбано гайку МІ2 ТОСТ 5915:2008 в кількості 0,25 кг на загальну суму 9,24 грн. Кошти були сплачені згідно платіжного доручення №3973 від 18.05.2018 на підставі виставленого рахунку № 1004 від 12.04.2018.

На підставі договору поставки № 773/12 від 15.11.2012 та специфікації від 05.11.2018 у ТОВ «НВК ХАРКІВТРАНС» було придбано гайку конусна для корпусу магістральної (головної) частини повітророзподілювача В2-1-22- ГОСТ 2879-2006 в кількості 10 шт. на загальну суму 353,40 грн. Кошти були сплачені згідно платіжного доручення №9476 від 05.12.2018 на підставі виставленого рахунку № 1014 від 31.10.2018.

На підставі Договору поставки № 710/16 від 01.11.2016 та специфікації №23 від 01.03.2018 року у ТДВ «Попаснянський ВРЗ» було придбано муфту тяги 532.40.052-0 в кількості 1 шт. на загальну суму 268,80 грн. Зазначена продукція була сплачена згідно платіжного доручення №3480 від 03.05.2018.

На підставі Договору поставки № 710/16 від 01.11.2016 та специфікації №20 від 02.01.2018 року у ТДВ «Попаснянський ВРЗ» було придбано затяжку горизонтальних важелів 532.40.100-0сб в кількості 2 шт. на загальну суму 2 760,00 грн. Зазначена продукція була сплачена згідно платіжного доручення №520 від 22.01.2018.

На підставі Договору поставки №710/16 від 01.11.2016 та специфікації №12 від 03.05.2017 у ТДВ «Попаснянський ВРЗ» було придбано валик 36x75 в кількості 4 шт. на загальну суму 128,64 грн. Зазначена продукція була сплачена згідно платіжного доручення №6172 від 04.07.2017.

На підставі Договору поставки №710/16 від 01.11.2016 та специфікації №23 від 01.03.2018 року у ТДВ «Попаснянський ВРЗ» було придбано валик 30x75 в кількості 2 шт. на загальну суму 62,40 грн. Зазначена продукція була сплачена згідно платіжного доручення №2381 від 27.03.2018.

На підставі Договору поставки №710/16 від 01.11.2016 та специфікації №23 від 01.03.2018 у ТДВ «Попаснянський ВРЗ» було придбано тягу гальмівну 726.40.071 в кількості 1 шт. на загальну суму 290,40 грн. Зазначена продукція була сплачена згідно платіжного доручення №3480 від 03.05.2018.

На підставі Договору поставки №59/14 від 10.02.2014 та специфікації №33 від 30.06.2017 у ТОВ «Укртранспневматика» було придбано авторегулятор РТРП-675М в кількості 1 шт. на загальну суму 3 297,60 грн. Зазначена продукція була сплачена згідно платіжних доручень №6182 від 05.07.2017, №7374 від 01.08.2017 на підставі виставленого рахунку №ТП000000297 від 03.07.2017.

Також на вагони було встановлено шпильки М12х70, які виготовляються у вагонному депо Дніпродзержинськ Дніпропетровської філії ТОВ «Лемтранс» для встановлення на власні вагони, передача стороннім організаціям відбувається тільки з метою встановлення їх на власний (орендований) рухомий склад ТОВ «Лемтранс». Для виготовлення шпильки М12х70 на підставі договору поставки №77/15-ПР-М від 09.02.2015 року та специфікації від 17.09.2018 у АТ «УТМК» було придбано арматуру 12 мм А240 ДСТУ 3760:2006, ГОСТ 7566-94 (сплачена згідно платіжного доручення №7507 від 27.09.2018 на підставі виставленого рахунку-фактури №Дн000007960 від 17.09.2018).

Таким чином, на вагони були встановлені шпильки М12х70 у кількості 20 шт. на загальну суму 20,64 грн.

Відтак загальна вартість придбаних позивачем деталей становить 120 985,29 грн.

За змістом п. 21 Правил користування вагонами і контейнерами, ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

Як встановлено матеріалами справи, 06.03.2019 між ТОВ «Лемтранс» (замовником за договором) та AT «Укрзалізниця» (Регіональна філія «Львівська залізниця» AT «Укрзалізниця») (виконавецем за договором) укладено договір на технічне обслуговування з відчепленням вантажних вагонів № Л/В- 19145/НЮ, за умовами якого виконавець зобов`язується виконувати технічне обслуговування з відчепленням (ТОв-1 або ТОв-2, далі - ТО) вагонів замовника силами та на базі структурних підрозділів виконавця - вагонних депо (Виробничий структурний підрозділ «Експлуатаційне вагонне депо Клепарів» філії «Львівська залізниця» AT «Укрзалізниця», Виробничий структурний підрозділ «Експлуатаційне вагонне депо Коломия» філії «Львівська залізниця» AT «Укрзалізниця», Виробничий структурний підрозділ «Експлуатаційне вагонне депо Ковель» філії «Львівська залізниця» AT «Укрзалізниця», Виробничий структурний підрозділ «Експлуатаційне вагонне депо Тернопіль» філії «Львівська залізниця» AT «Укрзалізниця», Виробничий структурний підрозділ «Експлуатаційне вагонне депо Ужгород» філії «Львівська залізниця» AT «Укрзалізниця»).

Деталі, придбані ТОВ «Лемтранс» для встановлення їх замість відсутніх деталей на розукомплектованих вагонах були передані Виробничому структурному підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Коломия» філії «Львівська залізниця» AT «Укрзалізниця» та були встановлені на зазначені вище вагони відповідно до акту від 14.05.2019 зняття з відповідального зберігання і витрат запасних частин, які постачає ТОВ «Лемтранс» для технічного обслуговування вагонів з відчепленням при підготовці до перевезень згідно договору № Л/В-19145/НЮ від 06.03.2019.

У зв`язку з розкомплектуванням вагонів, їх було відправлено до виробничого структурного підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Коломия» філії «Львівська залізниця АТ «Українська залізниця» для проведення ремонтних робіт, за наслідком виконання яких було понесено відповідні витрати по встановленню (технічному обслуговуванню вагонів) деталей на вагони в розмірі 22 459,27 грн.

За матеріалами справи ТОВ «Лемтранс» також було понесено витрати на транспортування пошкоджених вагонів в ремонт на загальну суму в розмірі 14 615,07 грн, а саме:

- витрати на транспортування вагону №62119011 за залізничною накладною №38247854 понесені на суму в розмірі 1 826,88 грн (з ДПВ);

- витрати на транспортування вагону №62965710 за залізничною накладною №38247888 понесені на суму в розмірі 1 826,88 грн (з ДПВ);

- витрати на транспортування вагону №56937147 за залізничною накладною №38247896 понесені на суму в розмірі 1 826,88 грн (з ДПВ);

- витрати на транспортування вагону №61842233 за залізничною накладною №38247821 понесені на суму в розмірі 1 826,88 грн (з ДПВ);

- витрати на транспортування вагону №61845103 за залізничною накладною №38247839 понесені на суму в розмірі 1 826,88 грн (з ДПВ);

- витрати на транспортування вагону №63253173 за залізничною накладною №38247870 понесені на суму в розмірі 1 826,88 грн (з ДПВ);

- витрати на транспортування вагону №53485140 за залізничною накладною №38247862 понесені на суму в розмірі 1 826,88 грн (з ДПВ);

- витрати на транспортування вагону №55331987 за залізничною накладною №38247847 понесені на суму в розмірі 1 826,88 грн (з ДПВ).

В графі №34 «Усього сплачено відправником (промисом)» залізничних накладних зазначено суму без ПДВ, яку сплачено за перевезення по залізничній накладній. На підтвердження того, що витрати з транспортування пошкоджених вагонів в ремонт було сплачено позивачем у графі 13 «платник» залізничних накладних вказано платником ТОВ «Лемтранс».

Крім цього, як встановлено матеріалами справи, між ТОВ «Лемтранс» (замовником за договором) та ПАТ «Укрзалізниця» (перевізником за договором) укладено Договір про надання послуг №08890/ЦТЛ-2018 від 12.02.2018, предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до п. 2.1.6 зазначеного Договору замовник зобов`язаний оплачувати перевізнику послуги, пов`язані з організацією та перевезенням вантажів та інші надані послуги з сум внесеної передоплати за кодом платника.

Положеннями п. 4.2 Договору встановлена, що оплата послуг відповідно до Договору здійснюється на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання перевізника.

За змістом п. 4.7 Договору по закінченню звітного місяця, не пізніше 10-го числа місяця наступного за звітним, перевізник надає замовнику в електронному вигляді виписки з його особового рахунку та зведену відомість для її підписання, в тому числі з накладанням ЕЦП.

На підтвердження факту, що позивачем було сплачено вартість транспортування вагонів до місця ремонту, до матеріалів справи долучено копію особового рахунку №8208503 (розширений) за квітень 2019 та переліки №20190410 від 10.04.2019.

Місцевим судом також встановлено, що при проведенні технічного обслуговування вагонів ТОВ «Лемтранс» понесено витрати з подавання та забирання вагонів на загальну суму 7 726,39 грн з ПДВ, що підтверджується Актами №269/05 від 07.05.2019 та №280/05 від 14.05.2019 на вказану суму.

За приписами ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Перевезення вантажу згідно ст. 908 ЦК України здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За змістом ч. 1 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, а також додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань (ч. 5 ст. 307 ГК України).

Відповідно до п. 2 Статуту залізниць України Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

За приписами ст. 3 Статуту залізниць України дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (далі - залізничні під`їзні колії).

На підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи (ст. 5 Статуту залізниць України).

Накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений згідно Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача (ст. 6 Статуту залізниць України).

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

За приписами п. 2 ст. 126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, які належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться згідно ст. 8 Статуту залізниць України в вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

Згідно п. 1.2 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України № 17 від 29.01.2015, власні вантажні вагони - вантажні вагони, які мають загальномережеву нумерацію, яка нанесена на вагони відповідно до альбому-довідника 632-2011 ПКБ ЦВ «Знаки и надписи на вагонах грузового парка колеи 1520 мм», затвердженого Радою із залізничного транспорту держав - учасниць СНД 25.04.2001 (далі - Знаки і написи), та мають ознаку в АБД ПВ «власний вагон».

Положеннями п. 3.4 Правил визначено, що власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

За змістом п. 4.1 цих Правил, випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Як вище згадувалось, в квітні 2019 на станції Бурштин було виявлено пошкодження (розкомплектування) вищевказаних вагонів, які в подальшому були направленні на технічне обслуговування внаслідок виявлення відсутності головної та магістральної частин повітророзподільника, про що свідчать відповідні повідомлення форми ВУ-23М №9870 від 31.03.2019, №9869 від 31.03.2019, №9936 від 05,04.2019, №9938 від 05.04.2019, №9937 від 05.04.2019, №9933 від 05.04.2019, №9940 від 05.04.2019, №9999 від 10.04.2019.

Виробничим структурним підрозділом «Експлуатаційне вагонне депо Коломия» регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» складено акти про пошкодження вагонів (форма ВУ-25М) №62119011 від 30.03.2019, №62965710 від 29.03.2019, №56937147 від 29.03.2019, №61842233 від 03.04.2019, №61845103 від 02.04.2019, №63253173 від 12.04.2019, №53485140 від 04.04.2019, №55331987 від 06.04.2019.

За фактом встановлення відсутності вищезазначених деталей, вагони власності (оренди) ТОВ «Лемтранс» були направлені на технічне обслуговування, про що свідчать оформлені відповідні повідомлення форми ВУ-23М.

Відповідно до п. 4.6 Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, обов`язок охорони вагонів і вантажів на під`їзній колії покладається на підприємство. Якщо під`їзна колія обслуговується локомотивом залізниці, то охорону вагонів і вантажів до моменту фактичної подачі вагонів і з моменту збирання вагонів з під`їзної колії організовує залізниця.

За змістом п.п. 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України №113 від 25.02.1999, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

На виконання вищезазначених Правил, в зв`язку з розукомплектуванням вказаних вагонів, їх було відправлено до виробничого структурного підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Коломия» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» для проведення ремонтних робіт, що підтверджується повідомленнями про приймання вантажних вагонів.

Як встановлено матеріалами справи, для ремонту пошкоджених вагонів ТОВ «Лемтранс» було придбано та надано необхідні деталі на загальну суму 43 528,28 грн., а також здійснено оплату технічного обслуговування у розмірі 22 459,27 грн., понесено витрати на транспортування розукомплектованих вагонів до місця ремонту 14 615,04 грн. та витрати з подавання та забирання вагонів в розмірі 7 726,39 грн.

Відповідно до п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, сума збитків за пошкодження вагона складається з:

- витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.99 № 551, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 01.12.99 за № 828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;

- вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;

- витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;

- плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

З огляду на наведене, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача збитків в загальному розмірі 88 328,98 грн., вважаючи, що понесення ним витрат у заявленому розмірі зумовлене неправомірною поведінкою відповідача, який не забезпечив схоронність та допустив розукомплектування вагонів під час їх перевезення, така поведінка відповідача є винною, відповідно відповідач зобов`язаний відшкодувати заподіяні позивачу збитки.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів на підставі ст. 16 ЦК України є відшкодування збитків.

Збитками є втрати, яких особа зазнала в зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ст. 22 ЦК України).

Під збитками в розумінні ч. 2 ст. 224 ГК України передбачаються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, які підлягають відшкодуванню особою, що допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст. 225 ГК України).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, яка виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

При цьому, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. В свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Аналогічної правової позиції дотримується й Верховний Суд України в постанові №6-469св10 від 02.06.2010.

В свою чергу, в даному випадку мова йде про встановлену законодавством відповідальність залізниці за незбереження приватних вагонів (майна іншої особи) під час їх використання (перевезення), а відтак статус такого майна (чи вантаж, чи пусті вагони) для встановлення складу цивільного правопорушення принципового значення немає.

За змістом п. 2 ст. 126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, які належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність в розмірі фактично заподіяної шкоди.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме, протиправної бездіяльності відповідача, яка виявилась у незабезпеченні збереженості майна (вагонів), що перебувають в оперативному управлінні позивача, завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів та необхідність їх відновлення, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою - недотримання відповідачем обов`язку з забезпечення збереженості майна під час здійснення перевезення.

Твердження відповідача (апелянта) щодо відсутності його вини у пошкодженні вагонів під час їх перевезення залізницею, адже працівниками зафіксовано факт не пошкодження вагонів, а крадіжки, що підтверджується актами про пошкодження вагона (контейнера) форми ВУ-25М, правомірно відхилено судом першої інстанції, оскільки складені відповідачем акти про пошкодження вагона (контейнера) форми ВУ-25М, за відсутності встановлених правоохоронними органами відповідних обставин у межах кримінального провадження, не можуть вважатися такими, що підтверджують здійснення крадіжки деталей вагонів третіми особами. При цьому, в силу п. 20 Правил складання актів (п. 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно із ст. 124 Статуту залізниць України.

Разом з тим, поданими документами підтверджується, що відповідач прийняв вагони до перевезення без заперечень та зауважень, а обов`язок відповідача забезпечувати схоронність вагонів передбачена ст. 110 Статуту залізниць України, відповідно до якої залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами перевезення вантажів іншому підприємству. Відтак, стверджувати про те, що відбулася крадіжка деталей вагонів, а не їх пошкодження, немає підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

За змістом ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З аналізу наведеної норми вбачається, що використання, зберігання, утримання транспортних засобів (залізничних вагонів) відповідачем є джерелом підвищеної небезпеки, а тому відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, несе відповідач, якщо не доведе протилежного.

Необґрунтованими є також твердження відповідача про те, що вагон не є вантажем, за збереження якого залізниця має нести відповідальність, адже на підставі п. 6.4. Правил реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 856 від 28.09.2004, порожні власні вагони перевозяться за перевізними документами, в яких в графі 20 «Найменування вантажу» вказується «Власний вагон (найменування власника) направляється до пункту навантаження (у ремонт тощо)» й для порожніх вагонів, що перевозяться як вантаж на власних вісях передбачено код вантажу (вантаж на власних вісях - Код ЄТСНВ 421034, 421195).

За приписами п. 11 Оглядового листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства» № 01-8/91від 29.11.2007, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус «вантажу», якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення в цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.

Проте всупереч положенням чинного законодавства відповідач не забезпечив схоронності (збереження) вагонів під час їх курсування залізничними коліями, внаслідок чого завдав збитків майну позивача.

За таких обставин, за наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками й вини відповідача, апеляційний суд визнав висновки місцевого суду про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 88 328,98 грн., які доведено позивачем належними та допустимими доказами, не спростовано відповідачем, відтак є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи апелянта стосовно неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

За рішенням від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за текстом його апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 03.12.2019 у справі № 910/13543/19 - без змін.

Матеріали справи № 910/13543/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 11.06.2020

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Є.Ю. Шаптала

О.В. Тищенко