Справа № 921/500/16-г/18
Судді Верховного Суду Кролевець О. А.
щодо постанови Верховного Суду від 09.06.2020 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Тернопільської області від 25.07.2019 та на постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2019 у справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства "Чортківський завод "Агромаш" третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "СЕ Борднетце - Україна" про визнання недійсними з моменту прийняття рішень позачергових загальних зборів Відкритого акціонерного товариства "Чортківський завод "Агромаш" від 10.03.2016, які оформлені протоколом позачергових загальних зборів акціонерів Відкритого акціонерного товариства "Чортківський завод "Агромаш" від 10.03.2016.
У судовому засіданні від 09.06.2020 більшістю голосів суддів Верховного Суду було прийнято постанову, якою касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 25.07.2019 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2019 у справі № 921/500/16-г/18 скасовано. Справу № 921/500/16-г/18 передано на новий розгляд до Господарського суду Тернопільської області.
При прийнятті вказаного судового рішення мною, О . А. Кролевець, було висловлено окрему думку наступного змісту.
Предметом позову у даній справі є вимоги позивача до відповідача про визнання недійсними, з моменту прийняття, рішень позачергових загальних зборів відповідача від 10.03.2016.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оспорювані рішення загальних зборів відповідача були прийняті за відсутності кворуму, з огляду на те, що до участі у спірних зборах на підставі довіреності від 12.01.2016 НВС 085155 було допущено ОСОБА_4 як представника одного з акціонерів відповідача - ОСОБА_5 , який однак не мав права бути представником останнього, незалежно від наявної у нього довіреності, оскільки такий представник на момент проведення спірних загальних зборів був афілійованою особою стосовно посадової особи (голови правління) відповідача (ВАТ "Чортківський завод "Агромаш").
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 25.07.2019, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2019, у задоволенні позову відмовлено.

Суди попередніх інстанцій мотивували свої висновки тим, що наведені позивачем підстави позову підтверджується матеріалами справи, однак позивач звернувся до суду за захистом свої прав з пропуском спеціальної позовної давності, визначеної ст. 50 Закону України «Про акціонерні товариства», з огляду на що у позові слід відмовити.

Відповідно до змісту касаційної скарги скаржником оскаржуються рішення та постанова судів попередніх інстанцій лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом позовної давності. Підставою касаційного оскарження є посилання скаржника на те, що останнім не було пропущено позовної давності за даним позовом.

Надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суди попередніх інстанцій встановили, що станом на момент проведення спірних загальних зборів позивач мав можливість бути обізнаним про факт афілійованості ОСОБА_4 щодо голови правління товариства ОСОБА_6 Відповідну обставину суди встановили, надавши оцінку, зокрема, звороту протоколу засідання реєстраційної комісії від 10.06.2016 та довіреності від 12.01.2016 НВС 085155.

Водночас вважаю, що висновки суду касаційної інстанції по суті спору ґрунтуються на переоцінці доказів у справі. Зокрема, суд касаційної інстанції у своїй постанові у даній справі вказав, що довіреність від 12.01.2016 НВС 085155 на представництво ОСОБА_4 акціонера ВАТ "Чортківський завод "Агромаш" ОСОБА_5 не містить відомостей про те, що ОСОБА_4 є афілійованою особою у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про акціонерні товариства". Касаційним судом встановлено, що про факт афілійованості ОСОБА_4 щодо голови правління ВАТ "Чортківський завод "Агромаш" ОСОБА_6 , позивачу стало відомо не на підставі довіреності від 12.01.2016 НВС 085155, а на підставі інших витребуваних судом першої інстанції доказів.

Разом з тим, відповідно до ст. 86 ГПК України (в редакції, чинній на момент винесення рішення судом першої інстанції) суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому відповідно до приписів ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 300 ГПК України).

Згідно зі ст. 310 ГПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: 1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави його відводу обґрунтованими; 3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; 4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; 5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; 6) судове рішення ухвалено з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; 7) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; 8) суд прийняв рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

За змістом ч. 3 ст. 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 3) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Крім того, за змістом ч. 4 ст. 300 ГПК України суд касаційної інстанції не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги лише у випадку, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведених положень законодавства, вважаю, що судами попередніх інстанцій не було допущено порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи у розумінні ч. 3 ст. 310 ГПК України.

При цьому, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, за встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, судами не було встановлено наявності обставин, які б підлягали оцінці на предмет поважності пропуску позивачем позовної давності. Відповідні обставини, про які зазначено судом касаційної інстанції у постанові було встановлено безпосередньо касаційним судом, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Крім того, зі змісту касаційної скарги вбачається, що її доводи жодним чином не стосуються питання поважності причин пропуску позивачем позовної давності, з посиланням на будь-які підстави.

За таких обставин висновок суду касаційної інстанції щодо скасування судових рішень попередніх інстанцій у даній справі ґрунтується на переоцінці доказів у справі та виході за межі доводів касаційної скарги, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 310 ГПК України та ст. 300 ГПК України.

Суддя О. А. Кролевець