РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.06.2020Справа № 910/91/20

За позовомФізичної особи-підприємця Крамаренка Василя Анатолійовича
доАкціонерного товариства "Українська залізниця"
проусунення перешкод у користування майном

Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Багнюк І.І.

Представники сторін:

від позивачаВодолагін С.М., ордер серії ЧН №044790 від 04.02.2020;
від відповідачаМарченко В.М., ордер серії АА №1017136 від 28.01.2020;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Крамаренко Василь Анатолійович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця", в якому просить усунути перешкоди у користуванні власністю позивача (стрілочним переводом №92) шляхом визнання незаконним рішення інвентаризаційної комісії Чернігівської дистанції колії Південно-Західної залізниці від 07.06.2013 про взяття на баланс Акціонерним товариством "Українська залізниця" вказаного стрілочного переводу №92 загальною вартістю 66052,86 грн, що розташований за адресою: м.Чернігів, вул.Володимира Дрозда, 11. Також позивач просив покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 23000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Акціонерне товариство "Українська залізниця" незаконно оприбуткувало майно позивача, а саме: стрілочний перевід №92 загальною вартістю 66052,86 грн, що розташований за адресою: м.Чернігів, вул.Володимира Дрозда, 11, тим самим створивши позивачу перепони у вільному володінні своєю власністю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/91/20; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 14.02.2020; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом 20 днів з дня вручення даної ухвали.

29.01.2020 через канцелярію Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній проти заявлених позовних вимог заперечив та зазначив про те, що рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 у справі №910/11877/16 за позовом Фізичної особи-підприємця Крамаренка Василя Анатолійовича до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про визнання договору дійсним та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до Фізичної особи-підприємця Крамаренка Василя Анатолійовича та Підприємства "Управління виробничо-технологічної комплектації (УВТК)" Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача за зустрічним позовом - Міністерство інфраструктури України про визнання недійсним договору, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2019 та рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 у справі №927/923/18 за позовом Фізичної особи-підприємця Крамаренка Василя Анатолійовича до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про витребування майна з чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Фізичної особи-підприємця Крамаренка Василя Анатолійовича та Підприємства "Управління виробничо-технологічної комплектації (УВТК)" Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва про визнання договору недійсним, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2019 та постановою Верховного Суду від 18.02.2020 встановлено, що станом на момент укладення договору купівлі-продажу від 01.10.2010, за умовами якого Фізична особа-підприємець Крамаренко Василь Анатолійович придбав у Підприємства "Управління виробничо-технологічної комплектації (УВТК)" Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва 594 м залізничної колії, у тому числі стрілочні переводи №92, №94, які є складовою частиною зазначеної під`їзної колії, стрілочний перевод №92 належав саме Товариству з обмеженою відповідальністю "Чернігівагрошляхбуд", а отже, з урахуванням того, що позивачем не доведено, що до нього за укладеним з Підприємством "Управління виробничо-технологічної комплектації (УВТК)" Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва перейшло право власності на спірне майно, позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю позивача (стрілочний перевід №92) шляхом визнання незаконним рішення інвентаризаційної комісії Чернігівської дистанції колії Південно-Західної залізниці від 07.06.2013 про взяття на баланс Акціонерним товариством "Українська залізниця" стрілочного переводу №92 загальною вартістю 66052,86 грн, що розташований за адресою: м.Чернігів, вул.Володимира Дрозда, 11задоволенню не підлягають.

07.02.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній проти доводів відповідача, викладених останнім у відзиві на позов, заперечив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2020 підготовче засідання у справі було відкладено до 11.03.2020; встановлено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив - до закінчення підготовчого провадження у справі.

24.02.2020 та 05.03.2020 через канцелярію Господарського суду міста Києва від позивача надійшли клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

05.03.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи постанови Верховного Суду від 18.02.2020 у справі №927/923/18. Вказана постанова долучається судом до матеріалів справи.

11.03.2020 через канцелярію Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії постанови Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2020 у справі №910/5229/19. Вказана постанова долучається судом до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 11.03.2020 судом постановлено протокольну ухвалу про неприйняття до розгляду доказів, поданих позивачем 24.02.2020 та 05.03.2020, оскільки вони були подані з порушенням встановленого законом строку. Неможливості подання вказаних доказів у встановлений законом строк з незалежних від позивача причин позивач не обґрунтував.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.04.2020.

31.03.2020 через канцелярію Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення по суті спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2020 відкладено судове засідання з розгляду справи №910/91/20 по суті на 04.06.2020.

Представник позивача в судове засідання 04.06.2020 з`явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 04.06.2020 в задоволенні позовних вимог просив відмовити.

В судовому засіданні 04.06.2020 на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.10.2010 між Підприємством "Управління виробничо-технологічної комплектації (УВТК)" Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва (продавець) та Фізичною особою-підприємцем Крамаренком Василем Анатолійовичем (позивач, покупець) укладено договір купівлі-продажу №2 (далі-договір), згідно умов якого продавець зобов`язується передати (продати), а покупець зобов`язується прийняти у власність та оплатити (придбати) на умовах і протягом дії цього договору майно в кількості та за ціною, що зазначені у специфікації до даного договору, яка є його невід`ємною частиною (п.2.1).

Загальна вартість об`єкту продажу становить - 10910,00 грн (п.2.2 договору).

Договір від імені продавця підписаний начальником бази Управління виробничо-технологічної комплектації (УВТК)" Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва на підставі довіреності від 01.02.2010 №1, виданої самим же Крамаренком В .А. , як начальником підприємства.

Положеннями п.3.1, 3.2 договору сторони погодили, що оплата вартості об`єкту продажу здійснюється покупцем в національній валюті України шляхом внесення грошових коштів на поточний рахунок продавця. Термін проведення покупцем оплати вартості об`єкту продажу триває до 31.12.2010.

За змістом п.п.4.1, 4.2 договору передача об`єкту продажу здійснюється продавцем протягом 5 календарних днів від дати укладення договору. Факт передачі об`єкту продажу покупцеві оформляється сторонами шляхом підписання двостороннього акту прийому-передачі, який становить невід`ємну частину договору.

Моментом переходу права власності на об`єкт продажу від продавця до покупця вважається дата підписання сторонами вищевказаного акту приймання-передачі (п.4.3 договору).

Продавець зобов`язується передати покупцеві протягом 5-ти календарних днів від дати укладення цього договору об`єкт продажу, а також необхідну технічну документацію на нього, а покупець зобов`язується прийняти обумовлений цим договором об`єкт продажу (п.п.5.1.1, 5.2.1).

Договір набирає чинності від дати його підписання сторонами і діє до моменту повного виконання ними своїх зобов`язань (п.9.1 договору).

Відповідно до специфікації №1 від 01.10.2010 до договору об`єктом продажу є під`їзна залізнична колія станції Чернігів-Північний Південно-Західної залізниці, що належить Підприємству "Управління виробничо-технологічної комплектації (УВТК)" Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва в кількості 594 погонних метри, в т.ч. стрілка переводу №92, №94. Загальна вартість об`єкту продажу за договором складає 10910,00 грн.

На виконання умов договору між контрагентами підписано акт приймання-передачі майна, згідно якого продавець передав, а покупець прийняв майно у власність.

В подальшому, 25.04.2013 державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області було прийнято рішення №1980978 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за позивачем на стаціонарну під`їздну залізничну колію, що розташована за адресою: м. Чернігів, вул.Любченка, 11 .

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.06.2013 у справі №825/1918/13-а за позовом Фізичної особи-підприємця Крамаренка Василя Анатолійовича до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області Пронікова Андрія Олександровича про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. При цьому в мотивувальній частині вказаної постанови суд зазначив про те, що під`їзна колія є інженерною спорудою та не підлягає державній реєстрації окремо від цілісного майнового комплексу.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.10.2013 у справі №825/1918/13-а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.06.2013 залишено без змін.

Матеріали справи свідчать також, що 17.03.2011 начальнику Чернігівської дистанції колії регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (найменування змінене на Акціонерне товариство "Українська залізниця") надійшло розпорядження про проведення роботи з власниками колій щодо прийняття на баланс залізниці стрілочних переводів, які обліковуються на балансі власників колій або укладення угод щодо їх утримання дистанціями колій, терміном виконання до 01.04.2011.

27.04.2011 на адресу начальника Чернігівської дистанції колії регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшло розпорядження про проведення комісійного обстеження стрілочних переводів, що експлуатуються на станційних та під`їзних коліях та не обліковуються на балансі залізниці, визначення їх переліку, відповідності технічного стану вимогам діючих нормативних документів та визначення умов їх подальшої експлуатації.

19.05.2011 начальнику Чернігівської дистанції колії регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшло розпорядження про негайне вжиття заходів щодо закриття для руху поїздів стрілочних переводів, які експлуатуються на станційних та під`їзних коліях залізниці та не обліковуються на її балансі; відкриття вказаних стрілочних переводів здійснити після вжиття відповідних заходів щодо визначення умов їх подальшої експлуатації після укладення угод на утримання або передачі на баланс залізниці тощо; забезпечити безпеку руху поїздів.

Відповідно до наказу начальника Чернігівської дистанції колії регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" №145 від 30.05.2013 було проведено інвентаризацію основних засобів верхньої будови колії ПЧУ-1 станом на 01.06.2013.

Згідно оскаржуваного позивачем протоколу №1 від 07.06.2013 засідання інвентаризаційної комісії Чернігівської дистанції колії, в результаті інвентаризації основних засобів були встановлені надлишки у сумі 66052,86 грн, зокрема, стрілочний перевід №92 на гілці №І станції Чернігів - Північний 1 комплект вартістю 54594,53 грн та перевідні бруси 1 комплект вартістю 11458,33 грн.

Відповідно до довідки №ПЧ-10-3/48 від 27.01.2017 виробничого підрозділу Чернігівська дистанція колії регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" стрілочний перевід №92 знаходиться на балансі Чернігівської дистанції колії Південно-Західної залізниці станції Чернігів-Північний з 2013 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 у справі №910/11877/16 за позовом Фізичної особи-підприємця Крамаренка Василя Анатолійовича до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про визнання договору дійсним та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до Фізичної особи-підприємця Крамаренка Василя Анатолійовича та Підприємства "Управління виробничо-технологічної комплектації (УВТК)" Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача за зустрічним позовом - Міністерство інфраструктури України про визнання недійсним договору, в задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним договору №2 від 01.10.2010, укладеного між Фізичною особою-підприємцем Крамаренком Василем Анатолійовичем та Підприємством "Управління виробничо-технологічної комплектації (УВТК)" Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2019 рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 у справі №910/11877/16 залишено без змін.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 у справі №927/923/18 за позовом Фізичної особи-підприємця Крамаренка Василя Анатолійовича до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про витребування майна з чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Фізичної особи-підприємця Крамаренка Василя Анатолійовича та Підприємства "Управління виробничо-технологічної комплектації (УВТК)" Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва про визнання договору недійсним, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2019 та постановою Верховного Суду від 18.02.2020 у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено повністю.

Спір у справі виник внаслідок того, що за твердженнями позивача, Акціонерне товариство "Українська залізниця" незаконно оприбуткувало майно позивача, а саме: стрілочний перевід №92 загальною вартістю 66052,86 грн, що розташований за адресою: м.Чернігів, вул.Володимира Дрозда, 11, тим самим створивши позивачу перепони у вільному володінні своєю власністю.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, господарський суд дійшов висновку, що позов Фізичної особи-підприємця Крамаренка Василя Анатолійовича не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Згідно з ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені положеннями ст.16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України.

Спосіб захисту порушеного права обумовлюється нормою матеріального права, яка регулює ті чи інші правовідносини між сторонами спору. Тому, позивач, формулюючи позовні вимоги, повинен відштовхуватись від тих наданих йому законом прав, які були об`єктивно порушені відповідачем і позов повинен бути направлений на припинення цих правопорушень та на відновлення порушеного права. Таким чином, право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного способу захисту змісту порушеного права. При цьому, обраний спосіб захисту не лише повинен бути встановлений договором або законом, але і бути ефективним засобом захисту, таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яким вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено зміст права власності, частиною першої якої передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Положеннями ст.391 Цивільного кодексу України унормовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 01.10.2010 між Підприємством "Управління виробничо-технологічної комплектації (УВТК)" Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва як продавцем та Фізичною особою-підприємцем Крамаренком Василем Анатолійовичем як покупцем був укладений договір купівлі-продажу №2, відповідно до п.2.1 якого, продавець зобов`язався передати (продати), а покупець зобов`язався прийняти у власність та оплатити (придбати) на умовах і протягом дії договору майно в кількості та за ціною, що зазначені у специфікації до цього договору, яка є невід`ємною його частиною.

Зі змісту специфікації №1 від 01.10.2010 до вказаного договору вбачається, що об`єктом продажу є під`їзна залізнична колія станції Чернігів-Північний Південно-Західної залізниці, яка належить Підприємству "Управління виробничо-технологічної комплектації (УВТК)" Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва довжиною 594 погонних метрів, в т.ч стрілка переводу №92, №94.

Відповідно до акту приймання-передачі майна згідно договору купівлі-продажу №2 від 01.10.2010 продавець - Підприємство "Управління виробничо-технологічної комплектації (УВТК)" Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва передало покупцю - Фізичній особі-підприємцю Крамаренку Василю Анатолійовичу об`єкт продажу, загальною вартістю 10910,00 грн.

Саме на цей договір позивач посилається як на підставу набуття ним права власності на спірне майно.

Разом з цим, в ході розгляду справи №927/923/18, суди, обґрунтовуючи відмову у задоволенні позову Крамаренка В.А. до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про витребування стрілочного переводу №2 з незаконного володіння відповідача, виходили з ненадання покупцем і продавцем за вказаним договором доказів того, що продавець був чи став у подальшому власником, мав право продавати спірне майно Фізичній особі-підприємцю Крамаренку В.А., і що до позивача на підставі цього договору перейшло право власності на стрілочний перевід №92.

Таких доказів не надано суду і до справи №910/91/20.

В свою чергу, рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 у справі №910/11877/16, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2019 за позовом Фізичної особи-підприємця Крамаренка Василя Анатолійовича до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про визнання договору дійсним та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до Фізичної особи-підприємця Крамаренка Василя Анатолійовича та Підприємства "Управління виробничо-технологічної комплектації (УВТК)" Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача за зустрічним позовом - Міністерство інфраструктури України про визнання недійсним договору, встановлені наступні обставини:

- за змістом довідки Чернігівської дистанції колії від 21.07.2016 №ПЧ-10-3/468, на балансі виробничого підрозділу Чернігівська дистанція колії регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Українська залізниця" обліковується "Верхня будова під`їзної колії "Гілка № 1" ст.Чернігів-Північний";

- відповідно до інвентарної картки №302 обліку основних засобів Верхньої будови п/к Гілка № 1 ст. Чернігів-Північний від 30.11.2015, дата введення вказаної колії в експлуатацію - 01.01.1977. Серед конструктивних елементів об`єкта у інвентарній картці № 302 вказано з-поміж іншого стрілочні переводи - 3 комплекти;

- за даними технічного паспорту під`їзної залізничної колії при ст.Чернігів-Північний Південно-Західної залізниці, що належить ТОВ "Чернігівагрошляхбуд", складеного у 2013 році, під`їзна колія при ст. Чернігів-Північний Південно-Західної залізниці, яка належить ТОВ "Чернігівагрошляхбуд", примикає стрілочним переводом №92 до під`їзної колії "Гілка- 1". Сигнальний знак "Межа під`їзної колії" встановлений навпроти заднього стика хрестовини стрілочного переводу №92. Загальна довжина під`їзної колії складає 551,6 м. На балансі власника знаходиться 518,07 м колії. На балансі Укрзалізниці знаходиться 33,53 м колії. Рік будівництва під`їзної колії - 1971. Стрілочний перевод №92 належить Укрзалізниці. Стрілочний перевод №94 належить ТОВ "Чернігівагрошляхбуд";

- згідно з технічним паспортом під`їзної залізничної колії при станції Чернігів-Північний Південно-Західної залізниці, що належить Підприємству "УВТК", складеного у 2009 році, під`їзна колія Підприємства примикає стрілочним переводом №94 до під`їзної колії ТОВ "Чернігівагрошляхбуд". Знак "Межа під`їзної колії" встановлено навпроти граничного стовпчика стрілочного переводу №94. Загальна протяжність під`їзної колії складає 480 м, з них 48,1 колії належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Чернігівагрошляхбуд", а 431,92 м колії належить Підприємству "Управління виробничо-технологічної комплектації (УВТК)". Рік будівництва під`їзної колії - 1971;

- за змістом листа відокремленого підрозділу Чернігівська дистанція колії від 21.03.2011 №336 до ТОВ "Чернігівагрошляхбуд" заявник ініціював розгляд та вирішення питання про передачу на баланс залізниці або укладення угоди щодо поточного утримання дистанцією колії стрілочного переводу №92, який врізаний в під`їзну колію "Гілка № 1" по станції Чернігів-Північний;

- зі змісту листа ТОВ "Чернігівагрошляхбуд" від 26.03.2012 №106 вбачається, що листом від 14.04.2011 №120 ТОВ "Чернігівагрошляхбуд" надало згоду на передачу зі свого балансу на баланс залізниці стрілочного переводу №92, а відтак просило утворити спільну комісію з безкоштовної передачі цього переводу №92;

- згідно з висновком експерта Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 21.06.2018 №772/773/18-24, складеним за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, призначеної ухвалою суду від 15.01.2018, з-поміж іншого, встановлено наступне: згідно інвентарної картки № 302 обліку основних фондів Верхня будова під`їзної колії "Гілка-1" станції Чернігів-Північний інвентарний номер (1035256) введена в експлуатацію 01.01.1977. Довжина колії - 1509 м.п. Початок колії від стрілочного переводу № 136 через стрілочний перевід №92 (до квітня 2012 року знаходився на балансі ТОВ "Чернігівагрошляхбуд") і далі на об`єкт Міністерства оборони";

- на момент укладення договору купівлі-продажу від 01.10.2010, за умовами якого ФОП Крамаренком В. А. придбано у Підприємства "УВТК" 594 м залізничної колії, у тому числі стрілочні переводи №92, №94, які є складовою частиною зазначеної під`їзної колії, стрілочний перевод №92 належав саме ТОВ "Чернігівагрошляхбуд".

В постанові Верховного Суду від 18.02.2020, якою залишено без змін рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 у справі №927/923/18 за позовом Фізичної особи-підприємця Крамаренка Василя Анатолійовича до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про витребування майна з чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Фізичної особи-підприємця Крамаренка Василя Анатолійовича та Підприємства "Управління виробничо-технологічної комплектації (УВТК)" Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва про визнання договору недійсним, яким в задоволенні як первісного так і зустрічного позову відмовлено та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2019 колегією суддів зазначено, що вищеперелічені обставини не спростовані Фізичною особою-підприємцем Крамаренком Василем Анатолійовичем, а тому в силу імперативних вимог ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України встановлений судовим рішенням у справі №910/11877/16 факт належності саме ТОВ "Чернігівагрошляхбуд" спірного стрілочного переводу станом на дату укладення договору купівлі-продажу від 01.10.2010 має преюдиціальне значення та не підлягає повторному доказуванню під час розгляду цієї справи зі спору між тими самими сторонами.

В силу положень ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тому встановлення факту належності спірного стрілочного переводу №92 станом на дату укладення договору купівлі-продажу №2 від 01.10.2010 Товариству з обмеженою відповідальністю "Чернігівагрошляхбуд" у рішенні Господарського суду міста Києва №910/11877/16 від 26.09.2018 має преюдиційне значення та не підлягає доказуванню.

Суд зазначає, що згідно з преамбулою та ст.6 Розділу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України" і від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Отже, судове рішення у справі №910/11877/16, яке набрало законної сили та є остаточним, не може бути поставлено під сумнів.

Крім того суд зазначає, що у постанові Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.06.2013 та ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 08.10.2013 у справі №825/1918/13-а, не йдеться про встановлення обставини належності позивачу спірного стрілочного переводу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 01.10.2010 як факту, що має преюдиціальне значення у розумінні положень ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, натомість у описовій частині зазначених судових рішень лише міститься констатація обставин укладення договору купівлі-продажу від 01.10.2010 між сторонами означеного правочину.

Слід наголосити, що під час розгляду позову про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном позивач насамперед має підтвердити право власності на спірне майно та надати суду відповідні докази.

Крім цього, з огляду на зміст наведених правових норм власник має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає йому користуватися і розпоряджатися своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом. Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого перебуває річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися та розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою для звернення з негаторним позовом є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне чинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Право власності як абсолютне право має захищатися лише у разі доведення самого факту порушення. Отже, встановлення саме зазначених обставин належить до предмета доказування у справах за такими позовами.

Отже, оскільки позивач не довів, що він є власником стрілочного переводу №92 загальною вартістю 66052,86 грн, що розташований за адресою: м.Чернігів, вул.Володимира Дрозда, 11, в задоволенні вимог позивача про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження цим майном шляхом визнання незаконним рішення відповідача про взяття такого майна на баланс слід відмовити.

З огляду на наведене всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування сторін відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду стосовно відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Суд зазначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У зв`язку з відмовою в позові судові витрати відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.74, 129, 238 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням положень п. 4 розділу X "Прикінцеві положення" та п.п.17.5 п. 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 11.06.2020

Суддя Ю.М. Смирнова