РІШЕННЯ

Іменем України

10 червня 2020 року м. Чернігівсправа №927/299/20

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «МАКСІМА-ТВІН»

61166, м. Харків, пр. Науки, буд. 36, кімн.37 літ.А-5, ,

адреса для листування: 61057, м. Харків, вул. Сумська, 26, кв.13

відповідач: Державне підприємство «Дослідне господарство «Іванівка» Інституту

сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України»,

вул. Перемоги, буд.5, село Іванівка, Борзнянський район, Чернігівська область, 16433

предмет спору: про стягнення 214308,32 грн

Учасники справи не викликались.

Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКСІМА-ТВІН» подано позов до Державного підприємства «Дослідне господарство «Іванівка» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України» про стягнення 214308,32 грн, з яких: 56763,07 грн заборгованості за договором поставки, 43646,17 грн пені, 47690,31 грн річних відсотків, 56763,07 грн штрафу, 9445,70 грн інфляційних нарахувань.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки №10/08 засобів захисту рослин від 10 серпня 2017 року. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3, п.8 ч.4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує ціну позову. У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 13 квітня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та всіх доказів, що підтверджують викладені у відзиві обставини протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі; позивачу встановлено строк протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання відзиву на позов для подачі до суду відповіді на відзив з одночасним надсиланням копії відповіді на відзив та доданих до неї доказів відповідачу; відповідачу встановлено строк протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання відповіді на відзив для подання до суду заперечення на відповідь позивача на відзив з одночасним надсиланням його копії разом з доданими до нього документами позивачу.

Про отримання відповідачем 15 квітня 2020 року ухвали господарського суду від 13 квітня 2020 року свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи.

Про отримання позивачем 30 квітня 2020 року ухвали господарського суду від 13 квітня 2020 року свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи.

04 травня 2020 року на адресу суду від відповідача надійшло клопотання №68 від 28.04.2020, в якому відповідач просить суд, у разі задоволення позову відстрочити виконання рішення Господарського суду Чернігівської області у даній справі до 01 серпня 2020 року. В обґрунтування поданого клопотання про відстрочення виконання рішення відповідач посилається на скрутне фінансове становище, оскільки основним видом діяльності підприємства є вирощування зернових культур, що носить сезонний характер, а тому прибутки підприємство зможе отримати лише після збору і реалізації врожаю зернових, тобто на кінець липня, початок серпня 2020 року. Відповідач зазначає про наявність боргів по сплаті податків та зобов`язаннях минулих років; відкриття виконавчих проваджень та арешт рахунків до повного погашення боргів. Стягнення суми боргу негайно, призведе до втрати частини обігових коштів підприємства, що призведе до призупинення господарської діяльності. Крім того, в поданому клопотанні відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 56763,07 грн, посилаючись на ст.551 Цивільного кодексу України та на ст. 233 Господарського кодексу України, та зазначає, що у відповідності до вказаних приписів розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

08 травня 2020 року на електронну адресу суду від позивача надійшла заява, в якій позивач зазначає про наявність технічних помилок в позовній заяві, а саме вказує на помилкове зазначення в описовій частині позовної заяви періоду стягнення пені з 01.11.17 до 01.03.19 замість 01.11.17 до 01.03.20, а також вказує на помилкове зазначення загальної суми стягнення 214308,308 замість 214308,32 грн, в прохальній частині позовної заяви.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши надані докази, суд встановив:

10.08.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКСІМА-ТВІН» (постачальник) та Державним підприємством «Дослідне господарство «Іванівка» Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України (покупець) було укладено договір поставки №10/08 засобів захисту рослин.

Відповідно до п.1.1 договору, постачальник зобов`язується поставити та передати у власність у зумовлені даним договором строки засоби захисту рослин (ЗЗР), що надалі іменується - товар, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар та своєчасно оплатити його.

Згідно п.1.2. договору, асортимент, ціна за одиницю товару, кількість, загальна вартість товару - зазначаються у видаткових накладних, що є невід`ємною частиною даного договору.

У пункті 2.2. договору визначено, що орієнтовна сума договору становить 200000,00 грн.

Ціна за одиницю товару, кількість та асортимент товару узгоджується сторонами у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною цього договору (п.2.3. договору).

Відповідно до п.2.4. договору, видаткові накладні, що виписані в період дії даного договору є його невід`ємною частиною, незалежно від того, чи є в них посилання на даний договір.

Відповідно до п. 3.2. договору, оплата за поставлений товар проводиться покупцем на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури.

Згідно п.3.4. договору, повна оплата поставленого товару повинна бути здійснена покупцем не пізніше 31 жовтня 2017 року «Остаточна дата розрахунку».

Відповідно до п.4.2. договору, доказом факту поставки товару є оформлені належним чином документи - видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, довіреність.

Датою поставки товару вважається дата передання товару покупцю, яка зазначена у видатковій накладній, підписаній уповноваженими представниками обох сторін (п.4.4. договору).

Згідно п.4.5. договору, поставка товару у повному обсязі здійснюється у строк до 31 жовтня 2017 року.

Відповідно до п.4.6. договору, товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем за кількістю та якістю з моменту підписання уповноваженими представниками обох сторін видаткової накладної.

Пунктом 4.8. договору сторони передбачили, що право власності на товар переходить в момент підписання видаткової накладної з одночасним прийманням по кількості і якості.

Згідно п.10.1. договору, цей договір набирає чинності з дати його підписання та скріплення печатками обох сторін і діє до 31.12.2017. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, неналежне виконання, яке мало місце під час дії договору. Сторона не звільняється від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань, якщо такі обставини настали в період прострочення виконання зобов`язання.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець згідно договору купівлі-продажу передає або зобов`язується передати у власність покупцеві товар, а покупець прийняти його та оплатити.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

На виконання умов укладеного між сторонами договору, позивачем було поставлено відповідачу засоби захисту рослин (Добрива Quantum - ГОЛД кан. 20л у кількості 18.000 шт.) на загальну суму 56763,07 грн, що підтверджується: видатковою накладною №РН-0000009 від 05.09.2017 на суму 56763,07 грн з ПДВ; товарно-транспортною накладною №РН-0000009 від 05.09.2017 на суму 56763,07 грн з ПДВ, підписаними сторонами та скріпленими печатками сторін, а також рахунком-фактурою №СФ-0000008 від 05.09.2017 на суму 56763,07 грн з ПДВ (а.с.16, 18, 19).

Відповідач отримав товар на підставі довіреності №165 від 05.09.2017, копія якої додана до матеріалів справи (а.с.17).

Заперечень щодо факту поставки позивачем товару від відповідача не надходило. Доказів наявності розбіжностей щодо кількісних та якісних показників товару, відповідачем суду також не надано.

Крім того, наявність заборгованості у розмірі 56763,07 грн підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на 11 листопада 2019 року, підписаний та скріплений печатками з обох сторін /в матеріалах справи а.с. 21/.

Враховуючи вищевикладені обставини та відсутність зі сторони відповідача заперечень щодо факту поставки позивачем відповідачу товару - Добрива Quantum - ГОЛД кан. 20л у кількості 18.000 шт, суд доходить висновку, що позивачем доведено та підтверджено матеріалами справи факт поставки відповідачу, на виконання умов договору поставки №10/08 засобів захисту рослин, товару на загальну суму 56763,07 грн. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору, за отриманий товар, відповідач зобов`язаний був розрахуватись у строк до 31.10.2017.

Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, вартість отриманого ним товару не сплатив, в результаті чого за відповідачем утворилась заборгованість за отриманий товар у розмірі 56763,07 грн.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведених обставин, у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 56763,07 грн заборгованості за отриманий товар є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Керуючись п. 6.2., 6.6. договору, позивачем нараховано до сплати відповідачу та заявлено до стягнення за порушення термінів оплати 43646,17 грн пені за період з 01.11.2017 до 01.03.2020.

Відповідно до п.6.1. договору, у разі невиконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України.

Згідно зі ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому співвідношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.1,3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платник грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 6.2. договору, при порушенні термінів оплати по цьому договору, покупець сплачує постачальнику, зокрема, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми боргу за кожен день прострочення.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У пункті 6.6. договору сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання або несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором здійснюється без обмеження строку та відповідно до ст.259 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу, процентів). При нарахуванні штрафних санкцій, передбачених цим договором не застосовуються положення ч.6 ст.232 Господарського кодексу України. Строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст. 259 Цивільного кодексу України, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором становить три роки.

Отже, сторони у договорі досягли згоди щодо: нарахування штрафних санкцій без обмеження строку; застосування загальної позовної давності (три роки) до вимог про стягнення пені, штрафу, процентів/відсотків; незастосування положення ч.6 ст.232 Господарського кодексу України для нарахування штрафних санкцій, передбачених цим договором.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується прострочка відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати поставленого позивачем товару за договором, суд доходить висновку, що позивачем правомірно заявлено до стягнення пеню в розмірі 43646,17 грн за період з 01.11.2017 до 01.03.2020.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення 43646,17 грн пені підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також, позивачем нараховано до сплати відповідачу та заявлено до стягнення за порушення термінів оплати 56763,07 грн штрафу.

Пунктом п. 6.2. договору, сторони погодили, що при порушенні термінів оплати більш 10-ти (десяти) календарних днів, покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 100 (сто) % від суми поставленого товару.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України.

Так, можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

У інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується прострочка відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати поставленого позивачем товару за договором більше ніж на 10 (десять) календарних днів, суд доходить висновку, що нарахуванню підлягає штраф у розмірі 56763,07 грн.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення суми штрафних санкцій суд виходить з наступного.

Відповідно до норм статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на викладене, враховуючи наявні у справі матеріали, наведені доводи сторін, а також той факт, що у матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем збитків чи настання для нього інших негативних наслідків, враховуючи скрутний фінансовий стан відповідача, суд вважає за можливе зменшити розмір штрафу на 50 % до 28381,54 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 47690,31 грн річних відсотків за період з 01.11.2017 до 01.03.2020 та 9445,70 грн інфляційних нарахувань за період з 01.11.2017 до 01.03.2020.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, зокрема, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 6.5. договору, сторони дійшли згоди, що у разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості 36% (тридцять шість відсотків) річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

Інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних від простроченої суми, сплата яких передбачена ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, зазначені нарахування носять компенсаційний характер і пов`язані із знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, право стягнення яких передбачене безпосередньо в Цивільному кодексі України і не передбачається обов`язковості зазначення такого положення в договорі.

Здійснивши перерахунок відсотків річних за порушення виконання грошового зобов`язання, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати поставленого позивачем товару за договором поставки, суд доходить висновку, що позивачем правомірно заявлено до стягнення відсотки річних у розмірі 47690,31 грн за період прострочки оплати з 01.11.2017 до 01.03.2020.

Дослідивши поданий позивачем розрахунок інфляційних збитків за порушення виконання грошового зобов`язання, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується прострочка відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати поставленого позивачем товару за договором поставки, суд доходить висновку, що позивачем правомірно заявлено до стягнення 9445,70 грн інфляційних нарахувань за період з 01.11.2017 до 01.03.2020.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 47690,31 грн річних відсотків за період з 01.11.2017 до 01.03.2020 та 9445,70 грн інфляційних нарахувань за період з 01.11.2017 до 01.03.2020 є обґрунтованими підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір відповідно до ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідачем подано клопотання про відстрочення виконання рішення суду до 01.08.2020, заперечень позивачем суду не надано.

Відповідно до ст. 239 Господарського процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Таким чином, підставою для відстрочки виконання рішення суду є наявність конкретних обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання судового рішення, при цьому господарським судом проводиться оцінка фінансового стану підприємств, ступінь вини відповідача у виникненні спору, матеріальні інтереси сторін.

Суд враховує також те, що постановою від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 №215, установлено з 12 березня до 03 квітня 2020 року на усій території України карантин. Період дії карантину неодноразово продовжувався. Востаннє, постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 №343 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" щодо строків обмежувальних заходів на території України, а саме продовжено їх до 22.05.2020.

При цьому, слід зазначити, що пунктом 4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України, унормовано, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Приймаючи до уваги вищевикладене, проаналізувавши надані боржником докази, визнавши їх достатніми для доведення обставин ускладнення виконання судового рішення, враховуючи продовження строку на апеляційне оскарження рішення суду під час дії карантину, суд доходить висновку, про задоволення клопотання про відстрочення виконання рішення суду по 01.08.2020.

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 239, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "ІВАНІВКА" Інституту сільського господарства Північного Сходу національної академії аграрних наук України (вул. Перемоги, 5, с. Іванівка, Борзнянський район, Чернігівська область, 16433, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКСІМА-ТВІН» (61166, м. Харків, пр. Науки, буд. 36, кімн.37 літ.А-5, ) 56763,07 грн заборгованості за договором поставки, 43646,17 грн пені, 47690,31 грн річних відсотків, 28381,54 грн штрафу, 9445,70 грн інфляційних нарахувань.

3.Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "ІВАНІВКА" Інституту сільського господарства Північного Сходу національної академії аграрних наук України (вул. Перемоги, 5, с. Іванівка, Борзнянський район, Чернігівська область, 16433, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКСІМА-ТВІН» (61166, м. Харків, пр. Науки, буд. 36, кімн.37 літ.А-5, ) 2788,91 грн судового збору.

4.У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 28381,54 грн штрафу відмовити.

5.Клопотання №68 від 28.04.2020 Державного підприємства "Дослідне господарство "ІВАНІВКА" Інституту сільського господарства Північного Сходу національної академії аграрних наук України про відстрочення виконання судового рішення задовольнити.

6.Відстрочити виконання рішення суду у справі №927/299/20 до 01.08.2020.

7.Після набрання рішенням суду законної сили видати накази зі строком пред`явлення до виконання з 01.08.2020 по 01.08.2023.

Рішення складено та підписано 10 червня 2020 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/