РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.06.2020Справа № 910/17907/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., за участю секретаря судового засідання Голуба О.М. розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алюмінієві порошки 2005»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дріаді - Метиз»

про стягнення 141 294, 62 грн.

Представники сторін згідно протоколу судового засідання від 15.06.2020.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 141 294, 62 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2019 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Алюмінієві порошки 2005» було залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків та спосіб їх усунення.

03.01.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Алюмінієві порошки 2005» надійшла заява про усунення недоліків, відповідно до якої, позивачем усунуто недоліки, зазначені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 23.12.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2020 було відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, одночасно встановивши відповідачу строк який становить п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання до суду відзиву на позов та доказів направлення відзиву позивачу; встановивши позивачу строк, який становить п`ять днів з дня отримання відзиву на позов, для подання до суду відповіді на відзив на позов, а також доказів направлення відповіді на відзив відповідачу.

12.02.2020 через канцелярію Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Дріаді - Метиз» надійшло клопотання про витребування доказів та відзив на позовну заяву.

24.02.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Алюмінієві порошки 2005» надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2020 за ініціативою суду було здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.04.2020.

03.04.2020 через канцелярію Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Дріаді - Метиз» надійшли заперечення на відповідь на відзив.

10.04.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Дріаді - Метиз» надійшло клопотання про перенесення судового засідання

10.04.2020 на електрону пошту Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Алюмінієві порошки 2005» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2020 було продовжено строк підготовчого провадження у справі та відкладено розгляд справи на 18.05.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2020 було відкладено розгляд справи на 01.06.2020.

29.05.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Алюмінієві порошки 2005» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

01.06.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Дріаді - Метиз» надійшли додаткові пояснення по справі.

01.06.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Дріаді - Метиз» надійшли додаткові пояснення по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 було закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 15.06.2020.

У судовому засіданні 15.06.2020 представник позивача підтримав позовну заяву у повному обсязі та заявив клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме скан-копії договору поставки № 1007-19 від 10.07.2019 та роздруківки з електронної пошти.

Уповноважений представник відповідача у судовому засіданні 15.06.2020 заперечував проти позовних вимог та провив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 15.06.2020 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

УСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач у позовній заяві між Товариством з обмеженою відповідальністю «Алюмінієві порошки 2005» (надалі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дріаді - Метиз» (надалі - Відповідач) 10.07.2019 був укладений договір поставки № 1007-19 (надалі-Договір). За умовами Договору Відповідач взяв на себе зобов`язання по виготовленню та монтажу на об`єкті Позивача 12 комплектів дверних блоків (дверні коробки та двері) за завданням Позивача загальною вартістю 123 879 (сто двадцять три тисячі вісімсот сімдесят дев`ять) гривень 60 коп., згідно з додатком (специфікація) № 1 до договору поставки № 1007-19 від 10.07.2019.

Відповідно до п. 2.2. даного Договору оплата проводиться в наступному порядку: попередня оплата 80% від вартості робіт, що складає 99 103 ( дев`яносто дев`ять тисяч сто три) гривні 68 коп. з урахуванням ПДВ, та 20 % оплачується замовником протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту виконання робіт Виконавцем в сумі 24 775 (двадцять чотири тисячі сімсот сімдесят п`ять) 92 коп. з урахуванням ПДВ.

Відповідачем було виставлено рахунок № 362 від 10.07.2019 року на загальну суму 123879 (сто двадцять три тисячі вісімсот сімдесят дев`ять) гривень 60 коп. з урахуванням ПДВ, Позивач оплатив вищезазначений рахунок, що підтверджується платіжними дорученнями № 128 від 10.07.2019 на суму 85 000 (вісімдесят п`ять ) тисяч 00 коп., платіжне доручення № 134 від 11.07.2019 на суму 14200 (чотирнадцять тисяч двісті) 00 коп., платіжне доручення № 232 від 06.08.2019 року на суму 24 679 (двадцять чотири тисячі шістсот сімдесят дев`ять ) 60 коп.

Крім того , Відповідачем було ще додатково виставлено рахунок № 539 від 23.09.2019 року на суму 26 100 (двадцять шість тисяч сто ) гривень 00 коп.

Дані кошти було повернуто ТОВ «ДРІАДІ-МЕТИЗ» лише 04.12.2019 року.

Згідно п. 3.1 Договору Сторони домовилися встановити наступний термін виконання робіт по даному Договору - роботи по виготовленню дверей виконуються протягом 30 (тридцяти) робочих днів з моменту передплати «Замовником» «Виконавцеві». Тобто враховуючи, що Позивач оплатив вчасно переоплату, як передбачено Договором, кінцевий термін поставки і монтажу дверних блоків до 11.08.2019 року.

Як стверджує позивач виконавець постійно цей термін відтерміновував, мотивуючи різними проблемами, але обіцяв все ж таки поставити 12 комплектів дверних блоків.

Відповідач, в порушення умов п.1.1., 3.1. Договору, не виконав свої зобов`язання по даному Договору та не здійснив поставку товару.

08 листопада 2019 року на адресу ТОВ «ДРІАДІ-МЕТИЗ» була відправлена претензія з проханням повернути сплаченні кошти.

Так, станом на 02 грудня 2019 року від Відповідача ніякої письмової відповіді не надходило, кошти так і не були поверненні ТОВ «Алюмінієві порошки 2005»

Однак, відповідач у відзиві на позов зазначає, що між ТОВ «ДРІАДІ-МЕТИЗ» та ТОВ «Алюмінієві порошки 2005» договір поставки № 1007-19 від 10.07.2019 не укладався.

Крім того, відповідач підтверджує та не заперечує, що у 2019 році ТОВ «ДРІАДІ-МЕТИЗ» та ТОВ «Алюмінієві порошки 2005» відбувалися господарські правовідносини щодо купівлі-продажу товару - глухі двері у кількості 4 шт. та двері зі вставками у кількості 8 шт. на загальну суму 123 879, 60 грн., але за усним договором купівлі - продажу товару, оплата за який здійснювалась на підставі рахунку № 362 від 10.07.2019 року на загальну суму 123 879, 60 грн., а передача товару відбулась на підставі видаткової накладної № 835 від 06.09.2019, яка підписана з боку ТОВ «ДРІАДІ-МЕТИЗ» директором ОСОБА_1 та містить печатку юридичної особи, а з іншої особою ОСОБА_2 .

Однак, з відповіді на відзив поданої позивачем вбачається, що згідно наказу № 03/1-П від 01.03.2019 «Про призначення матеріально відповідальних осіб» (оригінал міститься у матеріалах справи) у ньому відсутня особа, що прийняла товар згідно видаткової накладної № 835 від 06.09.2019, а саме ОСОБА_3 .

Також позивач повідомляє, що довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей від ТОВ «ДРІАДІ-МЕТИЗ» не видавалась.

Відтак, позивач, враховуючи невиконання відповідачем умов договору, керуючись положеннями ч. 2 ст. 693 ЦК України звернувся до Господарського суду міста Києва з вимогою про стягнення з відповідача суми заборгованості у сумі 123 879, 60 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 ЦК України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із змісту ст. 525 ЦК України випливає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Із приписів ч. 1 ст. 177 ЦК України випливає, що об`єктом цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Господарським судом міста Києва встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем було на виконання умов договору перераховано відповідачу оплату товару за виставленим рахунком, однак відповідач в порушення умов договору не поставив відповідний товар, а в подальшому не повернув грошові кошти оплачені позивачем.

Частиною 2 ст. 693 ЦК України встановлено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно з ч. 3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Виходячи із змісту вищевикладених норм, покупець має право на односторонню відмову від договору поставки, зокрема, у випадку здійснення покупцем оплати та не передання продавцем (постачальником) товару після її отримання у встановлені договором строки, у такому випадку покупець має право на повернення оплати, водночас, з моменту відмови покупця від договору та вимоги повернути оплату - обов`язок продавця поставити товар припиняється.

Отже, відповідне право передбачає собою відмову від договору поставки та припинення зобов`язань сторін за договором, в тому числі припинення обов`язку постачальником поставити погоджений товар.

За таких обставин, з огляду на волевиявлення позивача щодо повернення суми оплати за договором, яке одночасно є односторонньою відмовою покупця від договору поставки через невиконання постачальником обов`язку з поставки обумовленого сторонами товару, такий договір в силу ст. 651 ЦК України є розірваним, а зобов`язання сторін з цього моменту в цій частині є припиненими.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у сумі 123 897, 60 грн. за договором підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 15 929, 02 грн., суд зазначає наступне.

Оскільки позивачем не надано оригіналу договору поставки № 1007-19 від 10.07.2019, а відповідачем спростовано наявність такого договору та не заперечується наявність усного договору купівлі - продажу товару, суд приходить до висновку про відмову у стягнені пені в силу відсутності такого договору з якого би вбачалось стягнення штрафних санкцій у вигляді пені.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення 3% річних

Як унормовано приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник , який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому слід зауважити, що у випадках порушення грошового зобов`язання суд не має правових підстав приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочення виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту, цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань, а не штрафною санкцією.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних за період з 11.08.2019 по 04.12.2019 на суму 149 979, 60 грн. та з 05.12.2019 по 11.12.2019 на суму 123 879, 60 грн, суд дійшов висновку про те, що обґрунтованою та арифметично вірною є сума 3% річних у розмірі 1 486, 00 грн, а тому зазначені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 ГПК України, обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 880, 48 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ДРІАДА-МЕТИЗ" (02092, м.Київ, ВУЛИЦЯ АЛМА-АТИНСЬКА, будинок 8, ідентифікаційний код 41861284) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АЛЮМІНІЄВІ ПОРОШКИ 2005" (07540, Київська обл., місто Березань, ВУЛИЦЯ НЕДРЯНСЬКА, будинок 21, ідентифікаційний код 33594456) заборгованість у розмірі 123 879 (сто двадцять три тисячі вісімсот сімдесят дев`ять) грн 60 коп., 3% річних у розмірі 1 486 (одна тисяча чотириста вісімдесят шість) грн. 00 коп та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 880 (одна тисяча вісімсот вісімдесят) грн 48 коп.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17.06.2020.

Суддя І.В. Алєєва