РІШЕННЯ

Іменем України

01 червня 2020 року м. Чернігівсправа № 927/202/20

Господарським судом Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за участю секретаря судового засідання Дзюб Г.В., за правилами спрощеного позовного провадження розглянуто справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Мукамол»,

вул. Підводника Китицина, буд. 5А, м. Чернігів, Чернігівська область, 14026;

до відповідача: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Родина», с. Перепис, Городнянський район, Чернігівська область, 15111;

предмет спору: про стягнення 125044,88грн

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув.

У судовому засіданні 01.06.2020, Господарським судом Чернігівської області, на підставі частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

12.03.2020, до Господарського суду Чернігівської області, надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Мукамол» до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Родина» про стягнення 125044,88грн, у тому числі: 123850,49грн попередньої оплати за товар (жито вагою 256,8 центнера), що мав бути поставлений за договором №2/12-19 від 02.12.2019 та специфікацією №1 до нього (надалі - Договір), 247,70грн інфляційних втрат за січень 2020 року та 946,69грн трьох відсотків річних за період з 10.12.2019 по 11.03.2020, нарахованих відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України).

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Договору, а саме недопоставкою замовленого товару, вартість якого оплачена на умовах попередньої оплати згідно платіжних доручень №594 від 03.12.2019 та №597 від 05.12.2019.

Ухвалою суду від 13.03.2020 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі №927/202/20 за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання по розгляду справи по суті призначено на 08.04.2020. Даним процесуальним документом сторонам встановлено строки для подачі до суду заяв по суті спору, зокрема для відповідача - для подачі в порядку статей 165, 178, 251 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) відзиву на позов.

08.04.2020, сторони в судове засідання не прибули, повноважних представників не направили, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать матеріали справи.

Ухвалою суду від 08.04.2020 відкладено судове засіданні по розгляду справи по суті на 27.04.2020, у зв`язку з дією карантинних заходів, вжитих урядом постановою від 11.03.2020 №211 з метою запобігання поширенню дії гострої респіраторної хвороби (COVID - 19 ). Судом роз`яснено відповідачу, що відповідно п.4 розділу Х «Прикінцевих положень» ГПК України, у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-IX, строки для подання відзиву продовжено на строк дії карантину.

27.04.2020, сторони в судове засідання по розгляду справи по суті повторно (вдруге) не прибули, повноважних представників не направили, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать матеріали справи. Водночас від позивача на адресу суду надійшло клопотання від 27.04.2020 б/н про розгляд справи без участі його повноважного представника, що задоволено судом.

Ухвалою суду від 27.04.2020 відкладено розгляд справи по суті на 20.05.2020, у зв`язку з продовженням дії карантинних заходів, вжитих урядом постановою від 11.03.2020 №211, перебіг яких неодноразово продовжувався постановами від 25.03.2020 №239 та від 22.04.2020 №291. Суд, беручи до уваги зміст п.4 розділу Х «Прикінцевих положень» ГПК України вийшов за межі двомісячного строку розгляду спору, встановленого статтею 248 ГПК України, з метою недопущення обмеження процесуальних прав відповідача на подачу відзиву на позов та участь у судовому розгляді справи.

20.05.2020, відповідач повторно (втретє) в судове засідання не прибув, повноважного представника не направив, про дату, час та місце судового розгляду спору повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи.

Ухвалою суду від 20.05.2020 відкладено розгляд справи по суті на 01.06.2020, у зв`язку з продовженням дії карантинних заходів, вжитих урядом постановою від 11.03.2020 №211, тривалість яких продовжено постановою від 04.05.2020 №343.

01.06.2020, відповідач до суду повторно (вчетверте) не прибув, повноважного представника не направив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи. Натомість, направив на поштову адресу суду клопотання від 27.05.2020 б/н про відкладення розгляду справи, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 з 22.05.2020 до 22.06.2020 продовжено на всій території України дію карантину, встановленого постановою КМУ від 11.03.2020 №211.

Судом відхилено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, з наведених ним підстав, виходячи з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», якого продовжено дію карантину до 22.06.2020, передбачено послаблення протиепідемічних заходів на території регіонів (з дотриманням ряду умов), зокрема з 22.05.2020 дозволено регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні, та з 01.06.2020 перевезення пасажирів залізничним транспортом в усіх видах внутрішнього сполучення (приміському, міському, регіональному та дальньому) між регіонами; міжобласні пасажирські перевезення автомобільним транспортом між регіонами.

У межах Чернігівської області та міста Чернігова запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, у тому числі відновлено внутрішньообласне транспортне сполучення, тобто 01.06.2020 відповідач не був позбавлений можливості прибути в судове засідання по розгляду справи №927/202/20 по суті, що вже неодноразово відкладалось.

У свою чергу відповідач був обізнаний про можливість скористатись правом на подання відзиву на позов у порядку статей 165, 178 ГПК України, з урахуванням положень п.4 розділу Х «Прикінцевих положень» ГПК України, що неодноразово роз`яснювалось судом в ухвалах від 08.04.2020, 27.04.2020, 20.05.2020, однак своїми процесуальними правами не скористався. У клопотанні від 27.05.2020 б/н про намір подати до суду письмові заперечення проти заявлених до нього вимог не повідомив.

Клопотання позивача від 01.06.2020 б/н про розгляд справи за відсутності його повноважного представника судом залишено без розгляду, враховуючи що аналогічне за змістом клопотання вже вирішено в судовому засіданні 27.04.2020, про що внесено відповідний запис до протоколу судового засідання 27.04.2020.

Частиною 1 статті 202 ГПК України встановлено, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті крім випадків, визначених цією статтею. Пунктом 2 частини 3 вказаної статті визначено: якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника в разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

За умовами частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Судом враховано, що відкладення справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення наявного спору у відповідному судовому засіданні.

Приймаючи до уваги, що явка відповідача в судове засідання обов`язковою не визнавалась, враховуючи, що розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження (що може проводитися без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи), з огляду на розумність тривалості строків судового розгляду наявного спору, та беручи до уваги послаблення урядом з 22.05.2020 протиепідемічних заходів та часткове відновлення транспортного сполучення в країні (зокрема в межах Чернігівської області, де зареєстрований відповідач), суд вважає за можливе вирішити наявний спір за відсутності представника відповідача, оскільки його неприбуття в судові засідання 08.04.2020, 27.04.2020, 20.05.2020 та 01.06.2020 та неподання ним відзиву на позов, не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

02.12.2019, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мукамол» (позивач у справі, Покупець) та Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Родина» (відповідач у справі, Постачальник) уклали договір поставки №2/12-19 (надалі - Договір), за умовами якого (п.1.1.) Постачальник передає, а Покупець приймає у власність зерно жита урожаю 2019 року (надалі - Товар).

Сторони в п.2.1. Договору погодили, що відвантаження Товару здійснюється на умовах FCA: Чернігівська область, Городнянський район, с. Перепис. Навантаження на складі Постачальника в транспорт Покупця здійснюється силами і за рахунок Постачальника.

За п.1.3. Договору загальна кількість складається з всієї кількості Товару поставленого на умовах цього Договору відповідно до укладених сторонами Специфікацій.

Згідно з п.3.1.Договору ціна Товару (з урахуванням ПДВ (в заліковій вазі)) зазначається в Специфікаціях до цього Договору. Ціна на Товар установлюється в національній валюті України гривні з урахуванням ПДВ.

Специфікацією №1 від 02.12.2019 до Договору сторони погодили поставку Товару (жита у кількості 500 центнерів (+/-10%)) вартістю за 1 центнер - 560,00грн (з ПДВ). Умови оплати - 100% передоплата згідно рахунку-фактури в безготівковій формі на рахунок Продавця. Доставка Товару здійснюється транспортом Покупця.

Виходячи з умов п.3.2. та п.4.1. Договору оплата Товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника на підставі пред`явленого Постачальником рахунку. Відвантаження Товару проводиться протягом двох днів з моменту повної оплати за партію Товару по виставленому Постачальником рахунку.

За п.4.4. Договору, при непоставці Товару, на вибір Покупця, Постачальник зобов`язаний негайно відшкодувати вартість недопоставленого Товару або здійснити допоставку при наступних поставках (не пізніше семи календарних днів з дати неналежної поставки).

У п.8.1. Договору сторони передбачили, що цей Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін, скріпленням печатками сторін і діє до 31 грудня 2019 року включно.

Як вбачається з матеріалів справи, на оплату Товару, обумовленого Специфікацією №1 від 02.12.2019, Постачальником до сплати виставлено рахунки №48 від 02.12.2019 та №50 від 04.12.2019 на загальну суму 280002,00грн.

На виконання умов Договору, на підставі виставлених до сплати рахунків, позивачем перераховано відповідачу в якості попередньої оплати за Товар 280002,00грн, що підтверджується платіжними дорученнями №594 від 03.12.2019 на суму 140001,00грн та №597 від 05.12.2019 на суму 140001,00грн.

Відповідач порушив умови Договору. Товар у строк встановлений п.4.1. Договору позивачу не поставив. За видатковою та товарно-транспортною накладними №70 від 16.12.2019, з порушенням погоджених строків, відповідачем частково поставлено, а позивачем прийнято, обумовлений Договором Товар у кількості 243,2 центнера, на загальну суму 136192,97грн. Видаткова та товарно-транспортна накладні складені за підписом обох сторін та завірені печатками юридичних осіб.

Обумовлений Договором Товар на суму 143809,03грн оплачений позивачем на умовах попередньої оплати, відповідачем не був поставлений.

Листом від 20.12.2019 №241 позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути кошти в сумі 143809,03грн за жито, що не відвантажено.

Згідно пред`явленої вимоги /листа від 20.12.2019 №241/ відповідачем було повернуто позивачу сплачені кошти в сумі 19958,54грн, про що свідчать платіжні доручення №16 від 31.01.2020 та №21 від 07.02.2020.

Таким чином, на момент подачі позову до суду сума попередньої оплати за Договором, що підлягала поверненню позивачу за оплачений Товар, строки по поставці якого минули, становила 123850,49грн.

Відповідачем не подано до суду належних доказів на підтвердження повернення позивачу вказаних коштів.

Предметом позову в даній справі є повернення суми попередньої оплати за Товар, строки по поставці якого минули, а також стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України за порушення грошових зобов`язань по поверненню сплачених коштів у рахунок недопоставленого товару.

Таким чином, до обставин, що підлягають встановленню в межах наявного спору належать: факт порушення зобов`язань із своєчасної передачі оплаченого Товару та відповідно наявність обов`язку щодо повернення попередньої оплати за недопоставлений Товар; наявність правових підстав для застосування приписів частини 2 статті 625 ЦК України.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд бере до уваги наступне.

Виходячи з правової природи укладеного правочину, за висновком суду, між сторонами склались відносини з поставки товару, які врегульовані § 1 та § 3 Глави 54 ЦК України.

За приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Положеннями частини 1 статті 693 ЦК України унормовано, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, у строк визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

За змістом частини 2 статті 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Наведене також узгоджується з умовами п.4.4. Договору, за яким при непоставці Товару, на вибір Покупця, Постачальник зобов`язаний негайно відшкодувати вартість недопоставленого Товару або здійснити допоставку при наступних поставках (не пізніше семи календарних днів з дати неналежної поставки).

Таким чином, умовою застосування частини 2 статті 693 ЦК України, що також відповідає змісту п. 4.4. Договору, є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання Товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. При цьому, можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: у формі звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і в формі пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів, сплачених у рахунок Товару, що не був своєчасно поставлений, у формі листа від 20.12.2019 №241.

Цей лист відповідачем одержаний, що ним не заперечується, оскільки саме даний документ вказаний ним як підстава платежу при поверненні ним позивачу коштів у сумі 19958,54грн (платіжні доручення №16 від 31.01.2020 та №21 від 07.02.2020).

З урахуванням наведеного, суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 123850,49грн попередньої оплати за договором поставки №2/12-19 від 02.12.2019 є правомірними, обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи.

У межах даного позову також заявлено вимогу про стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України інфляційних втрат у сумі 247,70грн за січень 2020 року та 946,69грн трьох відсотків річних за період з 10.12.2019 по 11.03.2020 за порушення відповідачем грошових зобов`язань з повернення суми попередньої оплати.

За частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду висловленою в постанові від 11.04.2018 року в справі №758/1303/15-ц.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми, так само як й інфляційних нарахувань, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі N910/19094/17, від 11.05.2018 у справі N922/3087/17).

За змістом частини 2 статті 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, за висновком суду, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, зокрема наявність грошових зобов`язань відповідача щодо повернення позивачу попередньої оплати за недопоставлений Товар, на спірні правовідносини поширюється дія положень частини 2 статті 625 ЦК України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/10156/17, від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц за наслідками неоднакового застосування норми права в подібних правовідносинах.

Таким чином, з огляду на те, що відповідачем неналежним чином виконано грошове зобов`язання перед позивачем з повернення попередньої оплати за вимогою останнього (лист від 20.12.2019 №241), суд дійшов висновку, що в позивача виникло право на нарахування відповідачу інфляційних втрат та трьох відсотків річних та відповідно право вимоги їх сплати.

При цьому, за висновком суду, позивачем невірно визначено момент з якого зобов`язання відповідача з повернення попередньої оплати є порушеним.

Доводи позивача про настання у відповідача обов`язку негайно, після спливу строків поставки Товару, тобто починаючи з 10.12.2019, повернути позивачу попередню оплату за такий Товар не відповідає дійсності, суперечить частині 2 статті 693 ЦК України та п.4.4. Договору (на умови якого посилається позивач).

Виходячи зі змісту частини 2 статті 693 ЦК України та умов п.4.4. Договору саме позивач обирає варіант правової поведінки відповідача, в разі порушення останнім зобов`язань з поставки Товару.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення попередньої оплати з листом від 20.12.2019 №241, який одержано відповідачем, та був підставою платежу при поверненні частини передплати на суму 19958,54грн за платіжними доручення №16 від 31.01.2020, №21 від 07.02.2020.

При цьому, матеріали справи не містять доказів безпосереднього вручення цього листа відповідачу, з яких би вбачалось за можливе встановити, коли саме такий документ був ним отриманий.

Відповідні докази витребовувались судом ухвалою від 08.04.2020, що залишена позивачем в цій частині без виконання.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що правомірним є нарахування та стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних починаючи з 31.01.2020, оскільки матеріалами справи підтверджується, що на вказану дату грошове зобов`язання відповідача з повернення попередньої оплати настало (відповідач був обізнаний зі змістом листа від 20.12.2019 №241). Відтак здійснивши перерахунок у цій частині вимог, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення трьох відсотків річних в сумі 416,22грн за період з 31.01.2020 по 11.03.2020 та про відмову в частині стягнення інфляційних втрат, з огляду на заявлений період (січень 2020 року).

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться в справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 ГПК України).

За статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач проти заявленого позову не заперечив. Доказів належного виконання зобов`язань перед позивачем щодо повернення суми попередньої оплати за недопоставлений товар до суду не надав.

Враховуючи, що в порушення положень частини 2 статті 693 ЦК України відповідач на вимогу позивача отримані кошти в якості попередньої оплати за не поставлений вчасно Товар не повернув, суд, дослідивши матеріали справи та перевіривши аргументи позивача, за відсутності мотивованих заперечень відповідача, задовольнив позов у частині стягнення 123850,49грн суми попередньої оплати та 416,22грн трьох відсотків річних за період з 31.01.2020 по 11.03.2020, з огляду на порушення відповідачем грошових зобов`язань.

При ухвалені рішення в справі, суд, у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на професійну правову допомогу.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги, що заявлений позов підлягає задоволенню частково, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2088,97грн підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

За частинами 1 та 2 статті 126 ГПК України витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правову допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, належать: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (1); розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (2).

Згідно з частиною 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За приписами частини 3 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) (1); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) (2); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (3); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (4).

Таким чином, виходячи з аналізу вказаних статей для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу суд повинен враховувати критерії складності справи, обсяг наданих адвокатом послуг, кваліфікації і досвіду адвоката, ціну позову, керуватися принципами розумності та справедливості.

При подачі позовної заяви позивач повідомив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правову допомогу, які він поніс і які очікує понести, в зв`язку з розглядом наявного спору, складає 8751,35грн.

При цьому, якщо сумарно скласти всі наведені позивачем складові, орієнтовний розмір судових витрат на правову допомогу становить 8251,35грн, у тому числі консультування (1год) 500,00грн, ознайомлення з матеріалами справи та судовою практикою (2год) 500,00грн, підготовка позовної заяви та документів (2год) 2500,00грн, підготовка та подання заперечень, пояснень, клопотань (2год) 500,00грн, участь у суді І інстанції по 500,00грн за кожне, гонорар за прийняте рішення на користь клієнта 3% в сумі 3751,35грн.

У подальшому позивачем змінено (збільшено більш ніж у двічі) розмір витрат на професійну правничу допомогу в межах даної справи, без будь-яких обґрунтувань та пояснень. Згідно клопотання від 27.04.2020 б/н позивач просив вирішити питання щодо розподілу між сторонами його судових витрат на професійну правову допомогу в сумі 17500,00грн

На підтвердження заявлених витрат надав належним чином завірені копії: договору про надання правової допомоги, укладеного 01.11.2019 між ним та Адвокатським об`єднанням «Північна фортеця», ордеру (серія СВ № 1003120 ) на надання правової допомоги на ім`я адвоката Бороди А.В., виданого Адвокатським об`єднанням «Північна фортеця» 08.04.2020, акту №3 приймання наданих послуг на виконання договору від 01.11.2019, за яким Адвокатським об`єднанням «Північна фортеця» в період з 01.03.2020 по 27.04.2020 надано ТОВ «Мукамол» правову допомогу вартістю 17500,00грн з питань стягнення заборгованості з СТОВ «Родина» за договором поставки №2/12-19 від 02.12.2019, в тому числі консультування, підготовка та подача позовної заяви, повне супроводження справи №927/202/20, що розглядається в Господарському суді Чернігівської області.

Виходячи з детального розрахунку заявлених витрат на правову допомогу в сумі 17500,00грн, до них включено: консультування (1год) 1000,00грн, ознайомлення з матеріалами справи та консультування (2год) 2000,00грн, підготовка позовної заяви та документів (2год) 4000,00грн, підготовка та подання заперечень, пояснень, клопотань (3год) 3000,00грн, супроводження справи, відслідковування стану розгляду, підготовка додаткових документів, доказів, надсилання пошти (2год) 1248грн, гонорар за прийняте рішення на користь клієнта 5% - 6252,00грн.

Тобто, перелік складових залишено позивачем без суттєвих змін (порівняно з орієнтовним), однак без пояснення причин збільшено як значення затраченого часу та і вартість окремих видів робіт.

На підтвердження фактичних витрат на заявлену до відшкодування суму до матеріалів справи надано належним чином завірену копію платіжного доручення №185 від 27.04.2020, разом з копією рахунку-фактури №27/04/20-Р від 27.04.2020.

За частиною 6 статті 129 ГПК України, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат у частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Керуючись наведеною нормою, за відсутності мотивованого обґрунтування істотного збільшення розміру витрат на правову допомогу, порівняно із розміром визначеним у позовній заяві при подачі позову, суд, при вирішенні питання щодо розподілу витрат позивача на правову допомогу виходить із їх орієнтовного розміру, вказаного на момент звернення до суду з позовом, тобто із суми 8251,35грн.

Європейський суд з прав людини в справі East/WestAllianceLimited проти України зазначив, що угода щодо гонорару адвоката не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Тобто, судові витрати на професійну правничу допомогу повинні бути фактичними, неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

За частиною 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи (1); чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (2); поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (3); дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (4).

Суд, беручи до уваги ступінь складності справи (малозначність спору, що містить один епізод спірних правовідносин, та не потребує вивчення великого обсягу фактичних обставин справи та аналізу значного обсягу судової практики), характер та обсяг наданих адвокатом послуг (включаючи підготовку справи до розгляду, збір доказів, супроводження справи під час судового розгляду), враховуючи, що розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження, за письмовими доказами, без обов`язкової участі сторін у судових засіданнях, з урахуванням ціни заявленого позову (125044,88грн), виходячи з принципу розумності, справедливості та пропорційності, керуючись частиною 4 статті 129 ГПК України вирішив покласти на відповідача відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7751,35грн (за вирахуванням витрат (500,00грн), заявлених у зв`язку з участю представника позивача в судовому засіданні, що фактично не понесені).

Керуючись статтями 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, частиною 2 статті 178, статтями 202, 233, 236, 238, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Мукамол» (вул. Підводника Китицина, буд. 5А, м. Чернігів, 14026, ) до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Родина» (с. Перепис, Городнянського району, Чернігівської області, 15111, ) про стягнення 125044,88грн, задовольнити частково.

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Родина» (с. Перепис, Городнянського району, Чернігівської області, 15111, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мукамол» (вул. Підводника Китицина, буд. 5А, м. Чернігів, 14026, ) 123850,49грн попередньої оплати, 416,22грн трьох відсотків річних, 2088,97грн судового збору та 7751,35грн витрат на професійну правову допомогу.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у порядку визначеному статтею 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 03.06.2020.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя А.В. Романенко