ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2020 р. Справа№ 910/1762/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.

представників сторін:

від позивача: Миколюк Р.А. ( довір. б/н від 03.03.20);

від відповідача: Задорожній Р.О. ( довір. б/н від 03.12.19);

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод шампанських вин"Столичний"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2020

у справі № 910/1762/20 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шампань України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод шампанських вин"Столичний"

про стягнення 3 618 229, 53 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.03.2020 у справі №910/1762/20 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Шампань України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод шампанських вин "Столичний" про стягнення 3 618 229,53 грн. - задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод шампанських вин "Столичний" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Шампань України" 3 034 693грн. 22 коп. інфляційних втрат, 546 550грн. 51коп. 3 % річних, 53 718грн. 65коп. судового збору. У іншій частині позову - відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:

- факти, які підтверджують наявність грошового зобов`язання відповідача щодо оплати заборгованості за договором поставки №45 від 09.12.2016, встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 06.12.2017 у справі №910/15143/17, в силу вимог ч.4 ст.75 ГПК України мають преюдиційне значення для даної справи та не підлягають доведенню;

- суму основного боргу, яку було стягнуто за рішенням Господарського суду міста Києва від 06.12.2017 у справі №910/15143/17 було сплачено відповідачем 30.05.2018 та 31.05.2018.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2020 в частині розміру інфляційних втрат, що підлягають стягненню та стягнути з відповідача на користь позивача 2 382 600,00 інфляційних втрат, 546 550 грн. 51 коп. 3% річних, 43 937 грн. 26 коп. судового збору. В іншій частині позову відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що:

- позивачем при розгляді справи №910/15143/17 нарахування інфляційних втрат було здійснене не за період лютий 2017-липень 2017, з чим погодився суд першої інстанції, а за період лютий 2017-вересень 2017, відтак розмір інфляційних втрат, заявлений позивачем до стягнення у даній справі є невірним, оскільки нарахованих за період, що вже був охоплений позовними вимогами у справі №910/15143/17, а саме вересень 2017;

- враховуючи відсутність в судовому засіданні позивача, судом було відхилене клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим справа розглянута без з`ясування всіх обставин, без належного дослідження поданих позивачем доказів на підтвердження своїх вимог.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський завод шампанських вин «Столичний» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2020, справу №910/1762/20 призначено до розгляду на 27.05.2020.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін судовою колегією встановлено.

09.12.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Шампань України", як постачальником, та Публічним акціонерним товариством "Київський завод шампанських вин "Столичний", як покупцем, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Київський завод шампанських вин "Столичний" укладено договір поставки № 45, відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і оплатити виноматеріал шампанський необроблений, далі за текстом - товар, для виробництва ігристих вин (шампанського) в наступному асортименті, орієнтовній кількості і за вказаними нижче цінами:

- Аліготе, врожаю 2016 року в кількості 110 000 Дал за ціною з ПДВ 20% 165,00 грн. на загальну суму з ПДВ 20% 18 150 000,00 грн.;

- Шардоне, врожаю 2016 року в кількості 80 000 Дал за ціною з ПДВ 20% 165,00 грн. на загальну суму з ПДВ 20% 13 200 000,00 грн.; всього - 190 000 Дал на загальну суму 31 350 000,00 грн.

Згідно з п.1.2 договору товар (виноматеріал) поставляється партіями автомобільним транспортом. Партією поставки є один автомобіль.

Як передбачено п.2.1 договору, покупець проводить оплату кожної отриманої партії виноматеріалу шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, через 30 (тридцять) календарних днів від дати поставки партії товару, згідно затвердженого сторонами графіку.

На виконання умов укладеного договору поставки позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 31 350 000,00грн., що підтверджується видатковими накладними № 577 від 21.12.2016 року на суму 18 150 000,00 грн. та № 578 від 21.12.2016 року на суму 13 200 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.12.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2018 у справі № 910/15143/17 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Шампань України" задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 31 350 000грн.00коп. основного боргу, 2 821 500грн. 00коп. інфляційних втрат, 584 915грн. 00коп. три відсотки річних, 4 157 957грн. пені та 240 000грн. судового збору.

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначає, що зобов`язання відповідача щодо сплати основної заборгованості за рішенням Господарського суду міста Києва від 06.12.2017 у справі №910/15143/17 було виконане відповідачем 30.05.2018 у розмірі 27 852117,36 грн. та 31.05.2018 у розмірі 3 497 882,64грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача, наявною у матеріалах справи та просить стягнути з відповідача інфляційні витрати та 3% річних за періоди, які не охоплені позовними вимогами у справі №910/15143/17 до дати фактичної сплати заборгованості.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на корить другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, факти, які підтверджують наявність грошового зобов`язання відповідача щодо оплати заборгованості за договором поставки № 45 від 09.12.2016, встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 06.12.2017 у справі № 910/15143/17, в силу вимог ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України мають преюдиційне значення для даної справи та не підлягають доведенню.

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача 3 069 102,30грн. збитків від інфляції за період з вересня 2017 року по травень 2018 року та 549127, 23 грн. 3 % річних за період з 30.10.2017 року по 31.05.2018 року.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, що підлягають до сплати кредиторові.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що суму основного боргу, яку було стягнуто рішенням Господарського суду міста Києва від 06.12.2017 у справі № 910/15143/17 було сплачено відповідачем 30.05.2018 у розмірі 27 852117,36 грн. та 31.05.2018 у розмірі 3 497 882,64 грн.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що позивачем при розгляді справи №910/15143/17 нарахування інфляційних втрат було здійснене не за період лютий 2017-липень 2017, а за період лютий 2017 - вересень 2017, відтак розмір інфляційних втрат, заявлений позивачем до стягнення у даній справі є невірним, оскільки нарахований за період, що вже був охоплений позовними вимогами у справі №910/15143/17, а саме вересень 2017;

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору у справі № 910/15143/17, крім іншого було стягнення 3 % річних у період з 21.01.2017 по 04.09.2017 та інфляційних втрат у період з лютого 2017 року по липень 2017 року.

З урахуванням наведеного та перевіривши розрахунок заявлених позивачем до стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, враховуючи, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та 3 % річних та враховуючи періоди часу (які не були предметом розгляду у справі № 910/15143/17), в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція), місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 3 034 693,22 грн. інфляційних втрат та 3 % річних в сумі 546 550,51 грн..

В апеляційній скарзі відповідач також вказує про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки враховуючи відсутність в судовому засіданні представника позивача, судом було відхилене клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим справа розглянута без з`ясування всіх обставин, без належного дослідження поданих позивачем доказів на підтвердження своїх вимог.

Відповідно до положень частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Крім того, у випадках неможливості явки в судове засідання представника учасника справи (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні тощо) такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно ст. 56, 60, 61 Господарського процесуального кодексу України з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов`язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Крім того, при вирішенні судом першої інстанції клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, судом враховано висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 915/593/17, згідно з яким, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, а неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

З урахуванням наведеного, судова колегія не вбачає порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а відтак доводи відповідача про це, як про підставу скасування рішення суду - колегією суддів відхиляються.

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2020 не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод шампанських вин "Столичний"залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2020 у справі №910/1762/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/1762/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 02.06.2020

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді В.В.Андрієнко

С.І. Буравльов