ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2020 р. м.Київ Справа№ 925/943/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Тищенко О.В.

Дикунської С.Я.

за участю секретаря судового засідання Цибульського Р.М.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 28.05.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросенс Груп"

на рішення Господарського суду Черкаської області

від 15.10.2019 (повне рішення підписано 25.10.2019)

у справі №925/943/19 (суддя Кучеренко О.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська ЗТК"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросенс Груп"

про стягнення 420580, 62 грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська ЗТК"

Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеська ЗТК" пред`явило позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросенс Груп" про стягнення 420580 грн. 62 коп., з яких: 353488 грн. 08 коп. сума основного боргу, 3091 грн. 83 коп. інфляційні втрати, 32616 грн. 67 коп. тридцять відсотків річних, 31384 грн. 04 коп. пеня, а також посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов за договором поставки №18/12/13 від 13.12.2018 в частині оплати поставленого товару. В обґрунтування позову позивач вказував на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за укладеним між сторонами договором поставки щодо своєчасної та повної оплати поставленого позивачем на виконання цього договору товару. Нормативно при здійсненні розрахунку заявлених до стягнення показників позивач посилався на приписи ст. 529, 534, 692, 625, 712 Цивільного кодексу України, а також на умови договору.

Короткий зміст заперечень Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросенс Груп" проти позову

Відповідач проти позову заперечував з підстав того, що поставка товару позивачем здійснювалася не на умовах договору поставки №18/12/13 від 13.12.2018, оскільки від діє тільки один день 31.12.2019, а на підставі усної домовленості, що унеможливлює нарахування штрафних санкцій відповідачу, тому заборгованість відповідача на день подачі позову становить 86000,00 грн. Крім того, розрахунок заявлених до стягнення показників пені, інфляційних втрат та відсотків річних не відповідає вимогам закону.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 15.10.2019 у справі №925/943/19 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська ЗТК" - задоволено повністю: присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросенс Груп" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська ЗТК" 353488,08 грн. основної заборгованості, 3091,83 грн - інфляційних втрат, 32616,67 грн. - тридцять відсотків річних, 31384,04 грн. - пені, 6308,71 грн. - судового збору, 10000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

- позивач поставив відповідачу, а останній отримав, товар за вище вказаними видатковими накладними, які підписані представниками обох сторін та скріплені їх печатками, на загальну суму 1009655,24 грн.;

- відповідно до умов Договору сторін відповідач зобов`язався оплатити отриманий товар в строки , що визначені умовами Договору та у строки , які визначені у Специфікаціях до цього договору;

- судом першої інстанції встановлено, що відповідач повністю не розрахувався за отриманий товар, його заборгованість за поставлений товар становить 353488 грн. 08 коп.;

- умовами договору сторони встановили, що за прострочення оплати (невчасну оплату, неоплату) покупець сплачує постачальнику штраф в розмірі 10% вартості поставленого товару (суми договору), а крім того, в разі прострочення оплати більше ніж на десять днів, покупець також сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ;

- судом першої інстанції встановлено, що товар, який був отриманий відповідачем за Специфікаціями №2 та №3 був оплачений відповідачем не своєчасно та не у повному розмірі, і за прострочення здійснення оплати за поставлений товар відповідач на підставі пункту 7.3 договору нарахував позивачу штраф у розмірі 10% від вартості товару по договору в сумі ;

- у договорі сторони узгодили, що у разі наявності заборгованості перед постачальником кошти від покупця зараховуються в порядку, передбаченому законом незалежно від призначення платежу, і з урахуванням такої домовленості сторін, позивач здійснив зарахування коштів, які отримав від відповідача, в першу чергу в погашення штрафу, а усі послідуючі платежі, які були здійсненні за наступними поставками (за видатковими накладними №25, 26), у зв`язку з порушенням строку оплати відповідачем також були зараховані у першу чергу в рахунок нарахованого штрафу, з чим суд першої інстанції погодився;

- враховуючи, що прострочення за спірними поставками було допущено відповідачем на строки, що перевищують 10 днів, позивач нарахував відповідачу також пеню у розмірі подвійної облікової ставки на суму простроченої поставки за час прострочення до 31.07.2019 з врахуванням строку, сум прострочення та оплат) та загальну суму 31384,04 грн. (Специфікація №2, накладна №12 - 6242,46 грн., Специфікація №3 накладна №25 - 14198,01 грн., Специфікація №3 накладна №26 - 10943,57 грн. ), яку присудив до стягнення;

- позивачем були нараховані та заявлені до стягнення з відповідача за видатковою накладною №12: 6437,72 грн. 30 % річних, 982,00 грн. інфляційних втрат; за видатковою накладною №25: 1347,58 грн. інфляційних втрат,14436,29 грн. 30 % річних, за видатковою накладною №26: 762,25 грн. інфляційних втрат, 11742,66 грн. 30 % річних, а всього 32616,67 грн. тридцять відсотків річних, та 3091,83 грн. інфляційних втрат, які присуджено до стягнення судом першої інстанції;

- нарахування здійснені позивачем до 31.07.2019;

- суд першої інстанції визнав витратами пов`язаними з розглядом справи 10000,00 грн. витрат позивача на адвокатські послуги.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Зокрема, скаржник посилався на те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано (1) умови договору, зокрема щодо умов нарахування штрафу (п. 7.3), який підлягав нарахуванню виходячи з розміру фактично поставленого товару; (2) узгоджений строк дії договору 31.12.2019 (п. 10.1) та у зв`язку з чим, необхідність оцінки умов поставки за специфікаціями на підставі ст. ст. 180, 181 Господарського кодексу України саме як укладення договорів поставки у спрощений спосіб за видатковими накладними (3) необхідність врахування при вирішенні спору ст. 83 Господарського процесуального кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України щодо зменшення суми штрафних санкцій.

Короткий зміст заперечень проти доводів апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська ЗТК"

09.12.2019 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від відповідача у встановлений судом апеляційної інстанції строк надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду у відповідності до статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач вказував на законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, а також відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги.

Позивач наголошував, що судом першої інстанції враховано неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за укладеним між сторонами договором поставки щодо своєчасної та повної оплати поставленого позивачем на виконання цього договору товару, узгодження у договорі порядку розрахунку за такий товар (п. 11.5 Договору та ст. 534 Цивільного кодексу України), обґрунтованість здійсненого розрахунку заявлених до стягнення показників позивач приписам ст. 529, 534, 692, 625, 712 Цивільного кодексу України, а також умовам договору.

Крім того, на думку позивача, при вирішенні спору судом першої інстанції обгрунтовано застосовано умови пункту 11.5 Договору щодо здійснення розрахунків між сторонами, з урахуванням приписів ст. 534 Цивільного кодексу України. Здійснені відповідачем контррозрахунки заявлених до стягнення показників вважає безпідставними та такими, що не узгоджуються з умовами укладеного Договору та приписами ст. ст. 534, 625 Цивільного кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2019 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді Тищенко О.В., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2019 відкрито апеляційне провадження у справі № 925/943/19, розгляд апеляційної скарги призначено до розгляду в судовому засіданні 19.12.2019, встановлено учасникам справи строк на подання відзиву та заперечень на відзив.

У зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, здійснити подальший розгляд справи у визначеному складі колегії суддів неможливо.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи, справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2019 справу №925/943/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросенс Груп" на рішення Господарського суду Черкаської області від 15.10.2019 прийнято до розгляду визначеним складом суду.

В судове засідання 19.12.2019 з"явився представник позивача, який надав поясненян по суті поданої скаржником апеляційної скарги.

Скаржник в судове засідання 19.12.2019 представників не направив, проте, через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи у зв"язку з неможливістю представника бути присутнім в даному судовому засіданні.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2019 розгялд справи відкладено до 30.01.2020.

30.01.2020 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням головуючого судді Станіка С.Р. на навчанні для підвищення кваліфікації у Національній школі суддів України в період з 27.01.2020 по 31.01.2020.

У зв`язку з перебуванням 03.02.2020 судді Шаптали Є.Ю., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, здійснити призначення справи та її розгляд у визначеному складі колегії суддів - неможливо.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 03.02.2020, справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді Тищенко О.В., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2020 справу №925/943/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросенс Груп" на рішення Господарського суду Черкаської області від 15.10.2019 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді Тищенко О.В., Дикунська С.Я. , розгляд справи призначено на 27.02.2020.

27.02.2020 розгляд справи №925/943/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросенс Груп" на рішення Господарського суду Черкаської області від 15.10.2019 - не відбувся у зв`язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) на лікарняному з 17.02.2020 по 27.02.2020 включно.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.02.2020 розгляд справи призначено на 02.04.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2020 у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, колегія суддів дійшла висновку про необхідність вийти за межі граничного процесуального строку розгляду даної справи, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11 ГПК України, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 14.05.2020, проте, ухвалою Північного господарського суду від 14.05.2020 розгляд справи призначено на 28.05.2020 у зв`язку з продовженими законодавчо карантинними заходами.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2020 відхилено заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська ЗТК" адвоката Ярмолінського Юрія Васильовича (вх. №09.1-21/978/20 від 25.05.2020) про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами суду у справі №925/943/19.

Відповідно до пункту 4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

Позивач в судове засідання 28.05.2020 представників не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за адресою свого місцезнаходження.

Відповідач в судове засідання 28.05.2020 представників не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за адресою свого місцезнаходження.

13.05.2020 та 27.05.2020 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача, оскільки в матеріалах справи наявний визначений законом обсяг документів, необхідний для вирішення спору по суті.

Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що учасники справи про розгляд справи повідомлені належним чином, дійшов висновку, що неявка представників учасників справи в судове засідання не є перешкодою для розгляду справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросенс Груп" на рішення Господарського суду Черкаської області від 15.10.2019.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

13.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Одеська ЗТК" (Постачальник, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросенс Груп" (Покупець, відповідач у справі) укладено договір поставки товару № 18/12/13 (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору, постачальник зобов`язується поставити покупцю визначений цим Договором товар, а покупець зобов`язується прийняти названий товар та оплатити його (пункт 1.1 Договору).

Номенклатуру, обсяг (кількість), ціну та строки поставки товару сторони узгодили у розділі 2 Договору.

Відповідно до пункту 2.1. Договору під товаром, що є предметом поставки за цим Договором, розуміється сільськогосподарська продукція. Номенклатура, асортимент, обсяг (кількість), ціна товару по кожній автомобільній партії, що поставляється в межах цього Договору визначається у специфікаціях до цього Договору, які є невід`ємною частиною даного договору. Загальна вартість товару, що поставляється (сума договору) дорівнює загальній сумі вартості товару за всіма специфікаціями, оформленими на виконання Договору.

Поставка за цим Договором здійснюється автомобільними партіями транспортом постачальника, тому кількість товару (а відповідно і сума договору) за даним договором може коригуватись відповідно до повністю завантаженого автомобільного транспорту. В такому разі недотримання постачальником вимог щодо кількості поставленого товару є належним виконанням (пункт 2.2 Договору).

Відповідно до пункту 2.3 Договору строком поставки є строк дії Договору, кожна автомобільна партія прийнята покупцем є поставленою в строк. Сторони засобами електронної пошти (чи за допомогою факсимільного зв`язку) погоджують замовлення кожної окремої партії товару, підписуючи специфікацію.

Порядок розрахунків сторони узгодили у Розділі 4 Договору. Розрахунки (оплата товару) за кожну автомобільну партію поставленого товару здійснюються покупцем в безготівковій формі наступним чином: оплата на поточний рахунок у строки вказані в специфікації.

Відповідно до пункту 7.3. Договору за прострочення оплати (невчасну оплату, неоплату) покупець сплачує постачальнику штраф в розмірі 10% вартості поставленого товару (суми договору), а крім того, в разі прострочення оплати більше ніж на десять днів, покупець також сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Згідно з пунктом 11.5 Договору у разі наявності заборгованості перед постачальником кошти від покупця зараховуються в порядку, передбаченому законом незалежно від призначення платежу.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та дії 31.12.2019, але у будь-якому разі до повного його виконання (пункт 10.1 Договору).

Вказаний Договір підписаний представниками обох сторін, скріплений їх печатками.

На виконання умов договору сторонами були оформлені специфікації, які підписані представниками сторін та посвідчені печатками постачальника та покупця:

- № 1 від 13.12.2018 на суму 270 000,00 грн., а також узгоджено порядок розрахунків: покупець перераховує на поточний рахунок постачальника вартість поставленого товару протягом 5 банківських днів з моменту поставки (дата відмітки на ТТН постачальника); термін поставки 15.12.2018, умови поставки: DAP - Україна, Черкаська область, м.Городище, вул.. Чехова, буд. 41;

- № 2 від 20.02.2019 на суму 225 000,00 грн., а також узгоджено порядок розрахунків: покупець перераховує на поточний рахунок постачальника вартість поставленого товару протягом 10 календарних днів з моменту поставки (дата відмітки на ТТН постачальника); термін поставки 20.02.2019 - 21.02.2019, умови поставки: DAP - Україна, Черкаська область, м.Городище, вул. Чехова, буд. 41;

- № 3 від 08.05.2019 на суму 475 000,00 грн., а також узгоджено порядок розрахунків: покупець перераховує на поточний рахунок постачальника вартість поставленого товару протягом 5 робочих днів з моменту поставки (дата відмітки на ТТН постачальника); термін поставки 10.05.2019 - 11.05.2019, умови поставки: DAP - Україна, Черкаська область, м.Городище, вул. Чехова, буд. 41;

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що на виконання умов Договору та за кожною з специфікацій, постачальником було поставлено, а покупцем отримано товар за наступними видатковими накладними, які підписані представниками сторін та посвідчені печатками обох сторін загалом на суму 1 009 655,24 грн., а саме:

- № 26 від 14.12.2018 на суму 262 800,00 грн., поставка товару за якою також підтверджується відповідною товарно - транспортною накладною на перевезення товару від 14.12.2018, і для оплати якого сформовано рахунок на оплату № 13 від 14.12.2018 на суму 262 800,00 грн.; поставка товару за даною накладною відбувалась в рамках узгодженої специфікації № 1;

- № 12 від 21.02.2019 на суму 195 570,00 грн., поставка товару за якою також підтверджується відповідною товарно - транспортною накладною на перевезення товару від 20.02.2018, і для оплати якого сформовано рахунок на оплату № 12 від 21.02.2019 на суму 195 570,00 грн.; поставка товару за даною накладною відбувалась в рамках узгодженої специфікації № 2;

- № 25 від 10.05.2019 на суму 281 770,12 грн., поставка товару за якою також підтверджується відповідною товарно - транспортною накладною на перевезення товару від 10.05.2019, і для оплати якого сформовано рахунок на оплату № 26 від 10.05.2019 на суму 195 570,00 грн.; поставка товару за даною накладною відбувалась в рамках узгодженої специфікації № 3;

- № 26 від 13.05.2019 на суму 269 515,12 грн., поставка товару за якою також підтверджується відповідною товарно - транспортною накладною на перевезення товару від 13.05.2019, і для оплати якого сформовано рахунок на оплату № 27 від 13.05.2019 на суму 269 515,12 грн.; поставка товару за даною накладною відбувалась в рамках узгодженої специфікації № 3.

При цьому, ні позивачем, ні відповідачем не заперечувалось перерахування відповідачем в рахунок оплати отриманого товару по Договору відповідних платежів :

- за отриманий товар за специфікацією № 2 (видаткова накладна № 12 від 21.02.2019 на суму 195 570,00 грн.): 06.03.2019 - на суму 95 570,00 грн. згідно платіжного доручення № 853 від 06.03.2019; 12.03.2019 - на суму 100 000,00 грн. згідно платіжних доручень від 12.03.2019 № 865 та № 867;

- за отриманий товар за специфікацією № 3 (видаткові накладні № 25 від 10.05.2019 на суму 281 770,12 грн., № 26 від 13.05.2019 на суму 269 515,12 грн.): 30.05.2019 - на суму 50 270,12 грн. згідно платіжного доручення № ; 31.05.2019 на суму 100 000,00 грн. згідно платіжного доручення № ; 07.06.2019 на суму 30 000,00 грн. згідно платіжного доручення № 1067; 13.06.2019 на суму 20 015,12 грн. згідно платіжного доручення № ; 14.06.2019 на суму 30 000,00 грн. згідно платіжного доручення № 1070.

Проте, внаслідок застосованого позивачем згідно ст. 534 Цивільного кодексу України, з посиланням на п. 115 Договору, алгоритму черговості погашення нарахованих показників, виходячи зокрема і з ставки нарахування штрафу із суми договору (яку позивач трактує як загальна сума вартості товару за специфікаціями) з посиланням на п. 7.3 Договору, позивачем здійснено зарахування здійснених відповідачем оплат в рахунок погашення нарахованого штрафу, пені, і в останню чергу, основного боргу за поставлений товар, внаслідок чого, за розрахунком позивача, сума основного боргу за поставлений, але не оплачений товар, утворилась саме в розмірі 353488,08 грн.

Крім того, позивачем у позові вказувалось на те, що відповідачем в рахунок оплати здійсненої поставки за наведеними видатковими накладними в межах специфікацій № 2 та № 3, здійснювалось часткове погашення заборгованості, проте, здійснені відповідачем оплати позивачем було зараховано на погашення нарахованих штрафних санкцій, зокрема штрафу згідно пункту 7.3 Договору, який вираховано позивачем, виходячи з суми договору, визначеної у специфікаціях, а також пені, інфляційних втрат та 30% річних (згідно з п. 7.4 Договору), і відповідні показники пені, інфляційних втрат та 3% річних, а також сума основного боргу, які не були покриті за розрахунком позивача згідно черговості, встановленої ст. 534 Цивільного кодексу України, здійсненими відповідачем оплатами, заявлені позивачем до стягнення.

Зокрема, позивач наголошував, що невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором сторін стало підставою для звернення позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення з боржника заборгованості у сумі 420580,62 грн. (у тому числі 353488,08 грн. - основний борг, 3091,83 грн. - інфляційні, 32616,67 грн. - 30% річних, 31384,04 грн. - пені), які були задоволені судом першої інстанції, виходячи з вищенаведеного алгоритму нарахування, з посиланням на ст. 534 Цивільного кодексу України, п. 7.3, п. 7.4 та п. 11.5 Договору.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції як в частині підстав задоволення позовних вимог, так і в частині здійснення нарахування заявлених до стягнення показників, рішення суду першої інстанції ухвалено при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, а також при ухваленні рішення судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, у зв`язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову за наведених у даній постанові підстав.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до положень статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено судом та підтверджується зібраними у справі доказами договір, укладений сторонами, за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлене договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини купівлі-продажу врегульовані Главою 54 Цивільного кодексу України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У статтях 662, 663 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.

Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу, України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписом статті 611 цього Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7.4 Договоур сторонни узгодили, що за порушенян грошових зобов`язань сторонни в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України сплачують 30% річних від суми простроченного зобов`язання.

Статтею 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визначає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Умовами пункту 7.3 Договору, сторони встановили, що за прострочення оплати (невчасну оплату, неоплату) покупець сплачує постачальнику штраф в розмірі 10% вартості поставленого товару (суми договору), а крім того, в разі прострочення оплати більше ніж на десять днів, покупець також сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що дослідивши пункт 7.3 Договору встановлено, що наведений пункт містить визначення ставки розрахунку штрафу виходячи з визначення «10% вартості поставленого товару (суми договору)», проте, судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду встановлено, що визначення «вартість поставленого товару» та «сума договору» - є різними арифметично поняттями, внаслідок їх визначення з підсумку різних показників, оскільки сума договору формується, виходячи з суми специфікацій, а вартість поставленого товару формується з вартості поставленого товару за видатковими накладними (згідно п. 5.2, п. 6.2 Договору), і вказані показники є різними за арифметичним вирахуванням. При цьому, специфікація встановлює лише умови поставки, а не встановлює ставку нарахування штрафу саме сумою специфікації (п. 5.1).

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує і умови пункту 2.2 договору щодо коригування відповідних показників, виходячи саме з фактичного обсягу поставленого товару та відповідно його вартості, як суми поставленого товару по відношенню до визначення ставки нарахування штрафу, який, в контексті спірних правовідносин сторін, підлягає вирахуванню саме виходячи з вартості поставленого товару за кожною видатковою накладною окремо.

При цьому, суд апеляційної інстанції здійснює оцінку пункту 7.3 Договору виключно з підстав правильності та арифметичного обґрунтування розрахунку заявлених позивачем до стягнення сум основного боргу, пені, 30% річних та інфляційних втрат, тобто з метою оцінки обставин справи в сукупності, оскільки саме на наявності нарахованого позивачем за його розрахунком розміру штрафу, позивачем сформовано вимоги (предмет позову) щодо стягнення у даній справі суми основного боргу, пені, 30% річних та інфляційних нарахувань.

Таким чином, в контексті спірних правовідносин сторін штраф підлягав вирахуванню саме виходячи з вартості поставленого товару за кожною видатковою накладною окремо, чого позивачем не здійснено, а отже наведений ним розрахунок заявлених показників, виходячи з первісного розрахунку штрафу саме з розміру вартості товару, погодженою у специфікаціях, а не вартості фактично поставленого товару за договором, - є арифметично невірним, є таким, що суперечить умовам Договору та приписам ст. 230, ст. 4 статті 231 Господарського кодексу України, п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що вимога про стягнення суми штрафу позивачем у позові не заявлялась.

Стосовно доводів позивача про те, що відповідний алгоритм розрахунку здійснено в силу ст. 534 Цивільного кодексу України та п. 11.5 Договору, суд апеляційної інстанції не погоджується, та вважає доводи позивача в цій частині необґрунтованими з огляду на наступне.

Пунктом 11.5 Договору визначено, що у разі наявності заборгованості перед постачальником кошти від покупця зараховуються в порядку, передбаченому законом незалежно від призначення платежу.

Статтею 534 Цивільного кодексу України визначено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Отже, вказаною нормою не передбачено у визначеному переліку інфляційних втрат та відсотків річних, які за своєю суттю є відповідальністю за невиконання грошового зобов`язання, а не штрафними санкціями, як не передбачено у наведеному переліку штрафу і пені, а міститься визначення саме неустойки, як виду відповідальності, яка є окремим видом відповідальності в силу спеціального нормативного акту - Господарського кодексу України, що встановлено зокрема у статті 230. При цьому, позивачем жодних вимог щодо нарахування саме неустойки, виду відповідальності, яка є окремим видом відповідальності - не заявлялось.

Крім того, внаслідок застосованого позивачем згідно ст. 534 Цивільного кодексу України, з посиланням на п. 11.5 Договору, алгоритму черговості погашення нарахованих показників, виходячи зокрема і з ставки нарахування штрафу із суми договору (яку позивач трактує як загальна сума вартості товару за специфікаціями) з посиланням на п. 7.3 Договору, позивачем здійснено зарахування здійснених відповідачем оплат в рахунок погашення нарахованого штрафу, пені, і в останню чергу, основного боргу за поставлений товар, що суперечить як умовам договору, так і ч. 3 ст. 202, ст. 509, ст. 526 Цивільного кодексу України.

З урахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції, здійснивши розгляд справи в апеляційному порядку, дійшов висновку, що дійсно, невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором є підставою для застосування до нього відповідальності, обумовленої ст. 625 Цивільного кодексу України (з урахуванням п. 7.4 Договору) та стягнення штрафних санкцій у вигляді пені, а також суми основного боргу, виходячи з наступного розрахунку.

За специфікацією № 2: поставка товару за видатковою накладною № 12 від 21.02.2019 відбулась 20.02.2019 (згідно відомостей ТТН) на суму 195 570,00 грн., а отже, оплата поставленого товару згідно погоджених специфікацією умов мала бути здійснена відповідачем у строк 10 календарних днів з моменту поставки, тобто до 04.03.2019 включно.

В свою чергу, відповідачем здійснено оплати загалом на суму 195 570,00 грн. наступним чином: - 06.03.2019 на суму 95 570,00 грн. згідно платіжного доручення № 853 від 06.03.2019; - 12.03.2019 на суму 100 000,00 грн. згідно платіжних доручень від 12.03.2019 № 865 та № 867.

Тобто, прострочення відповідачем свого зобов`язання з оплати отриманого товару, без урахування днів оплати, тривало:

- 05.03.2019 в сумі 195 570,00 грн.

- з 07.03.2019 по 11.03.2019 - в сумі 100 000,00 грн.

Інфляційні втрати за вказаний місяць нарахуванню не підлягають внаслідок відсутності основного боргу, оскільки сторонами не заперечувалось відсутність заборгованості за даною поставкою, а також з урахуванням того, що прострочення становить менше місяця та враховуючи, що інфляційні втрати визначаються за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, а тому нарахування індексу інфляції за даною накладною за неповний місяць - є безпідставним.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 05.07.2019 у справі №905/600/18 та зокрема у постановах Верховного суду від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18.

За розрахунком суду апеляційної інстанції, здійсненим з урахуванням приписів ст. 625 Цивільного кодексу України та п. 4.1, 7.4 Договору 30% річних підлягають такому нарахуванню загалом в розмірі 410,69 грн. на суми боргу, які існували у вказані періоди, з урахуванням саме суми поставленого товару за видатковою накладною № 12 від 21.02.2019 та з урахуванням днів часткових оплат відповідача: - з 07.03.2019 по 11.03.2019 (5 днів) - в сумі 100 000,00 грн. - розмірі 410,69 грн. Загалом 3% річних складає: 410,69 грн.

Пеня нарахуванню не підлягає, оскільки прострочення не перевищило 10 днів згідно п. 7.3 договору, а отже підстави для її стягнення - відсутні.

За специфікацією № 3: поставка товару за видатковою накладною № 25 відбулась 10.05.2019 (згідно відомостей ТТН) на суму 281 770,00 грн., а отже, оплата поставленого товару згідно погоджених специфікацією умов мала бути здійснена відповідачем у строк 5 робочих днів з моменту поставки, тобто до 16.05.2019 включно .

В свою чергу, відповідачем здійснено оплати загалом в сумі 230 285,24 грн. наступним чином: - 30.05.2019 на суму 50 270,12 грн. згідно платіжного доручення № ; - 31.05.2019 на суму 100 000,00 грн. згідно платіжного доручення № ; - 07.06.2019 на суму 30 000,00 грн. згідно платіжного доручення № 1067; - 13.06.2019 на суму 20 015,12 грн. згідно платіжного доручення № ; - 14.06.2019 на суму 30 000,00 грн. згідно платіжного доручення № 1070.

Отже, основна заборгованість за даною накладною складає: 51 484,76 грн.

Тобто, прострочення відповідачем свого зобов`язання з оплати отриманого товару за видатковою накладною № 25 від 10.05.2019, без урахування днів оплати, тривало:

- з 17.05.2019 до 29.05.2019 - в сумі 281 770,00 грн.

- з 01.06.2019 по 06.06.2019 - в сумі 131 499,88 грн.

- з 08.06.2019 по 12.06.2019 - в сумі 101 499,88 грн.

- з 14.06.2019 по 31.07.2019 - в сумі 51 484,76 грн.

Інфляційні втрати за вказаний місяць нарахуванню не підлягають з урахуванням того, що прострочення становить менше місяця та враховуючи, що інфляційні втрати визначаються за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, а тому нарахування індексу інфляції за даною накладною за неповний місяць - є безпідставним.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 05.07.2019 у справі №905/600/18 та зокрема у постановах Верховного суду від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18.

За розрахунком суду апеляційної інстанції, здійсненим з урахуванням приписів ст. 625 Цивільного кодексу України та п. 4.1, 7.4 Договору 30% річних підлягають такому нарахуванню загалом в розмірі 6 065,16 грн. на суми боргу, які існували у вказані періоди, з урахуванням саме суми поставленого товару за видатковою накладною № 25 від 10.05.2019 та з урахуванням часткових оплат відповідача у відповідні дні, які не включаються до розрахунку прострочення:

- з 17.05.2019 до 29.05.2019 (13 днів) - на суму боргу 281 770,00 грн.: 3 010,69 грн.;

- з 01.06.2019 по 06.06.2019 (6 днів) - на суму боргу 131 499,88 грн.: 648,49 грн.;

- з 08.06.2019 по 12.06.2019 (5 днів) - на суму боргу 101 499,88 грн.: 417,13 грн.;

- з 14.06.2019 по 31.07.2019 (47 днів) - на суму боргу 51 484,76 грн.: 1 988,85 грн.

За розрахунком суду апеляційної інстанції, оскільки прострочення оплати товару за видатковою накладною № 25 від 10.05.2019 перевищило 10 днів згідно п. 7.3 договору, відповідно, позивачем правомірно здійснено нарахування пені, початок нарахування - з 27.05.2019, але за розрахунком суду апеляційної інстанції розмір пені підлягає нарахуванню на суми боргу, які існували у вказані періоди з урахуванням суми поставленого товару за видатковою накладною та з урахуванням часткових оплат відповідача у відповідні дні, які не включаються до розрахунку прострочення, і розмір пені складає загалом: 4 357,23 грн.:

- з 27.05.2019 до 29.05.2019 (3 дні) - на суму боргу 281 770,00 грн.; 35% - подвійна облікова ставка НБУ у даний період/365 днів = 810,57 грн.;

- з 01.06.2019 по 06.06.2019 (6 днів) - на суму боргу 131 499,88 грн.: 35% - подвійна облікова ставка НБУ у даний період/365 днів = 756,58 грн.;

- з 08.06.2019 по 12.06.2019 (5 днів) - на суму боргу 101 499,88 грн.: 35% - подвійна облікова ставка НБУ у даний період/365 днів = 486,65 грн.;

- з 14.06.2019 по 31.07.2019 (47 днів) - на суму боргу 51 484,76 грн.: 35% - подвійна облікова ставка НБУ до 18.07.2019, 34% - подвійна облікова ставка з 19.07.2019 у даний період/365 днів = 2 303,43 грн.

Поставка товару за видатковою накладною № 26 відбулась 13.05.2019 (згідно відомостей ТТН) на суму 269 515,12 грн., а отже, оплата поставленого товару згідно погоджених специфікацією умов мала бути здійснена відповідачем у строк 5 робочих днів з моменту поставки, тобто до 21.05.2019 включно.

В свою чергу, відповідачем здійснено оплати загалом в сумі 216 000,00 грн. наступним чином: - 03.06.2019 на суму 50 000,00 грн. згідно платіжного доручення № 470; - 03.07.2019 на суму 35 000,00 грн. згідно платіжного доручення № 1116; - 05.07.2019 на суму 36 000,00 грн. згідно платіжного доручення № 1141; - 12.07.2019 на суму 35 000,00 грн. згідно платіжного доручення № 1164 та 60 000,00 грн. згідно платіжного доручення № 1186.

Отже, основна заборгованість за даною накладною складає: 53 515,12 грн.

Тобто, прострочення відповідачем свого зобов`язання з оплати отриманого товару за видатковою накладною № 26 від 13.05.2019, без урахування днів оплати, тривало:

- з 22.05.2019 до 02.06.2019 - в сумі 269 515,12 грн.

- з 04.06.2019 по 02.07.2019 - в сумі 219 515,12 грн.

- 04.07.2019 - в сумі 184 515,12 грн.

- з 06.07.2019 по 11.07.2019 - в сумі 148 515,12 грн.

- з 13.07.2019 по 31.07.2019 - 53 515,12 грн.

Інфляційні втрати за вказаний місяць нарахуванню не підлягають з урахуванням того, що прострочення становить менше місяця та враховуючи, що інфляційні втрати визначаються за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, а тому нарахування індексу інфляції за даною накладною за неповний місяць - є безпідставним.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 05.07.2019 у справі №905/600/18 та зокрема у постановах Верховного суду від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18.

За розрахунком суду апеляційної інстанції, здійсненим з урахуванням приписів ст. 625 Цивільного кодексу України та п. 4.1, 7.4 Договору 30% річних підлягають такому нарахуванню загалом в розмірі 9 385,88 грн. на суми боргу, які існували у вказані періоди з урахуванням саме суми поставленого товару за видатковою накладною № 26 від 13.05.2019 та з урахуванням часткових оплат відповідача у відповідні дні, які не включаються до розрахунку прострочення:

- з 22.05.2019 до 02.06.2019 (12 днів) - на суму боргу 269 515,12 грн.: 2 658,23 грн.;

-з 04.06.2019 по 02.07.2019 (28 днів) - на суму боргу 219 515,12 грн.: 5 051,86 грн.

- 04.07.2019 (1 день) - на суму боргу 184 515,12 грн.: 151,66 грн.;

- з 06.07.2019 по 11.07.2019 (6 днів) - на суму боргу 148 515,12 грн.: 732,40 грн.;

- з 13.07.2019 по 31.07.2019 (18 днів) - на суму боргу 53 515,12 грн.: 791,73 грн.

За розрахунком суду апеляційної інстанції, оскільки прострочення оплати товару за видатковою накладною № 26 від 13.05.2019 перевищило 10 днів згідно п. 7.3 договору, відповідно, позивачем правомірно здійснено нарахування пені, початок нарахування - з 31.05.2019, але за розрахунком суду апеляційної інстанції розмір пені підлягає нарахуванню на суми боргу, які існували у вказані періоди з урахуванням суми поставленого товару за видатковою накладною та з урахуванням часткових оплат відповідача у відповідні дні, які не включаються до розрахунку прострочення, і розмір пені складає загалом 9 222,44 грн.:

- з 31.05.2019 до 02.06.2019 (3 днів) - на суму боргу 269 515,12 грн.: 35% - подвійна облікова ставка НБУ у даний період/365 днів = 775,32 грн.;

- з 04.06.2019 по 02.07.2019 (28 днів) на суму боргу 219 515,12 грн.: 35% - подвійна облікова ставка НБУ у даний період/365 днів = 5 893,83 грн.;

- 04.07.2019 (1 день) на суму боргу 184 515,12 грн.: 35% - подвійна облікова ставка НБУ у даний період/365 днів=176,93 грн.;

- з 06.07.2019 по 11.07.2019 (6 днів) на суму боргу 148 515,12 грн.: 35% - подвійна облікова ставка НБУ у даний період/365 днів=854,47 грн.;

- з 13.07.2019 по 31.07.2019 (18 днів) на суму боргу 53 515,12 грн.: (35% - подвійна облікова ставка НБУ до 18.07.2019 (6 днів) = 923,69 грн.) + (34% подвійна облікова ставка з 19.07.2019 (12 днів)у даний період/365 днів = 598,20 грн.) = 1 521,89 грн.

З урахуванням наведеного, за результатами апеляційного розгляду справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: основна заборгованість загалом в розмірі 104 999,88 грн. (51 484,76 грн. + 53 515,12 грн.), 30% річних загалом в розмірі 15 861,73 грн. (410,69 грн.+ 6 065,16 грн. + 9 385,88 грн.), пеня загалом 13 579,67 грн. (4 357,23 грн.+ 9 222,44 грн.). В решті позовні вимоги задоволенню не підлягають внаслідок їх необґрунтованості та безпідставності.

Доводи скаржника про необхідність оцінки умов поставки за специфікаціями на підставі ст. ст. 180, 181 Господарського кодексу України саме як укладення договорів поставки у спрощений спосіб за видатковими накладними та необхідність врахування при вирішенні спору ст. 83 Господарського процесуального кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України щодо зменшення суми штрафних санкцій - є необґрунтованими та відхиляються судом апеляційної інстанції з огляду на наявність між сторонами укладеного Договору, з урахуванням якого здійснюється оцінка правовідносин сторін, а також відсутності процесуальних підстав для застосування ст. 233 Господарського кодексу України щодо зменшення суми штрафних санкцій.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, найшли своє часткове підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, рішення суду першої інстанції ухвалено при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, як суд першої інстанції визнав встановленими, висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, а також при ухваленні рішення судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову за наведених у даній постанові підстав, а саме, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: основна заборгованість загалом в розмірі 104 999,88 грн. (51 484,76 грн. + 53 515,12 грн.), 30% річних загалом в розмірі 15 861,73 грн. (410,69 грн.+ 6 065,16 грн. + 9 385,88 грн.), пеня загалом 13 579,67 грн. (4 357,23 грн.+ 9 222,44 грн.). В решті позовних вимог слід відмовити.

Розподіл судових витрат

Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 124 цього Кодексу разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з вимогами частини восьмої статті 129 цього Кодексу розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як на підставу понесених судових витрат позивач надав суду першої інстанції договір про надання правової (правничої) допомоги №01/0819-1 від 01.08.2019, укладений позивачем з Адвокатським бюро "Юрія Ярмолінського", додаткову угоду №1 від 01.08.2019, до вказаного договору, Акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) та понесених витрат від 23.09.2019 на суму 10000,00 грн., а також детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, на суму 10000,00 грн. Також, суду апеляційної інстанції позивачем були надані докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, а саме: акт надання послуг від 24.01.2020 на суму 5 400,00 грн., детальний опис та платіжне доручення на суму 5400,00 грн., які позивач просив розподілити за наслідками апеляційного розгляду справи Вказані витрати є витратами пов`язаними з розглядом справи, є обґрунтованими доведеними доказами в розумінні ст. 76-79 ГПК України, а тому вони підлягають задоволенню пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином: судовий збір за подачу позову та за подачу апеляційної скарги, а також понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанцій, підлягають покладенню на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросенс Груп" на рішення Господарського суду Черкаської області від 15.10.2019 у справі №№925/943/19 - задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 15.10.2019 у справі №925/943/19 - скасувати повністю.

3. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська ЗТК" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросенс Груп" - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросенс Груп" (, вул.О.Дашковича, 20, м. Черкаси, оф. 202, 18000) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська ЗТК" (, вул.Припортова, 42/1, оф. 56, м.Черкаси, 18021): основна заборгованість загалом в розмірі 104 999 (сто чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн.. 88 коп., 30% річних загалом в розмірі 15 861 (п`ятнадцять тисяч вісімсот шістдесят одна) грн. 73 коп., пеня загалом в розмірі 13 579 (тринадцять тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять) грн. 67 коп., 2 016 (дві тисячі шістнадцять) грн.. 62 коп. судового збору за подачу позову, 3 196 (три тисячі сто дев`яносто шість) грн.. 56 коп. витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, 6 438 (шість тисяч чотириста тридцять вісім) грн.. 14 коп. витрат за подачу апеляційної скарги, та 1 726 (одну тисячу сімсот двадцять шість) грн.. 14 коп. витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

В решті позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська ЗТК" -відмовити.

В решті понесені судові витрати понесені учасниками спору в судах першої та апеляційної інстанції - залишити за стороною, яка їх понесла.

4. Видати наказ на виконання постанови у цій частині, доручивши його видачу місцевому суду.

5. Матеріали справи №925/943/19 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання постанови: 04.06.2020.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді О.В. Тищенко

С.Я. Дикунська