Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

"20" травня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/324/18

Господарський суд Житомирської області у складі судді Машевської О.П.,

за участю секретаря судового засідання Нероди І.В.

розглядаючи справу за позовом : Закритого акціонерного товариства "Спіка" (м.Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" (с. Кам`яний Брід, Коростишівський район)

про стягнення 15 816 072,00грн (в редакції заяв про збільшення розміру позовних вимог №22/8-Л-5 від 22.08.18 та №22/1-Л-3 від 22.01.19р.)

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" (с. Кам`яний Брід, Коростишівський район) до Закритого акціонерного товариства "Спіка" (м. Київ) про визнання відсутнім права власності на нерухоме майно та скасування записів про проведену державну реєстрацію прав на нерухоме майно

за участю представників сторін:

від позивача: Данильчук М.Я., керівник; Кравчук В.І., адвокат, ордер серія ЖТ №46651 від 20.04.18р.

від відповідача: Кока В.А, адвокат, ордер ЖТ№38176 від 12.07.17р., Мороз А.С., адвокат, ордер КВ №265601 від 09.01.19р.

В підготовчому засіданні 13.05.20 р. оголошувалась перерва до 14:30год. 15.05.20р. та до 14:30год. 20.05.20р. на підставі ст. 183 ГПК України

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом Житомирської області у складі судді Машевської О.П. з 12.11.19року справа № 906/324/18 розглядається за первісним позовом ЗАТ "Спіка" до ТОВ "Лабрадорит" про стягнення 15 816 072,00грн (в редакції заяв про збільшення розміру позовних вимог №22/8-Л-5 від 22.08.18 та №22/1-Л-3 від 22.01.19р.) ( надалі - Первісний позов, ЗАТ "Спіка") та зустрічним позовом ТОВ "Лабрадорит" до ЗАТ "Спіка" про визнання відсутнім у позивача за первісним позовом права власності на нерухоме майно та про скасування за ним всіх записів про проведену державну реєстрацію прав на це нерухоме майно (надалі - Зустрічний позов, ТОВ "Лабрадорит").

Відповідно до ухвали суду від 12.11.19р. у справі № 906/324/18 позовні вимоги за Зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з Первісним позовом.

Одночасно цією ухвалою суду вжито необхідні процесуальні заходи щодо підготовки розгляду справи у підготовчому засіданні 23.12.19р.

В підготовчому засіданні 23.12.19р. вчинено процесуальні дії, зокрема, щодо заслуховування відзиву представників ЗАТ "Спіка" на Зустрічний позов та клопотання про закриття провадження у справі за вимогами Зустрічного позову, про зміст яких викладено в мотивувальній частині ухвали суду від 24.12.19р., постановленої в порядку ст.120 ГПК України щодо наступної дати підготовчого засідання у справі - 17.01.20року.

У підготовчому засіданні 17.01.20рр. продовжено розгляд клопотання ЗАТ "Спіка" від 23.12.19р. за №23/12 ( вх. №г/с 02-44/2051/19 від 23.12.19р.) про закриття провадження у справі за вимогами Зустрічного позову ( надалі - Клопотання про закриття провадження за Зустрічним позовом).

Представники ЗАТ "Спіка" просили задовольнити Клопотання про закриття провадження за Зустрічним позовом та врахувати доповнення до цього клопотання від 17.01.20р. за №17/1-Лаб (вх. № г/с 1257 від 17.01.20р.) з додатками.

Представники ТОВ "Лабрадорит" у запереченнях від 17.01.20р. ( вх. № г/с 1253 від 17.01.20р.) виклали аргументи щодо відсутності процесуальних підстав для задоволення Клопотання про закриття провадження за Зустрічним позовом, просили у його задоволенні відмовити ( надалі - Заперечення проти закриття провадження за Зустрічним позовом).

Представники ЗАТ "Спіка" у підготовчому засіданні 17.01.20р. заявили усне клопотання надати їм можливість підготувати письмові спростування аргументам, викладеним у Запереченні проти закриття провадження за Зустрічним позовом.

13.03.2020 року до суду від ЗАТ "Спіка" надійшла заява №13/3-1-лаб від 13.03.2020 року про доповнення аргументів Клопотання про закриття провадження за Зустрічним позовом.

13.03.2020 року до суду від ТОВ "Лабрадорит" надійшли заперечення від 13.03.20р. про доповнення аргументів Заперечення проти закриття провадження за Зустрічним позовом.

16.04.2020 року до суду від ЗАТ "Спіка" надійшла заява №26/2-лаб від 26.02.2020 року про доповнення аргументів Клопотання про закриття провадження за Зустрічним позовом.

17.05.2020 року до суду від ЗАТ "Спіка" надійшла заява №13/5 від 13.05.2020 року про доповнення аргументів Клопотання про закриття провадження за Зустрічним позовом.

У підготовчому засіданні 20.05.20р. представники сторін спору в усній формі підтримали доводи, заперечення, аргументи тощо по суті заявленого процесуального клопотання.

Розглянувши Клопотання про закриття провадження за Зустрічним позовом суд дійшов висновку відмовити у його задоволенні з наступних підстав.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи й у порядку іншого (ніж господарське) судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.09.18 року у справі № 905/1926/16).

Застосування п.1 ч. 1 ст. 231 Кодексу пов`язано також з необхідністю вилучати з процесу господарського судочинства справи, порушені за позовами, що подані внаслідок помилкового уявлення особи про її право на звернення до господарського суду у випадках, коли предмет спору чи суб`єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією господарських судів, чи право або інтерес взагалі не підлягають судовому захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.09.18 року у справі № 916/559/17).

Підстави для застосування правила п.1 ч. 1 ст. 231 Кодексу до Зустрічного позову відсутні у зв`язку з мотивувальною та резолютивною частиною постанови Північно-Західного апеляційного господарського суду від 13.08.18р., у якій постановлено: ухвалу від 03 липня 2019 року у справі №906/324/18 про повернення ТОВ "Лабрадорит" зустрічної позовної заяви від 01 липня 2019 року (вх. № г/с 703 від 01 липня 2019 року) скасувати; справу №906/324/18 направити до господарського суду Житомирської області для розгляду зустрічної позовної заяви ТОВ "Лабрадорит" від 01 липня 2019 року (вх. № г/с 703 від 01 липня 2019 року).

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" ( далі - Закон) встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 11 Кодексу господарські суди у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, застосовують судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні.

Так, Європейський суд з прав людини нагадує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Андрієвська проти України" від 01.12.2011).

Суд нагадує, що ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (рішення у справі "Боротюк проти України" від 16.12.2010).

Суд зазначає, що відсутність у провадженні будь-яких вимог грошового характеру не є вирішальним елементом при визначенні того, чи застосовується пункт 1 статті 6 Конвенції у його цивільному аспекті (рішення у справі "Савіцький проти України" від 26.07.2012).

Вирішальним для визначення того, чи стосується справа прав цивільного характеру, є безпосередньо характер права, яке є предметом розгляду (рішення у справі "Церква села Сосулівка проти України" від 28.02.2008).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010 року).

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Важливим є те, що нова редакція ст. 124 Конституції України, яка набрала чинності 30 вересня 2016 року, містить норму, згідно з якою юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, акцентуючи саме на факті наявності спору. У свою чергу, попередня редакція передбачала конституційну гарантію того, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Таким чином, юрисдикція суду була звужена виключно до вирішення юридичних спорів.

Зазначені зміни до Конституції України суд враховує, застосовуючи рішення Конституційного Суду України стосовно тлумачення попередньої редакції ч. 2 ст. 124, зокрема, від 25 грудня 1997 року №9-зп, від 7 травня 2002 року №8-рп/2002, від 9 липня 2002 року №15-рп/2002 та від 25 січня 2012 року №3-рп/2012, постанову Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», а також іншу попередню практику Верховного Суду України.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях підтверджує наступний правовий висновок: до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001).

Це конституційне тлумачення надано щодо закону (іншого нормативно-правового акту), який містить норми матеріального права (Цивільний кодекс України, Господарський кодекс України тощо) та допускає можливість застосовувати до спірних відносин не врегульованих законом та звичаєм ділового обороту закон, що регулює подібні відносини ( аналогія закону) , а за відсутності такого - аналогію права. Більше того, забороняється відмова у правосудді з мотивів неповноти, неясності , суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини ( ч. ч. 10, 11 ст. 11 ГПК України).

Натомість застосування норм процесуального права здійснюється виключно під час їх дії ( ч.3 ст. 3 ГПК України) , що зумовлює необхідність встановлення наявності юридичного спору між позивачем та відповідачем.

Визначення предмета спору є правом позивача ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.04.18 р. у справі № 523/9076/16-ц).

Частина 2 статті 14 Кодексу містить правило про те, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Однією з підстав для закриття господарським судом провадження у справі є відсутність предмета спору (п. 2 ч. 1 ст. 231 Кодексу ).

Визначальним для застосування цієї процесуальної норми є встановлення судом факту припинення існування предмету спору після звернення з позовом до суду. При цьому такий спір повинен існувати і на момент відкриття провадження у справі. Адже подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер визнається зловживанням процесуальними правами ( п.3 ч.2 ст. 43 ГПК України).

Терміну "спір" необхідно надавати основного, а не формального значення. Важливо також не звертати уваги на форму та мовні засоби, що використовуються, а спиратися на реалії події відповідно до обставин кожної справи.

"Справжній" спір є там, де результат судових проваджень є значущим для цивільних прав та обов`язків його сторін (Ulyanov v. Ukraine, ухвала від 5 жовтня 2010 р., заява № 16472/04 // режим доступу в мережі Інтернет за посиланням :http://cmiskp.echr.coe.int/tkp197/view.asp?item=1&portal=hbkm&action=html&highlight=16472/04 &sessionid=66676533&skin=hudoc-en).

У п.36 рішення від 21.02.1975р. у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" Суд констатував, що коли існує спір стосовно цивільних прав та обов`язків, стаття 6 Конвенції гарантує особі право на суд, разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними позовами, що складають єдине ціле як з організацією та складом суду, так і з розглядом справи по суті.

Закриття провадження у справі з підстав відсутності предмета спору може мати місце у випадку, коли наявними в матеріалах справи доказами підтверджується припинення його існування (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акту державного чи іншого органу тощо), і якщо між сторонами спору у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Таким чином, визначальним для застосування п. 2 ч. 1 цієї статті Кодексу є також суб`єктний склад сторін спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Кодексу сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 цієї статті позивачами є особи, які подали позов про захист порушеного права, а згідно з ч. 3 цієї статті відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

За змістом статті 4 Кодексу, до якої відсилає ч. 1 ст. 45, відповідачами у господарському суді можуть бути, зокрема, державні органи, органи місцевого самоврядування у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду.

За приписами ч. 2 ст. 47 Кодексу якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що для цілей застосування частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України поняття "сторона у спорі" може не бути тотожним за змістом поняттю "сторона у цивільному процесі": сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач, тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача (пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, пункт 66 постанови від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц).

Такий підхід є застосовним до конкретного спору у конкретній справі з конкретним складом сторін спору.

Оскільки під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем , останній має бути належним за правилами ст.ст. 4,45 та 47 ГПК України ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.04.18 р. у справі № 523/9076/16-ц ; Великої Палати Верховного Суду від 13.03.19 року у справі № 916/3245/17).

Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права позивача, за захистом якого він звернувся до суду, є підставою для відмови у задоволенні позову, а не для закриття провадження у справі ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, ЄДРСРУ № 76596894).

Встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження ; у позові до неналежного відповідача суд відмовляє, а не закриває провадження ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.04.18 р. у справі № 523/9076/16-ц).

На підставі ч.3 ст. 169, ст. 182, ст. 232-235 ГПК України , господарський суд

УХВАЛИВ:

"20" травня 2020 р. о 15:00

1. Відмовити Закритому акціонерному товариству "Спіка" у задоволенні клопотання від 23.12.19р. за №23/12 ( вх. № г/с 02-44/2051/19 від 23.12.19р.) про закриття провадження у справі за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" від 01.07.19 р. (вх. г/с №703 від 01.07.19 р.) до позивача за первісним позовом ЗАТ "Спіка" з позовними вимогами:

- визнати відсутність у ЗАТ "Спіка" права власності на нерухоме майно розташоване: Житомирська область, Радомишльський район, с. Потіївка, вул. Радгоспна, 8 придбане на підставі договору №21 від 27 вересня 1995 року, та зазначене у свідоцтві про право власності від 21 березня 2012 року, видане на підставі рішення Потіївської сільської ради від 13 березня 2012 року та будівлі модульного типу (літера Б) площею 2394,2 кв.м, та будівлі пилорами (літера А) площею 117,5 кв. м ;

- скасувати за ЗАТ "Спіка" всі записи про проведену державну реєстрацію прав на нерухоме майно, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 Радомишльський АДРЕСА_2 Потіївка, вул. Радгоспна, АДРЕСА_3 придбане на підставі договору №21 від 27 вересня 1995 року, та зазначене у свідоцтві про право власності від 21 березня 2012 року, видане на підставі рішення Потіївської сільської ради від 13 березня 2012 року та будівлі модульного типу (літера Б) площею 2394,2 кв. м, та будівлі пилорами (літера А) площею 117,5 кв. м .

Ухвала набрала законної сили 20.05.20р. та може бути оскаржена в порядку, на підставах та у строки, визначені ст.ст. 254-256 ГПК України.

Повний текст ухвали складено 28.05.20р.

Суддя Машевська О.П.

Друк:

1 - в справу

2,3 - сторонам (рек. з пов.)