УХВАЛА

попереднього засідання

м. Київ

25.05.2020Справа № 910/16249/19

За заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність

Суддя Мандичев Д.В.

секретар судового засідання Судак С.С.

Представники учасників:

від боржника- Кизенко Д.О.

керуючий реструктуризацією- Дейнегіна К.М.

від АТ "Укрсиббанк"- Карпів О.Я.

від АТ "Укрексімбанк"- Малік Т.І.

від ОСОБА_2 ОСОБА_24

від ОСОБА_16

від ОСОБА_5 - Конопля А.М.

від ОСОБА_6 - Конопля А.М.

від ОСОБА_7 - Конопля А.М.

від ОСОБА_8 .- Конопля А.М.

від ОСОБА_9 - Шевченко В.С.

від ОСОБА_25

від ОСОБА_26

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 ( ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) звернувся до суду із заявою про відкриття провадження у справі про свою неплатоспроможність в порядку Книги четвертої Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до статті 113 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2019 № 910/16249/19 заяву ОСОБА_1 було прийнято до розгляду, підготовче засідання призначено на 09.12.2019.

27.11.2019р. господарським судом здійснені електронні запити на автоматичне визначення кандидатури арбітражного керуючого у відповідності до ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства та Положення про автоматизовану систему з відбору кандидатів на призначення арбітражного керуючого у справах про банкрутство, затвердженого Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 14.07.2016р. №8, 18.09.2019р.

Господарським судом отримані довідки щодо кандидатур арбітражних керуючих, якими визначено для участі у справі №910/16249/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) арбітражних керуючих:

1) Бичківського Олексія Олексійовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого від 10.04.2013 №753);

2) Липського Сергія Івановича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого від 12.06.2013 №1066);

3) Дейнегіну Катерину Миколаївну (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого від 07.02.2013 №117).

29.11.2019 до Господарського суду м. Києва надійшла заява арбітражної керуючої Гусака Ю.М. про участь у справі

05.12.2019 до Господарського суду м. Києва надійшла заява арбітражної керуючої Дейнегіної К.М про участь у справі.

09.12.2019 до Господарського суду м. Києва надійшла заява арбітражного керуючого Соловйова Є.О. про участь у справі.

09.12.2019 до Господарського суду м. Києва надійшла заява арбітражного керуючого Коноплі А.М. про участь у справі.

09.12.2019 до Господарського суду м. Києва надійшли доповнення представника ОСОБА_1 до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 09.12.2019 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ). Введено процедуру реструктуризації боргів боржника. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Здійснено оприлюднення на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) за номером 64346 від 12.12.2019р. Призначено керуючим реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) арбітражну керуюючу Дейнегіну Катерину Миколаївну ( свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 117 від 07.02.2013)). Визначено дату проведення попереднього судового засідання на 20.01.2020 р.

28.12.2019 до Господарського суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_15 з грошовими вимогами до боржника на суму 5 813 800,00грн.

02.01.2020 до Господарського суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_16 з грошовими вимогами до боржника на суму 2 486 681,66грн.

02.01.2020 до Господарського суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_5 з грошовими вимогами до боржника на суму 25 379 517,40грн.

03.01.2020 до Господарського суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_17 з грошовими вимогами до боржника на суму 116 511 218,84грн.

08.01.2020 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання керуючого реструктуризацією про продовження строку на надання суду звіту про результати розгляду грошових вимог боржника.

09.01.2020 до Господарського суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_18 з грошовими вимогами до боржника на суму 24 747 846,56грн.

11.01.2020 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання керуючого реструктуризацією про продовження строку на надання суду опису майна боржника.

13.01.2020 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання керуючого реструктуризацією щодо попередньої перевірки декларації боржника.

13.01.2020 до Господарського суду м. Києва надійшла заява Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк" з грошовими вимогами до боржника на суму 285 699 996,11грн.

13.01.2020 до Господарського суду м. Києва надійшла заява Акціонерного товариства "Укрсиббанк" з грошовими вимогами до боржника на суму 596 893 806,78грн.

Ухвалами Господарського суду м. Києва від 13.01.2020 та від 14.01.2020 вищезазначені заяви з грошовими вимогами до боржника прийнято та призначено до розгляду у попередньому засіданні на 20.01.2020.

14.01.2020 до Господарського суду м. Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Стар Інвестмент Ван" з грошовими вимогами до боржника на суму 1 379 577 426,33грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.01.2020 повідомлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Стар Інвестмент Ван" про недоліки заяви про грошові вимоги кредиторів, що виявилися у відсутності доказів сплати судового збору за подання такої кредиторської заяви та доказів направлення заяви та доданих до них документів боржнику та керуючому реструктуризацією. .Встанолено Товариству з обмеженою відповідальністю "Стар Інвестмент Ван" строк до 27.01.2020р.(включно) для усунення вищевказаних недоліків заяви про визнання кредитором.

17.01.2020 до Господарського суду м. Києва надійшли уточнення боржника до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, зокрема до декларацій про майновиц стан.

17.01.2020 до Господарського суду м. Києва надійшло повідослення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

20.01.2020 до Господарського суду м. Києва надійшли відомості керуючого реструктуризацією про результати розгляд вимог кредиторів боржника.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.01.2020 відкладено розгляд справи у попередньому засіданні на 03.02.2020.

28.01.2020 до Господарського суду м. Києва надійшли письмові пояснення ОСОБА_17 щодо повідолення керуючого реструктуризацією про невизнання заявлених вимог.

30.01.2020 до Господарського суду м. Києва надійшли пояснення керуючого реструктуризацією щодо розгляду грошових вимог ОСОБА_16 , ОСОБА_18 .

03.02.2020 до Господарського суду м. Києва надійшло повідомлення керуючого реструктуризацією щодо результатів розгляду грошових вимог ОСОБА_5 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Стар Інвестмент Ван".

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.02.2020 відкладено розгляд справи у попередньому засіданні на 24.02.2020.

14.02.2020 до Господарського суду м. Києва надійшли письмові пояснення боржника щодо кредиторських вимог ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16

17.02.2020 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_17 про долучення до матеріалів справи відповіді СВ Головного управління Національної поліції у м. Києві.

21.02.2020 до Господарського суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_5 про уточнення (зменшення) грошових вимог до боржника, відповіджно до якої сума заявленої кредитрської заборгованості становить 18 789 353,67грн.

21.02.2020 до Господарського суду м. Києва надійшли пояснення керуючого реструктуризацією щодо вимог АТ "Укрексімбанк" та ТОВ "Стар Інвестмент Ван".

24.02.2020 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Стар Інвестмент Ван" про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.02.2020 відкладено розгляд справи у попередньому засіданні на 12.03.2020.

Крім того, ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.02.2020 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Стар Інвестмент Ван" про витребування документів. Витребувано від ПАТ "Фортуна-Банк" та від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб документи у строк до 06.03.2020(включно), зокрема: документи, що визначали посадові обов`язки ОСОБА_1 , як голови Спостережної ради Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк", що були чиними в момент призначення (обрання) його на посаду, а також у період перебування його на вказаній позаді (з усіма змінами та доповненнями), в тому числі, але не виключно, Статут ПАТ "Фортуна-Банк", Положення про Спостережну раду ПАТ "Фортуна-Банк", посадову інструкцію, інші внутрішні документи ПАТ "Фортуна-Банк", що визначали повноваження Спостережної ради ПАТ "Фортуна-Банк", її голови та членів, в тому числі, але не виключно, щодо видачі кредитів, тощо, Висновок за результатами комплексного аналізу неплатоспроможності ПАТ "Фортуна-Банк", перелік пов`язаних з ПАТ "Фортуна-Банк" осіб, положення про кредитні комітети ПАТ "Фортуна-Банк", інші документи, що визначали порядок видачі кредитів ПАТ "Фортуна-Банк" та їх погодження уповноваженими службовими (посадовими) особами ПАТ "Фортуна-Банк". Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у строк до 06.03.2020 (включно) подати суду: пояснення щодо договору купівлі -продажу майнових прав №09 від 22.02.2019, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Фортуна-Банк" від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Фортуна-Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ейпіес Україна" в розумінні ст. 204 Цивільного кодексу України, зокрема, повідомити суд про наявність/відсутність спорів щодо дійсності/недійсності даного правочину, а також зазначити чи передано право вимоги ТОВ "Ейпіес Україна"(правонаступником якого є ТОВ "Стар Інвестмент Ван") до ОСОБА_1 на суму 1 379 577 426,33грн, як до пов`язаної з ПАТ "Фортуна-Банк" особи. Витребувано від Головного управління ДПС у м. Києві у строк до 06.03.2020 (включно):- Декларації про доходи фізичної особи ОСОБА_18 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) за 2014 рік;- Декларації про доходи фізичної особи ОСОБА_17 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) за 2016 рік;- Декларації про доходи фізичної особи ОСОБА_15 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) за 2016 рік;- Декларації про доходи фізичної особи ОСОБА_16 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) за 2018рік.

05.03.2020 до Господарського суду м. Києва на виконання вимог ухвали суду від 24.02.2020 від АТ "Фортуна Банк" надійшли наступні документи: статут ПАТ "Фортуна-Банк", звіт про пов`язаних осіб з банком станом на 01.01.2017, положення про спостережну раду АТ "Фортуна-Банк", положення "Про кредитницй комітет та кредитні комісії"

06.03.2020 до Господарського суду м. Києва на виконання вимог ухвали суду від 24.02.2020 від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшли документи.

10.03.2020 до Господарського суду м. Києва на виконання вимог ухвали суду від 24.02.2020 ГУ ДПС у м. Києві надіслано відомості, які витребовувались.

10.03.2020 до Господарського суду м. Києва надійшли письмові пояснення ОСОБА_16

11.03.2020 до Господарського суду м. Києва надійшли письмові пояснення ОСОБА_5

11.03.2020 до Господарського суду м. Києва надійшли заперечення ОСОБА_18

12.03.2020 до Господарського суду м. Києва надфійшло клопотання ОСОБА_17 про долучення до матеріалів справи документів.

12.03.2020 до Господарського суду м. Києва надійшли доповлення керуючого реструктуризацією до повідо про результати розгляду вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Стар Інвестмент Ван".

12.03.2020 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Стар Інвестмент Ван" про відкладення попереднього засідання.

12.03.2020 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_18 про колегіальний розгляд справи.

12.03.2020 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Стар Інвестмент Ван" про повторне витребування документів.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.03.2020 відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 23.03.2020. та зобов`язано Акціонерне товариство "Укрсиббанк" у строк до 19.03.20 (включно) надати суду: -детальний розрахунок заявлених вимог до боржника з виокремленням періодів нарахування, сум та правової природи боргу-тіло кредиту, відсотки, пені, штрафу, тощо;- відомості чи було пред`явлено вимогу щодо сплати заборгованості до Позичальника та Поручителя (у разі відсутності такої вимоги, надати обґрунтовані пояснення причин її відсутності). Зобов`язано боржника у строк до 19.03.20 (включно) надати суду:- обґрунтовані письмові пояснення з посиланням на норми чинного законодавства по суті заявлених АК "Укрсиббанк" вимог з зазначенням відомостей чи було пред`явлено Банком вимогу щодо сплати заборгованості до Позичальника та Поручителя; Зобов`язано керуючого реструктуризацією подати суду у строк до 19.03.20 (включно) подати суду письмові обґрунтовані письмові пояснення з посиланням на норми чинного законодавства по суті заявлених АК "Укрсиббанк".

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.03.2020 з метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, приизначено розгляд справи у попередньому засіданні на 13.04.2020.

26.03.2020 до Господарсмького суду м. Києва надійшли пояснення АТ "Укрсиббанк".

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.04.2020 з метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, приизначено розгляд справи у попередньому засіданні на 29.04.2020.

10.04.2020 до суду надійшли письмові пояснення по справі від керуючого реструктуризацією Дейнегіної К.М.

10.04.2020 до Господарського суду м. Києва надішло клопотання боржника про відкладення розгляду справи.

10.04.2020 до суду від керуючого реструктуризацією Дейнегіної К.М. надійшли відомості про результати розгляду вимог кредиторів.

10.04.2020 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання керуючого реструктуризацією Дейнегіної К.М. про відкладення розгляду справи.

10.04.2020 до суду надійшла заява ОСОБА_15 про відкладення розгляду справи.

10.04.2020 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_9 про розгляд справи за його відсутності.

13.04.2020 до суду надійши письмові пояснення керуючого реструктуризацією Дейнегіною К.М. щодо результатів розгляду вимог до боржника.

13.04.2020 до Господарського суду м. Києва надійшо клопотання керуючого реструктуризацією Дейнегіної К.М. про відкладення розгляду справи.

15.04.2020 до суду надійшо клопотання боржника про відкладення розгляду справи.

23.04.2020 до Господарського суду м. Києва надійшла заява представника ОСОБА_16 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

24.04.2020 до суду надійшо клопотання боржника про відкладення розгляду справи.

27.04.2020 до Господарського суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_15 про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженням карантину та з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19.

27.04.2020 до суду надійшли пояснення боржника стосовно заявлених вимог кредиторів.

27.04.2020 до суду надійшло повідомлення ОСОБА_9 про те, що ним не буде забезпечена явка у судове засідання у зв`язку з запровадженням карантину та з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.2020 розгляд справи у попередньому засіданні відкладено на 13.05.2020.

30.04.2020 до Господарського суду міста Києва надійшли повідомлення керуючого реструктуризацією про результати розгляду вимог ГУ ДПС у Житомирській області.

12.05.2020 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання представника ОСОБА_18 про відкладення розгляду справи у судовому засіданні у зв`язку з запровадженням карантину та з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19.

12.05.2020 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Стар Інвестмент Ван" про відкладення розгляду справи у судовому засіданні у зв`язку з запровадженням карантину та з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19.

13.05.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Боржника про витребування.

Ухвалою Господарського суд міста Києва від 13.05.2020 відкладено розгляд справи у попередньому засіданні на 25.05.2020.

22.05.2020 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення ОСОБА_6

22.05.2020 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення ОСОБА_7

22.05.2020 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення ОСОБА_8

22.05.2020 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання ОСОБА_6 про витребування доказів.

22.05.2020 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання ОСОБА_7 про витребування доказів.

22.05.2020 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання ОСОБА_8 про витребування доказів.

Так, у судовому засіданні, до початку розгляду справи, судом встановлено, що надійшли клопотання ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про витребування доказів.

Витребування письмових доказів врегульовано приписами статті 81 Господарського процесуального кодексу України, частино 1 якої передбачено, що учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу встановлено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Отже із викладеного слідує, що клопотання про витребування доказів має бути подане разом із позовною заявою (у межах даної справи - одночасно із заявою про визнання кредиторських вимог).

Так, судом встановлено, що із заявами про визнання кредиторських вимог ОСОБА_6 , ОСОБА_8 . та ОСОБА_7 звернулися до суду 13.03.2020, а клопотання про витребування доказів подані 22.05.2020, тобто із пропуском строку.

Разом з тим, якщо клопотання про витребування доказів заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї (частина 1 статті 81 ГПК України).

На підтвердження неможливості отримання доказів самостійно, ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 посилаються на те, що ними не було отримано відповідні на адвокатський запит, скерований до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 18.05.2020.

Одночасно, суд відзначає, у межах розгляду справи не мали місце обставини, які стали відомі вказаним заявникам саме у межах розгляду, що стало підставою подання спірних клопотань, натомість заявники намагаються витребувати ті докази, які мали були подані ними разом із заявою про визнання їх кредиторських вимог. Тобто саме по собі зволікання заявниками скористатися своїм правом та в самостійному позасудовому порядку отримати документи, не може бути підставою для визнання причин пропущеного строку на подання клопотання про витребування доказів поважними.

З системного аналізу викладеного, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявниками пропущений строк звернення до суду із клопотанням про витребування доказів, що має наслідком у його відхиленні.

Крім того, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування від органів ДПС України інформацію та документи про задекларовані цінності ОСОБА_5

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що подане клопотання за своєю формою та змістом не відповідає вимогам частини 2 статті 81 ГПК України, а запитані ОСОБА_1 документи не стосуються питань, порушених в заяві про визнання кредиторських вимог

ОСОБА_5 судовому засіданні 25.05.2020 судом проведено попереднє засідання та встановлено наступне.

У відповідності до ч.1 ст. 122 Кодексу України з процедур банкрутства подання кредиторами вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

Відповідно до ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Майнові вимоги кредиторів до боржника мають бути виражені в грошових одиницях і заявлені до господарського суду в порядку, встановленому цією статтею.Копії відповідних заяв та доданих до них документів кредитори надсилають боржнику та розпоряднику майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 Кодексу України з процедур банкрутства у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

Відповідно до ч.4 ст. 122 Кодексу України з процедур банкрутства в ухвалі за результатами попереднього засідання суду,зокрема, зазначаються: 1) обов`язок керуючого реструктуризацією провести збори кредиторів, які мають відбутись не пізніше 14 днів з дня постановленої ухвали; дата засідання господарського суду, яке має відбутись не пізніше 60 днів з дня постановлення такої ухвали, на якому буде розглянуто погоджений кредиторами план реструктуризації боргів або прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі.

Статтею 133 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що витрати, пов`язані з провадженням у справі про неплатоспроможність (витрати на оплату судового збору, сплату винагороди і відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним своїх повноважень, оплату послуг спеціалістів для проведення оцінки майнових об`єктів, що підлягають продажу, а також витрати на проведення аукціону), відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.

Вимоги кредиторів за зобов`язаннями боржника, забезпеченими заставою майна фізичної особи, задовольняються за рахунок такого майна.

Кошти, отримані від продажу майна банкрута, що є предметом забезпечення, після покриття витрат, пов`язаних з утриманням, збереженням та продажем цього майна, та сплати додаткової винагороди арбітражного керуючого відповідно до положень статті 30 цього Кодексу використовуються виключно для задоволення вимог кредитора за зобов`язаннями, які таке майно забезпечує.

Вимоги кредиторів, включені до реєстру вимог кредиторів, задовольняються у такій черговості:

1) у першу чергу задовольняються вимоги до боржника щодо сплати аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування;

2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та проводяться розрахунки з іншими кредиторами;

3) у третю чергу сплачуються неустойки (штраф, пеня), внесені до реєстру вимог кредиторів.

Так, за наслідками дослідження заяв кредиторів з грошовими вимогами до боржника, визнанню кредитором фізичної особи ОСОБА_1 підлягає:

ОСОБА_15 .

28.12.2019 ОСОБА_15 звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про визнання його грошових вимог на суму 5 813 800,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_15 зазначає, що 26 лютого 2016 року між ОСОБА_15 , як Позикодавцем, та ОСОБА_1 , як Позичальником, було укладено Договір позики та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 26 лютого 2016 року Михайленком С.А. за реєстраційним № 304.

07 листопада 2016 року між ОСОБА_15 , як Позикодавцем, та ОСОБА_1 , як Позичальником, було укладено Договір про внесення змін та доповнень до вказаного Договору позики, та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 07 листопада 2016 року Михайленком С.А. за реєстраційним № 1588.

Відповідно до Договору позики (із внесеними до нього змінами та доповненнями), ОСОБА_15 (Позикодавець) надав у позику грошові кошти в сумі еквівалентній 250 000, 00 доларів США для ОСОБА_1 (Позичальника) у строк до 08 листопада 2021 року.

Відповідно до ч.1 статті 120 Кодексу України з процедур банкрутства - з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника, строк виконання всіх грошових зобов`язань боржника вважається таким, що настав.

Враховуючи викладене, ОСОБА_15 звернувся із заявою про визнання його кредитором ОСОБА_1 на загальну суму неповернутої за Договором позики у розмірі 250 000,00 доларів США, що складає 5 813 800,00 гривень за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання заяви.

Заслухавши пояснення всіх учасників справи та перевіривши їх доданими доказами суд дійшов висновку про наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями ст. 193 Господарського кодексу України.

Правовідносини, що виникли між ОСОБА_15 та ОСОБА_1 регулюються приписами параграфом 1 Глави 71 Цивільного кодексу України.

Так, за приписами статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

При цьому суд відзначає, що укладений вказаними фізичними особами договір позики містить всі істотні умови, зокрема, щодо розміру позики, умов передачі грошових коштів та строків повернення позики.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 2 статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 ГК України).

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

ОСОБА_1 доказів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед ОСОБА_15 або спростовували доводи останнього, суду не надав, відтак, суд дійшов висновку про те, що вимоги ОСОБА_15 щодо основної суми боргу в розмірі 250 000 доларів США є обґрунтованими та документально підтвердженими.

Разом з тим, положеннями статті 533 ЦК України унормовано, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Так, частиною 2 статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.

Оскільки, ОСОБА_15 звернувся до суду із заявою 26.12.2019 (шляхом направлення заяви засобами поштового зв`язку), розрахунок гривневого еквіваленту суми кредиторських вимог здійснюється за курсом НБУ станом на 26.12.2019, який становить 23,2551 грн за 1 долар США. Таким чином сума основного боргу становить 5 813 775,00 грн.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дотримуючись вищенаведених норм процесуального та матеріального права, беручи до уваги той факт, що кредиторські вимоги ОСОБА_15 є обґрунтованими, документально підтвердженими, боржником не спростованими, суд дійшов висновку про визнання його кредитором ОСОБА_1 на суму 5 813 775,00грн. з віднесенням до другої черги задоволення.

Поряд з вищеописаною заборгованістю, визнанню також підлягають судові витрати кредитора у розмірі 3 842,00 грн судового збору.

В частині вимог ОСОБА_15 на суму 25,00 грн відмовити.

ОСОБА_16

02.01.2020 ОСОБА_16 звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про визнання його грошових вимог на суму 2 486 681,66грн.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_16 зазначає, що 09.08.2018 року між ОСОБА_16 та ОСОБА_1 був укладений Договір позики, згідно умов якого ОСОБА_16 передав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2 417 243,00 (два мільйони чотириста сімнадцять тисяч двісті сорок три) гривні 00 коп., що з урахуванням курсу долара США до гривні, який погоджений сторонами, а саме: 1 долар США = 26,03 грн., становило 92 864 (дев`яносто дві тисячі вісімсот шістдесят чотири) доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язувався повернути ОСОБА_16 вказану суму двома траншами:

-1 транш 50% від отриманої суми, що становить 1 208 621,50 грн. до 30.09.2018 року;

- 2 транш 50% від отриманої суми, що становить 1 208 621,50 грн. до 31.10.2018 року.

На підтвердження факту укладання договору позики та факту передачі грошових коштів у сумі 2 417 243,00 (два мільйони чотириста сімнадцять тисяч двісті сорок три) гривні 00 коп., ОСОБА_1 власноручно написав 09.08.2018 року розписку, яка на даний час зберігається у ОСОБА_16 .

Згідно умов розписки, ОСОБА_16 передав ОСОБА_1 суму позики у розмірі 2 417 243,00 (два мільйони чотириста сімнадцять тисяч двісті сорок три) гривні 00 коп., а ОСОБА_1 зобов`язувався повернути ОСОБА_16 позику двома рівними частинами: 1 208 621,50 грн. в строк до 30.09.2018 року та 1 208 621,50 грн. в строк до 31.10.2018 року.

В обумовлені договорами позики строки ОСОБА_1 запозичені грошові кошти не повернув, чим порушив договірний обов`язок з повернення 2 417 243,00 грн, що зумовило звернення ОСОБА_16 із даною заявою до суду.

У свою чергу ОСОБА_1 не визнає заявлених до нього кредиторських вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_16 ніколи не надавав коштів у позику ОСОБА_1 , а сам Договір позики є фіктивними та не був спрямований на створення правових наслідків, які ним обумовлювалися.

Договір позики був укладений з метою забезпечення ОСОБА_1 оплати на користь ОСОБА_16 коштів в сумі 92 864,00 дол США за наслідками господарської діяльності наступними суб`єктами господарювання - ТОВ «СФС ТРЕЙД» та ТОВ «Укрінвест-трейд». Так відповідно до договору № 2-1303/18 від 13.03.2018року ТОВ «Укрінвест-трейд», яке контролювалась ОСОБА_16 , здійснювало поставку насіння соняшнику для переробки на давальницьких умовах. Після переробки насіння, ТОВ «СФС ТРЕЙД» повинно було відвантажити ТОВ «Укрінвест-трейд» готову продукцію - олію соняшникову. Враховуючи затримку з сторони ТОВ «СФС ТРЕЙД» на відвантаження олії, була надана вказана розписка. Договір укладений на випадок, якщо ТОВ «СФС ТРЕЙД» не здійснить відвантаження олії на користь ТОВ «Укрінвест-трейд», тоді ОСОБА_1 буде вважатись боржником ОСОБА_16 У порушення умов укладеного договору, ТОВ «Укрінвест-трейд» не здійснило повної поставки 3 тис.тон насіння соняшнику, а поставило тільки 0,489 тис.тон. Враховуючи зазначене, договір позики не підтверджує укладення між сторонам договору позики та досягнення згоди щодо всіх його істотних умов, оскільки реальної передачі позичальникові грошових коштів не відбулося. Зазначена сума грошових коштів є вартістю олії , яку необхідно було відвантажити за договором № 2-1303/18 від 13.03.2018 року .

На спростування доводів ОСОБА_13 ОСОБА_16 надав до суду письмові пояснення, які ґрунтуються на судовій практиці Верховного Суду України та Верховного Суду.

Заслухавши пояснення всіх учасників справи та перевіривши їх доданими доказами суд дійшов висновку про наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями ст. 193 Господарського кодексу України.

Правовідносини, що виникли між ОСОБА_16 та ОСОБА_1 регулюються приписами параграфом 1 Глави 71 Цивільного кодексу України.

Так, за приписами статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63цс13), 2 липня 2014 року (справа № 6-79цс14), 11 листопада 2015 року (справа № 6-1967цс15).

Крім того, наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про невиконання боржником свого обов`язку, в тому числі і щодо повернення боргу. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.02.2011 у справі №6-2573св10. Якщо кредитор відмовляється повернути боргову розписку або видати свою розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання.

Тобто наявність оригіналу розписки у Кредитора свідчить про невиконання грошового зобов`язання Боржником щодо повернення суми позики.

Керуючись викладеним вище, дослідивши зміст наданої до суду ОСОБА_16 розписки від 09.08.2018, із зазначенням про наявність у нього оригіналу, суд дійшов обґрунтованого висновку про укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_16 договору позики. При цьому суд відзначає, що укладений вказаними фізичними особами договір позики містить всі істотні умови, зокрема, щодо розміру позики, умов передачі грошових коштів та строків повернення позики.

Вказані обставини спростовують доводи ОСОБА_1 , покладені в основу заперечень проти визнання ОСОБА_16 кредитором.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 2 статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на те, що сторони умовами договору позики передбачили порядок повернення позики (1 транш до 30.09.2018, 2 транш до 31.10.2018), доказів повернення позики до суду ОСОБА_1 не надано, суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання за спірним договором позики настав.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 ГК України).

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

ОСОБА_1 доказів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед ОСОБА_16 або спростовували доводи останнього, суду не надав, відтак, суд дійшов висновку про те, що вимоги ОСОБА_16 щодо основної суми боргу в розмірі 2 417 243,00 грн є обґрунтованими та документально підтвердженими.

Також, ОСОБА_16 заявляє вимогу щодо включення його кредитором на суму 3% річних в загальному розмірі 69 438,66 грн за період з 01.10.2018-01.10.2019 (1 транш) та за період 01.11.2018-01.10.2019 (2 транш).

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий ОСОБА_16 розрахунок 3% річних, суд визнав його арифметично вірним та здійсненим із дотриманням приписів чинного законодавства, а тому вимоги про стягнення 3% річних на суму 69 438,66 грн підлягають визнанню.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дотримуючись вищенаведених норм процесуального та матеріального права, беручи до уваги той факт, що кредиторські вимоги ОСОБА_16 є обґрунтованими, документально підтвердженими, боржником не спростованими, суд дійшов висновку про визнання його ОСОБА_16 на суму 2 486 681,66 грн. з віднесенням до другої черги задоволення

Поряд з вищеописаною заборгованістю, визнанню також підлягають судові витрати кредитора у розмірі 3 842,00 грн судового збору.

ОСОБА_5

02.01.2020 ОСОБА_5 звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про визнання його грошових вимог на суму 25 379 517,40 грн, яка складається з боргу в розмірі 24 961 498,93 грн, 249 573,95 грн інфляційних втрат та 168 444,52 грн 3% річних.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_5 зазначає, що 10.05.2018 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 був укладений Договір позики на загальну суму 1 062 327,06 доларів США.

Умовами пункту 2.2. договору позики сторони визначили, що позика передана позикодавцем позичальнику безпосередньо при підписанні сторонами цього договору, готівкою з рук в руки. Підписання цього договору позичальником є підтвердженням отримання ним грошових коштів від позикодавця у розмірі встановленому в п. 2.1. цього договору. Додаткова розписка про отримання суми позики позичальником сторонами не вимагається та не складається.

Відповідно до пункту 3.1. Договору позики повернення суми позики мало здійснюватися частинами, згідно з узгодженим в Договорі графіком, а саме: до 31.12.2018 - 249 200,00 доларів США, до 31.12.2019 - 218 400,00 доларів США, до 31.12.2020 - 218 400,00 доларів США, до 31.12.2021 - 218 400,00 доларів США, до 31.12.2022 - 157 927,06 доларів США.

Боржник у встановлені в Договорі позики строки не повернув частину суми позики у зв`язку з чим виникла заборгованість ОСОБА_1 перед ОСОБА_5

Відповідно до ч.1 статті 120 Кодексу України з процедур банкрутства - з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника, строк виконання всіх грошових зобов`язань боржника вважається таким, що настав.

Враховуючи викладене, ОСОБА_5 звернувся із заявою про визнання його кредитором ОСОБА_1 на загальну суму неповернутої за Договором позики у розмірі 1062 327,06 доларів США, що складає 24 961 498,93 гривень за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання заяви (23,497 грн. за 1 долар США) та суму інфляційних - 249 573,95 грн. та 3% річних - 168 444,52 грн., а загалом 25 379 517,40 грн.

У подальшому, 10.02.2020 між ОСОБА_5 та Боржником - ОСОБА_1 було підписано Акт звірки розрахунків за договором позики від 10.05.2018, згідно з яким сума боргу Боржника зменшена у зв`язку з частковим його погашенням.

Посилаючись на вказане, ОСОБА_5 подав до суду уточнену заяву про визнання його кредиторських вимог, відповідно до якої просив визнати його кредитором на загальну суму неповернутої за Договором позики в розмірі - 793 615,85 доларів США, що складає 18 647 591,63 гривень за курсом, встановленим Національним банком України станом на 24.12.2019, суму інфляційних - 85 424,48 грн та суму 3% річних - 56 337,56 грн

ОСОБА_1 заперечує проти визнання ОСОБА_5 кредитором, посилаючись на те, що він не отримував грошові кошти від ОСОБА_5 , а укладення договору позики мало місце як досягнута сторонами домовленість про забезпечення сплати коштів на повернення АТ «Фортуна-Банк» перед ОСОБА_21 , яка, за твердженням ОСОБА_1 , перебуває в цивільному шлюбі із заявником. Крім того, ОСОБА_1 , зазначає, що відсутність інформації про наявні грошові кошти в декларації про доходи ОСОБА_5 свідчить про неможливість надання останньому позики.

Заслухавши пояснення всіх учасників справи та перевіривши їх доданими доказами суд дійшов висновку про наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями ст. 193 Господарського кодексу України.

Правовідносини, що виникли між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 регулюються приписами параграфом 1 Глави 71 Цивільного кодексу України.

Так, за приписами статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Дослідивши зміст укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 договору позики, враховуючи договірну умову про відсутність підстав додаткового складання розписки, суд дійшов висновку про укладеність договору позики між вказаними особами. Вказані обставини спростовують доводи ОСОБА_1 покладені в основу заперечень проти кредиторських вимог ОСОБА_5

При цьому суд відзначає, що укладений вказаними фізичними особами договір позики містить всі істотні умови, зокрема, щодо розміру позики, умов передачі грошових коштів та строків повернення позики.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 2 статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 ГК України).

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

ОСОБА_1 доказів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед ОСОБА_5 або спростовували доводи останнього, суду не надав, відтак, суд дійшов висновку про те, що вимоги ОСОБА_5 щодо основної суми боргу в розмірі 793 615,85 доларів США (з урахуванням заяви про уточнення) є обґрунтованими та документально підтвердженими.

Разом з тим, положеннями статті 533 ЦК України унормовано, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Так, частиною 2 статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.

Оскільки, ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою 24.12.2019 (шляхом направлення заяви засобами поштового зв`язку), розрахунок гривневого еквіваленту суми кредиторських вимог здійснюється за курсом НБУ станом на 24.12.2019, який становить 23,2757 грн за 1 долар США. Таким чином сума основного боргу становить 18 471 964,44 грн.

Водночас, згідно з пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Беручи до уваги, що між сторонами 10.02.2020 був підписаний акт звірки у зв`язку із частковим погашенням заборгованості, суд дійшов висновку про те, що предмет спору між сторонами в сумі 6 489 534,49 грн відсутній з 10.02.2020, суд вважає за необхідне закрити провадження по справі в частині вимог 6 489 534,49 грн.

Також, ОСОБА_5 заявляє вимогу щодо включення його кредитором на суму 3% річних в загальному розмірі 56 337,56 грн за період з 01.10.201-08.12.2019 (із врахуванням заяви про уточнення).

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий ОСОБА_5 розрахунок 3% річних, суд визнав його арифметично вірним та здійсненим із дотриманням приписів чинного законодавства, а тому вимоги про стягнення 3% річних на суму 56 337,56 грн підлягають визнанню.

Разом з тим, згідно приписів частини 3 статті 191 ГПК України у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Подавши заяву про зменшення розміру кредиторських вимог, ОСОБА_5 фактично відмовився від вимог про включення 112 106,96 грн 3 % річних та інфляційних втрат в розмірі 134 149,48 грн, а тому в цій частині підставі пункту 4 частини 1 статті 231 ГПК України провадження підлягає закриттю.

Крім того, ОСОБА_5 просив включити його кредитором на суму інфляційних втрат за період січень 2019 - листопад 2019 у розмірі 85 424,48 грн. (з урахуванням заяви про уточнення вимог).

Відповідно до листа Верховного Суду України "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" № 62-97р від 03.04.1997 при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (пункт 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013).

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 у справі № 6-284цс17.

Враховуючи викладене, беручи до уваги той факт, що сума позики за спірним правочином виражена у доларах США, суд дійшов висновку про відсутність підстав задоволення вимог ОСОБА_5 про визнання його кредитором на суму інфляційних втрат в розмірі 85 424,48 грн.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про безпідставність заперечень ОСОБА_1 , проти визнання ОСОБА_5 кредитором, оскільки у межах розгляду заяви про обґрунтованість кредиторських вимог судом не підлягає перевірка факту декларування чи недекларування фізичною особою доходів, оскільки такі факти не спростовують встановлених судом обставин щодо отримання ОСОБА_1 позики від ОСОБА_5 .

Дотримуючись вищенаведених норм процесуального та матеріального права, беручи до уваги той факт, що кредиторські вимоги ОСОБА_5 є обґрунтованими, документально підтвердженими, боржником не спростованими, суд дійшов висновку про визнання його кредитором ОСОБА_1 на суму 18 528 302,00 грн (18 471 964,44 борг+ 56 337,56 грн 3% річних) з віднесенням до другої черги задоволення.

Поряд з вищеописаною заборгованістю, визнанню також підлягають судові витрати кредитора у розмірі 3 842,00 грн судового збору.

А в частині вимог про стягнення боргу в розмірі 6 489 534,49 грн, 112 106,96 грн 3% річних та 134 149,48грн. інфляційних втрат - закрити.

В частині вимог про включення 85 424,48 грн. інфляційних втрат відмовити.

ОСОБА_17

03.01.2020 ОСОБА_17 звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про визнання його грошових вимог на суму 116 511 218,84 грн, яка складається з боргу в розмірі 106 954 000,00 грн, 7 031 917,20 грн інфляційних втрат та 2 525 301,64 грн 3% річних.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_17 зазначає, що 19 вересня 2016 року між Заявником і Боржником був укладений Договір позики грошей відповідно до якого Заявник надав у позику Боржнику гроші у розмірі 109 710 000 (сто дев`ять мільйонів сімсот десять тисяч) грн. 00 коп., які на дату укладання зазначеного договору становили еквівалент у національній валюті у розмірі 4 140 000 (чотири мільйони сто сорок тисяч) дол. США 00 центів. Відповідно до п.2 Договору Боржник зобов`язаний повернути суму позики до 31 грудня 2021 року у визначеному Договором порядку

У подальшому між сторонами був укладений Додатковий договір № 1 від 16 червня 2017 року (далі також - «Додатковий договір») до Договору, який був укладений у зв`язку з тим, що Боржник повернув Кредитору частину позики, в розмірі 1 881 500 (один мільйон вісімсот одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп., що становило еквівалент 71 000 (сімдесят однієї тисячі) дол. США. Умовами Додаткового договору був переглянутий графік повернення до 31 грудня 2021 року суми позики. Графік повернення суми позики Боржником передбачав собою 55 частин (платежів) (55 місяців), кожен з яких мав здійснюватися до останнього дня кожного місяця. Останній платіж в рахунок погашення боргу за договором мав бути здійснений Боржником 31 грудня 2021 року.

Натомість, Боржник свої зобов`язання за укладеними договорами належним чином не виконував, графіку повернення суми позики не притримувався і повернув Кредиторові позику лише частково, сплативши 1 881 500 грн., що на момент погашення становило 71 000 дол. США та ще 874 500 грн., що на момент погашення становило 33 000 дол. США. З урахуванням цього, розмір неповернутої Боржником суми позики становить 109 710 000 (сто дев`ять мільйонів сімсот десять тисяч) грн. 00 коп.

Кредитором вживались позасудові заходи врегулювання конфлікту, зокрема, на адресу Боржника неодноразово надсилались вимоги про дострокове погашення позики за Договором, зокрема, перша вимога від 20 листопада 2017 року, а також повторна вимога від 06 грудня 2017 року. Відповідно до зазначених вимог, Кредитор вимагав від Боржника достроково повернути йому всю суму позики у строк, що не перевищує 7 (сім) календарних днів з дня направлення вимог на адресу Боржника. Однак, Боржником зазначені вимоги були проігноровані, жодних дій з погашення заборгованості перед Кредитором вчинено не було.

За таких обставин, 24 травня 2017 року Кредитор звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за договором позики. Рішенням Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/28749/17-ц про стягнення заборгованості за договором позики від 14 березня 2018 року задовольнив позов Кредитора, стягнув з Боржника кошти у розмірі 109 658 120 грн. 00 коп., що становило еквівалент у 4 036 000 дол. США, а також 3 % річних та інфляційні витрати на суму 589 608,28 грн., у подальшому вказане рішення було скасоване.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 120 Кодексу про банкрутство з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника строк виконання всіх грошових зобов`язань боржника вважається таким, що настав.

Враховуючи наведене, беручи до уваги надіслані Кредитором вимоги про дострокове погашення заборгованості, строк виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_17 настав 09.12.2019 року.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_17 звернувся до суду із заявою про визнання його кредитором ОСОБА_1 в розмірі 106 954 000,00 грн. боргу, 2 525 301,64 грн 3% річних за період з 01.01.2017-09.12.2019 та інфляційні втрати за період з січня 2017 року по жовтень 2019 року в розмірі 7 031 917,20 грн.

ОСОБА_1 заперечує проти визнання ОСОБА_17 кредитором, посилаючись на те, що укладені договір позики та додаткова угода до нього є фіктивними, що стало підставою оскарження вказаних правочинів на даний момент в судовому порядку.

Заслухавши пояснення всіх учасників справи та перевіривши їх доданими доказами суд дійшов висновку про наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями ст. 193 Господарського кодексу України.

Правовідносини, що виникли між ОСОБА_17 та ОСОБА_1 регулюються приписами параграфом 1 Глави 71 Цивільного кодексу України.

Так, за приписами статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Дослідивши зміст укладеного між ОСОБА_17 та ОСОБА_1 договору позики, враховуючи договірну умову про відсутність підстав додаткового складання розписки, суд дійшов висновку про укладеність договору позики між вказаними особами.

При цьому суд відзначає, що укладений вказаними фізичними особами договір позики містить всі істотні умови, зокрема, щодо розміру позики, умов передачі грошових коштів та строків повернення позики.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 2 статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 ГК України).

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

ОСОБА_1 доказів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед ОСОБА_17 або спростовували доводи останнього, суду не надав, відтак, суд дійшов висновку про те, що вимоги ОСОБА_17 щодо основної суми боргу в розмірі 4 036 000,00 доларів США є обґрунтованими та документально підтвердженими.

Разом з тим, положеннями статті 533 ЦК України унормовано, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Так, частиною 2 статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.

Оскільки, ОСОБА_17 звернувся до суду із заявою 03.01.2020, розрахунок гривневого еквіваленту суми кредиторських вимог здійснюється за курсом НБУ станом на 03.01.2020, який становить 23,6862 грн за 1 долар США. Таким чином сума основного боргу становить 95 597 503,20 грн.

Також, ОСОБА_17 заявляє вимогу щодо включення його кредитором на суму 3% річних в загальному розмірі 2 525 301,64 грн за період 01.01.2017-09.12.2019.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий ОСОБА_17 розрахунок 3% річних, суд зауважує що заявником вірно визначено базу (суму боргу) нарахування вказаної компенсаційної втрати, визначаючи суму позики, яка підлягала повернення в кожному визначеному періоді (до 16.06.2017 та після 16.06.2017 ). Разом з тим, суд не погоджується із періодом нарахування, оскільки із наданого розрахунку вбачається, що граничною датою нарахування вказано 09.12.2019 (шляхом зазначення кількості днів), у той час як вірно визначати 08.12.2019. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що з 09.12.2019 був ведений мораторій на задоволення вимог кредиторів протягом дії якого не застосовується три проценти річних від простроченої суми тощо (частина 3 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства).

Здійснивши перерахунок 3% річних із врахуванням вказаних вище умов, суд дійшов висновку, що обґрунтованим розміром вказаної компенсаційної плати є 2 891 143,27 грн, однак в межах своєї заяви ОСОБА_17 було заявлено 2 525 301,64 грн 3% річних, тобто в розмірі меншому. Беручи до вказане, суд дійшов висновку про визнання ОСОБА_17 кредитором на суму 3% річних в заявленому розмірі, а саме в розмірі 2 525 301,64 грн.

Крім того, ОСОБА_17 просив включити його кредитором на суму інфляційних втрат за період січень 2017 - жовтень 2019 у розмірі 7 031 917,20 грн.

Відповідно до листа Верховного Суду України "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" № 62-97р від 03.04.1997 при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (пункт 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013).

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 у справі № 6-284цс17.

Враховуючи викладене, беручи до уваги той факт, що ціна товару за спірним правочином виражена у гривні в прямій залежності від суми в доларах США, суд дійшов висновку про відсутність підстав задоволення вимог ОСОБА_17 про визнання його кредитором на суму інфляційних втрат в розмірі 7 031 917,20 грн.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про безпідставність заперечень ОСОБА_1 , проти визнання ОСОБА_17 кредитором з підстав фіктивності договору та додаткової угоди, оскільки в силу приписів статті 204 ЦК України вказані правочини є правомірними.

Дотримуючись вищенаведених норм процесуального та матеріального права, беручи до уваги той факт, що кредиторські вимоги ОСОБА_17 є обґрунтованими, документально підтвердженими, боржником не спростованими, суд дійшов висновку про визнання його кредитором ОСОБА_1 на суму 98 122 804,84 грн (95 597 503,20 борг + 2 525 301,64 грн 3% річних) з віднесенням до другої черги задоволення.

Поряд з вищеописаною заборгованістю, визнанню також підлягають судові витрати кредитора у розмірі 4 204,00 грн судового збору.

А в частині вимог про стягнення боргу в розмірі 11 356 496,80 грн та 7 031 917,20 грн інфляційних втрат відмовити.

ОСОБА_18

09.01.2020 ОСОБА_18 звернувся до суду із заявою про визнання його кредитором ОСОБА_1 на суму 24 747 846,56грн.

Обґрунтовуючи подану заяву ОСОБА_18 зазначає, що 17.06.2014 року між ОСОБА_18 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С. А. за реєстровим № 2184. Відповідно до умов договору, ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_18 грошові кошти у розмірі 11 760 444,00 грн, що за офіційним курсом Національного банку України на дату укладення договору складало 1 млн доларів США, на безпроцентній основі зі строком повернення до 31 жовтня 2014 року. ОСОБА_1 не виконав взяте на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення суми позики та проігнорував письмові вимоги ОСОБА_18 , у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та з урахуванням збільшених позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь кошти у розмірі 67 542 550,16 грн, з яких: тіло позики - 11 760 444,00 грн, пеня - 42 925 620,60 грн, інфляційні втрати - 11 632 754,88 грн, три відсотки річних - 1 223 730,58 грн, а також суму сплаченого судового збору у розмірі 8 810,00 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 25.06.2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_18 кошти у розмірі 24 744 618,58 грн, що складається із суми боргу у розмірі 11 760 444,00 грн, пені у розмірі 11 760 444,00 грн, трьох відсотків річних у розмірі 1 223 730,58 грн. У задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_18 судовий збір у розмірі 3 227,98 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно з умовами пункту 4 договору позики борг прив`язано до валюти США, тому суд дійшов висновку, що положення частини 2 статті 625 ЦК України щодо нарахування встановленого індексу інфляції на суму боргу не застосовується до зобов`язань, визначених у іноземній валюті, а стосується лише до грошових зобов`язань, виражених в гривневому еквіваленті. При цьому на підставі частини третьої статті 551 ЦК України суд зменшив розмір пені з 42 925 620,60 грн до 11 760 444,00 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 23.01.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_18 залишено без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 червня 2018 року залишено без змін. Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції є вірними, суд апеляційної інстанції також зазначив, що позика надана у прив`язці до валюти США, а тому індекс інфляції не може бути стягнений. Суд вказав, що районний суд правильно зазначив про наявність підстав для зменшення неустойки, оскільки він значно перевищує суму боргового зобов`язання.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.06.2019 року касаційну скаргу представника ОСОБА_18 - адвоката Кулика Сергія Анатолійовича, залишено без задоволення. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 25.06.2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 23.01.20199 року залишено без змін.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 75 ГПК України).

Таким чином, не підлягають повторному доказуванню обставини та факти, що наявності у ОСОБА_1 обов`язку повернення запозичених грошових коштів за вищевказаним договором позики від 17.06.2014.

На виконання вищевказаних судових рішень Печерським районним судом міста Києва був виданий виконавчий лист (строк пред`явлення до виконання до 23.01.2022), який був пред`явлений до виконання Печерським районним відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (ВП 60746447).

ОСОБА_18 зазначено, що станом на дату подання заяви, жодних сплат боржником або стягнень Печерським районним відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві на користь кредитора не здійснювалось. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

У свою чергу ОСОБА_1 неодноразово змінював свою позицію щодо вимог ОСОБА_18 та заперечував проти визнання останнього кредитором. Доводи боржника фактично зводились до наміру переглянути рішення Печерського районного суду міста Києва від 25.06.2018. Суд вважає безпідставними заперечення ОСОБА_1 та вважає за необхідне відзначити, що кредиторські вимоги ОСОБА_18 підтверджені судовим рішенням, що не підлягає повторному перегляду.

Беручи до уваги вищевикладені норми процесуального права, суд дійшов обґрунтованого висновку про визнання ОСОБА_18 кредитором ОСОБА_1 на суму 24 747 846,56 грн., з віднесенням до наступних черг задоволення: 12 987 402,56грн.-вимоги другої черги, 11 760 444,00грн.-вимоги третьої черги.

Поряд з вищеописаною заборгованістю, визнанню також підлягають судові витрати кредитора у розмірі 4204,00 грн.

Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України».

13.01.2020 Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» звернувся до суду із заявою про визнання його кредитором ОСОБА_1 на суму 285 704 200,11 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначає наступне, між Банком та Публічним акціонерним товариством «Фортуна-Банк» (далі - АТ «Фортуна-Банк», Позичальник) укладено Генеральний кредитний договір №21912М1 від 18.12.2012 зі змінами та доповненнями.

Відповідно до пп. 2.1.1 п. 2.1. ст. 2 Генерального кредитного договору АТ «Укрексімбанк» відкрив АТ «Фортуна-Банк» відновлювану кредитну лінію в розмірі 10 000 000,00 доларів США (з 24.01.2017 загальна сума кредиту становить еквівалент 5 240 000,00 дол. США - 143 222 294,78 грн.) з кінцевим строком повернення до 20.03.2017 включно (далі - Кредит).

Підпунктом 2.1.8. п. 2.1. ст. 2 Генерального кредитного договору сторони визначили графік зменшення розміру кредитної лінії.

Згідно з положеннями пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Генерального кредитного договору Позичальник взяв на себе зобов`язання погасити Кредит та/або будь-яку його частину шляхом перерахування коштів у валюті кредиту на рахунок Кредитора у дати платежів за Кредитом, визначених у Кредитних договорах. Відповідно до ст.1 Генерального кредитного договору «Кредитний договір» означає будь-який договір, укладений Кредитором та Позичальником у відповідності та у рамках Генерального кредитного договору, який є невід`ємною частиною Генерального кредитного договору і його додатком до нього.

З урахуванням положень пп. пп. 2.1.1., 2.1.5, 2.1.6 п. 2.1. ст. 2 Генерального кредитного договору на підставі окремих кредитних договорів, укладених в рамках Генерального кредитного договору (далі - Кредитні договори), Банком надано АТ «Фортуна-Банк» кредитні кошти розмір яких станом на 24.01.2017 становив 5 240 000,00 дол. США.

24.01.2017 укладено Додатковий договір №14 до Генерального кредитного договору (далі - Додатковий договір №14), відповідно до якого заборгованість за Генеральним кредитним договором була переведена в гривню та склала 143 222 294,78 грн.

Відповідно до пп. 2.1.2 п. 2.1. ст. 2 Генерального кредитного договору (з урахуванням подальших змін, внесених до Генерального кредитного договору) процентна ставка за Кредитом встановлюється:

- у розмірі 10,00% річних;

- з 16.12.2013 - 10,5% річних;

- з 05.10.2016 - 9,5% річних;

- з 24.01.2017 процентна ставка за Кредитом та/або будь-якою його частиною у гривні встановлюється у розмірі 20,5% річних та процентна ставка за Кредитом та/або будь-якою його частиною у доларах США встановлюється у розмірі 9,5% річних.

Відповідно до пп. 2.3.2 п. 2.3. ст. 2 Генерального кредитного договору Позичальник сплачує Кредитору проценти за користування Кредитом, розмір яких визначено у Генеральному кредитному договорі. Проценти нараховуються на фактичну суму заборгованості за Кредитом у валюті Кредиту за кожною виплатою за Кредитом окремо із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів на основі банківського року, що дорівнює 360 дням.

Проценти на суму Кредиту/частину Кредиту, що надається та повертається в одному календарному місяці, нараховуються та сплачуються разом з сумою Кредиту/частини Кредиту у дату платежів за Кредитом.

Проценти на суму Кредиту/частину Кредиту, що надається в одному календарному місяці, а повертається в іншому, нараховуються та сплачуються в останній банківській день кожного місяця, а в останній місяць дії Кредитного договору - у дату платежів за Кредитом та сплачуються разом з сумою Кредиту/частини Кредиту в дату платежів за Кредитом або в іншій строк, узгоджений Сторонами.

Згідно з п. 4 Додаткового договору №14 24.01.2017 здійснюється переведення заборгованості Позичальника з доларів США у гривню згідно з офіційним курсом Національного банку України, який складає станом на 24.01.2017 - 27,332499 гривень за 1 долар США, а саме:

основної суми Кредиту за кредитними договорами, укладеними в рамках Генерального кредитного договору, у сумі 5 240 000,00 доларів США;

нарахованих та несплачених процентів за Кредитними договорами, укладених в рамках Генерального кредитного договору, станом на 01.01.2017 у сумі 326 106,63 доларів США;

процентів за кредитними договорами, укладеними в рамках Генерального кредитного договору, що будуть нараховані з 01.01.2017 до дати переведення заборгованості Позичальника за Генеральним кредитним договором з доларів США у гривню відповідно до цього додаткового договору №14 у сумі 31 803,74 доларів США.

Підпункт 2.3.2 п. 2.3. ст. 2 Генерального кредитного договору доповнено наступним абзацом (відповідно до п.8 Додаткового договору №14): «З 24.01.2017 Банк щомісячно нараховує Позичальнику проценти за користування Кредитом, розмір яких визначено у пп. 2.1.2 Генерального кредитного договору. Проценти нараховуються на основну суму Кредиту у валюті Кредиту, що відповідає валюті основної суми Кредиту із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів на основі банківського року, що для гривні дорівнює календарному року (365 днів або 366 днів, якщо рік є високосним) та для доларів США дорівнює 360 дням. Проценти нараховані та несплачені до 24.01.2017 та проценти, що будуть нараховані після 24.01.2017 сплачуються Позичальником щомісячно у сумі, не меншій ніж 810 000,00 грн. і підлягають повному погашенню до 20.03.2017 (включно).»

У зв`язку з тим, що 21.02.2017 на сайті Національного банку України (далі - НБУ) оприлюднено інформацію щодо прийнятого НБУ 21.02.2017 рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Фортуна-Банк» та в офіційному виданні газети «Голос України» №36(6541) від 24.02.2017 опубліковано оголошення про початок процедури ліквідації АТ «Фортуна-Банк», на підставі ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» AT «Укрексімбанк» заявив Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Фортуна-Банк» грошові вимоги.

За твердженнями заявника, на день складення заяви заборгованість за Генеральним кредитним договором перед Кредитором не погашена та станом на 08.12.2019 становить 153 246 199,27 грн. (сто п`ятдесят три мільйони двісті сорок шість тисяч сто дев`яносто дев`ять гривень 27 копійок), яка складається із:

143 222 294,78 грн. - заборгованості за кредитом,

10 023 904,49 грн. - заборгованості за процентами за користування кредитом.

У забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Генеральною кредитною угодою, укладено, зокрема, договір поруки №21913Р1 від 16.12.2013 із змінами і доповненнями між ОСОБА_1 , Банком та Позичальником (далі - Договір поруки-1).

Також, між AT «Укрексімбанк» та АТ «Фортуна-Банк» укладено Кредитний договір №21914D1 від 11.01.2014 зі змінами та доповненнями.

На виконання умов пп.пп. 2.1.1- 2.1.3 п. 2.1. ст. 2 Кредитного договору AT «Укрексімбанк» надало АТ «Фортуна-Банк» кредит у сумі 9 000 000,00 доларів США з кінцевим строком повернення до 20.03.2017 включно. З 19.01.2017 заборгованість за вказаним Кредитним договором в сумі 8 670 000,00 дол. США була переведена в гривню та становить 238 354 469,55 грн.

Відповідно до пп. 2.1.3 п. 2.1. ст. 2 Кредитного договору виплата за Кредитом здійснюється Банком шляхом зарахування коштів на кореспондентський рахунок Позичальника в AT «Укрексімбанк» № НОМЕР_6 , SWIFT CODE: НОМЕР_7 .

Відповідно до п.п. 2.1.4 п. 2.1. ст. 2 Кредитного договору (з урахуванням подальших змін до Кредитного договору) процентна ставка за Кредитом встановлюється у розмірі:

- 11% річних;

-з 02.04.2014 - 12,00% річних;

-з 30.09.2016 - 9,5% річних;

- з 19.01.2017 процентна ставка за Кредитом у гривні встановлюється в розмірі 20,5% річних.

Відповідно до пп. 2.3.2 п. 2.3. ст. 2 Кредитного договору Позичальник сплачує Кредитору проценти за користування Кредитом, розмір яких визначено у Кредитному договорі. Проценти нараховуються на фактичну суму заборгованості за Кредитом у валюті Кредиту із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів на основі банківського року, що дорівнює 360 дням, і підлягають сплаті Позичальником Кредитору в останній банківський день кожного місяця за поточний місяць, а в останній місяць користування Кредитом - у дату погашення Кредиту, що визначена у пп. 2.3.1 Кредитного договору.

Підпункт 2.3.2 п. 2.3. ст. 2 Кредитного договору доповнено наступним абзацом (відповідно до п.10 договору про внесення змін №11 від 19.01.2017 до Кредитного договору): «З 19.01.2017 Кредитор щомісячно нараховує Позичальнику проценти за користування Кредитом, розмір яких визначено у пп. 2.1.4 п. 2.1. ст. 2 Кредитного договору. Проценти нараховуються на основну суму Кредиту у валюті Кредиту із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів на основі банківського року, що для гривні дорівнює календарному року (365 днів або 366 днів, якщо рік є високосним). Проценти нараховані та несплачені до 19.01.2017 та проценти, що будуть нараховані після 19.01.2017 сплачуються Позичальником щомісячно у сумі, не меншій ніж 1 215 000,00 грн. і підлягають повному погашенню до 20.03.2017 (включно)».

Згідно з п.6 Договору про внесення змін №11 від 19.01.2017 до Кредитного договору (далі - Договір про внесення змін №11) за Кредитним договором здійснюється переведення заборгованості Позичальника з доларів США у гривню згідно з офіційним курсом Національного банку України, який складає станом на 19.01.2017 - 27,491865 гривень за 1 долар США, а саме:

основної суми Кредиту у сумі 8 670 000,00 доларів США;

нарахованих та несплачених процентів за користування Кредитом станом на 01.01.2017 у сумі 645 101,05 доларів США;

процентів за користування Кредитом, що будуть нараховані з 01.01.2017 до дати переведення заборгованості Позичальника за Кредитним договором з доларів США у гривню відповідно до Договору про внесення змін №11 у сумі 41 182,50 доларів США.

У зв`язку з тим, що 21.02.2017 на сайті НБУ оприлюднено інформацію щодо прийнятого 21.02.2017 рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Фортуна-Банк» та в офіційному виданні газети «Голос України» №36(6541) від 24.02.2017 опубліковано оголошення про початок процедури ліквідації АТ «Фортуна-Банк», на підставі ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» АТ «Укрексімбанк» заявив Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Фортуна- Банк» грошові вимоги.

Заявник стверджує, що на день складення заяви заборгованість за Кредитним договором перед Кредитором не погашена та станом на 08.12.2019 становить 131 109 096,84 грн. (сто тридцять один мільйон сто дев`ять тисяч дев`яносто шість гривень 84 копійки), яка складається із:131 109 096,84 грн. - заборгованості за кредитом,

У забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором, зокрема, укладено договір поруки №21916Р1 від 29.04.2016 із змінами і доповненнями між ОСОБА_1 , Банком та Позичальником (далі - Договір поруки-2).

Відповідно до умов п. 3.1. ст. 3 Договору поруки-1, пп. 2.1., 2.2. ст. 2 Договору поруки-2 Поручитель взяв на себе обов`язок солідарно відповідати перед Банком за своєчасне та повне виконання Позичальником Основного зобов`язання за Генеральним кредитним договором та Кредитним договором.

Основне зобов`язання - усі та будь-які грошові зобов`язання Позичальника перед Кредитором, встановлені Генеральним кредитним договором та Кредитним договором, а також чинним законодавством України, у тому числі, але не виключно, щодо повернення Кредитору суми кредиту, щодо сплати процентів за користування кредитом, комісій, штрафних санкцій (пені і штрафів) та інших платежів, а також щодо відшкодування Кредитору усіх збитків, завданих несвоєчасним виконанням або невиконанням зобов`язань за Генеральним кредитним договором та Кредитним договором, та усіх витрат Кредитора, пов`язаних з наданням, обслуговуванням та погашенням кредиту (пп. 1.1.2 ст. 1 Договору поруки-1, пп. 1.1.1. ст. 1 Договору поруки-2).

Поручитель надав згоду на забезпечення своєю порукою всіх зобов`язань Позичальника за Генеральним кредитним договором та Кредитним договором, в тому числі з урахуванням всіх змін і доповнень до Генерального кредитного договору та Кредитним договором, що будуть укладені у майбутньому(пп. 2.1.6. ст. 2 Договору поруки-1, пп. 6.1.6., 6.1.7. ст. 6 Договору поруки-2).

Крім того, Поручитель зобов`язався не пізніше десяти календарних днів з моменту отримання письмового повідомлення Кредитора про невиконання та/або неналежне виконання Позичальником Основного зобов`язання або в інший строк/термін, зазначений у відповідному повідомленні Кредитора, без будь-яких заперечень сплатити Кредитору зазначену у повідомленні суму Основного зобов`язання (пп. 4.2.1. Договору поруки-1, пп. 4.2.1. Договору поруки-2).

На адресу Поручителя 28.04.2017 були надіслані вимоги №029-00/1758 від 27.04.2017 та №029-00/1757 від 27.04.2017 про дострокове погашення заборгованості за Генеральним кредитним договором та Кредитним договором. Станом на дату подання зазначеної заяви вимоги Кредитора залишені без задоволення, заборгованість за Генеральним кредитним договором та Кредитним договором залишається непогашеною.

Заслухавши пояснення всіх учасників справи та перевіривши їх доданими доказами суд дійшов висновку про наступне.

Разом з тим, частинами 1-2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно частині 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина 3 статті 1049 ЦК України).

Банк виконав взяті на себе зобов`язання за Генеральним кредитним договором та Кредитним договором, надав Позичальнику грошові кошти, що відображено на відповідних рахунках Позичальника.

Умовами Генерального кредитного договору та Кредитного договору не передбачається одностороння відмова або одностороння зміна Позичальником своїх зобов`язань, вони мають бути виконані у встановлений строк. Разом з тим, Позичальник не виконав у встановлений строк свої зобов`язання за Генеральним кредитним договором та Кредитним договором.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).

Згідно приписів статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з частинами 1-2 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1 та 2 статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У зв`язку з невиконанням Позичальником своїх зобов`язань за Генеральним кредитним договором та Кредитним договором Кредитором були направлені повідомлення Поручителю про порушення зобов`язань та з вимогою погасити заборгованість за Генеральним кредитним договором та Кредитним договором.

Відповідно до статті 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників), кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором, строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту порушення позичальником строку виконання зобов`язання згідно з такими умовами або у зв`язку із застосуванням банком права на вимогу про повернення кредиту достроково порушення встановленого банком строку дострокового повернення позичальником кредиту.

Судом досліджено питання обсягу відповідальності поручителя, та встановлено, що заявником пред`явлені вимоги до ОСОБА_1 , як до поручителя, у межах його обсягу відповідальності. Доказів наявності підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення ним умов вищеописаного договору поруки матеріали справи не містять.

Таким чином, заявник, користуючись наданим йому за генеральним кредитним договором та кредитним договором, з урахуванням умов договорів поруки та статтями 543, 554 ЦК України правом, правомірно звернувся до суду з вимогою про визнання його кредитором ОСОБА_1

Наявність обов`язку ОСОБА_1 сплатити грошові кошти на користь АТ «Укрексімбанк» також підтверджується, встановленими обставинами та фактами у справах Господарського суду міста Києва № 910/7979/19 та № 910/7980/19, за наслідками розгляду яких були ухвалені судові відповідні рішення:

від 07.11.2019 у справі № 910/7979/19 за позовом АТ «Укрексімбанк» до ОСОБА_1 , третя особа АТ «Фортуна-Банк» про стягнення заборгованості за Генеральним кредитним договором, яким позовні вимоги задоволені в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_1 як солідарного з АТ «Фортуна-банк» боржника на користь АТ «Укрексімбанк» 143 222 294, 78 грн. заборгованості за кредитом, 10 023 904, 49 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом та 672 350, 00 грн. судового збору;

від 10.12.2019 у справі №910/7980/19 за позовом АТ «Укрексімбанк» ОСОБА_1., третя особа АТ «Фортуна-Банк» про стягнення заборгованості Кредитним договором, яким позовні вимоги задоволені в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_1 як солідарного з АТ «Фортуна-банк» боржника на користь АТ «Укрексімбанк» основний борг у розмірі 131 109 096, 84 грн. та 672 350, 00 грн. судового збору.

За приписами частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дотримуючись вищенаведених норм процесуального та матеріального права, беручи до уваги той факт, що кредиторські вимоги Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» у повному обсязі визнані боржником - ОСОБА_1 , суд дійшов обґрунтованого висновку про визнання Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» кредитором на суму 285 699 996,11 грн. з віднесенням до другої черги задоволення

Поряд з вищеописаною заборгованістю, визнанню також підлягають судові витрати кредитора у розмірі 4204,00 грн.

Акціонерне товариство «Укрсиббанк».

13.01.2020 Акціонерне товариство «УКРСИББАНК» звернулося до суду із заявою про визнання його кредитором ОСОБА_1 на суму 596 893 806,78 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначає наступне, 04.06.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УКРСИББАНК», та TOB «ВК «З КОМ», яке перейменовано на ТОВ «Фактор Ексім», укладено договір про надання мультивалютної кредитної лінії № 0. Строк повернення вказаної суми кредиту встановлений терміном не пізніше 04.12.2008 року (пункт 1.2.2 основного кредитного договору), зі сплатою 10 % річних за користування кредитними коштами (пункт 1.3.1 договору).

Відповідно до умов вказаного договору позивач зобов`язався надати відповідачу, а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит у валютах, вказаних в цьому договорі, у формі кредитної лінії, встановлений в базовій валюті, що дорівнює 30 000 000,00 доларів США. Кредитування позичальника здійснюється шляхом надання окремих частин кредитних коштів в будь-якій валюті, що передбачена цим договором, в межах ліміту кредитної лінії.

20.07.2007 АТ «УКРСИББАНК» уклав з ТОВ «Фактор Ексім» додаткову угоду № 1 до кредитного договору про надання мультивалютної кредитної лінії, за умовами якої банком надано позичальнику кредит у формі кредитної лінії з лімітом 40 000 000,00 дол. США, у порядку та на умовах, зазначених в основному договорі.

За період з 12.06.2007 по 02.08.2007 позичальнику було надано кредитні кошти у розмірі 40 000 000,00 дол. США.

З метою забезпечення виконання кредитного зобов`язання ТОВ «Фактор Ексім» 20.11.2008 між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 236139.

За умовами укладеного договору поруки ОСОБА_1 поручився перед АТ «УКРСИББАНК» за виконання ТОВ «Фактор Ексім» зобов`язань за договором про надання мультивалютної кредитної лінії № 0.

04.12.2008 між сторонами кредитного договору укладено додаткову угоду № 5 до нього, згідно з якою змінено кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше 30.01.2009; встановлено нові відсоткові ставки за користування кредитними коштами: 15 % річних за кредитами в доларах США, 14 % річних за кредитами в українській гривні та нові ставки за користування кредитними коштами понад встановлений термін: 30% річних за кредитами в доларах США та 21 % річних за кредитами в українській гривні.

28.01.2009 укладено додаткову угоду № 6 до кредитного договору, за умовами якої позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 17.02.2009, а також не пізніше 06.02.2009 сплатити банку комісію за внесення змін до кредитного договору від 04.06.2007 у розмірі 2 000 грн.

30.01.2009 між сторонами кредитного договору укладено додаткову угоду № 7, згідно якої сторони погодились викласти абзац 1.2.2 кредитного договору в наступній редакції: « 1.2.2 Позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 01 квітня 2009 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього договору на підставі будь-якого з п.п. 2.3, 5.3, 5.5, 5.6, 5.9, 5.10, 7.4, 9.2 цього договору».

04.03.2009 між банком та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки № 236139 від 20.11.2008, згідно якої поручитель надав свою згоду на зміну основного зобов`язання, яке забезпечується договором - 40 000 000,00 дол. США та погодив, що процентна ставка за користування кредитними коштами буде становити: 15 % річних за кредитами в доларах США, та 14 % річних за кредитами в українській гривні, якщо інша ставка не буде встановлена згідно умов кредитного договору, та погодили продовження кінцевого терміну виконання основного зобов`язання до 01.04.2009.

Оскільки умови кредитного договору не виконувались належним чином, ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до Печерського районного суду міста Києва із позовом до ТОВ «Фактор Ексім» та ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 березня 2010 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ТОВ «Фактор Ексім» на користь ПАТ «УкрСиббанк» 17 942 863,15 доларів США заборгованості за кредитним договором. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14 жовтня 2010 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 березня 2010 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором та судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. В частині стягнення з ТОВ «Фактор Ексім» на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором скасовано та закрито провадження у цій частині.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 січня 2011 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 березня 2010 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 жовтня 2010 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 квітня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 червня 2011 року, у задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 відмовлено, а в частині вимог до ТОВ «Фактор Ексім» провадження у справі закрито.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2011 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 квітня 2011 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 червня 2011 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 лютого 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2012 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ТОВ «Фактор Ексім» та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 24 904 092,04 доларів США, що станом на 27 жовтня 2011 року за курсом Національного банку України становить 198 640 018,93 грн та пеню у сумі 14 671 526,93 грн. Стягнуто солідарно з ТОВ «Фактор Ексім» та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судові витрати у розмірі 2 853 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 лютого 2013 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 лютого 2012 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ТОВ «Фактор Ексім», ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 24 904 092,04 доларів США, що станом на 27 жовтня 2011 року за курсом Національного банку України складає 198 640 018,93 грн та пеню у сумі 14 671 526,93 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 2017 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Фактор Ексім» на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором про надання мультивалютної кредитної лінії у розмірі 24 904 092,04 доларів США, що еквівалентно 198 640 018, 93 грн, та 14 671 526 грн 93 коп. пені. У задоволенні решти позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 14 березня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Фактор Ексім» про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано. Провадження у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Фактор Ексім» про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без змін.

Скасовуючи рішення районного суду та закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Фактор Ексім» про стягнення заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд виходив із того, що спірні правовідносини виникли між юридичними особами, одна з яких визнана банкрутом, а тому вимога щодо стягнення заборгованості з ТОВ «Фактор Ексім» не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а належить до господарського судочинства.

Щодо відмови у задоволенні позову банка до поручителя ОСОБА_1 , то суд апеляційної інстанції погодився з висновком районного суду про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки порука ОСОБА_1 припинена внаслідок збільшення без його згоди обсягу відповідальності відповідно до частини першої статті 559 ЦК України. При цьому підписання ОСОБА_1 . 04 березня 2009 року додаткової угоди до договору поруки правового значення не має, так як обсяг відповідальності поручителя збільшено 04 грудня 2008 року без його згоди, а тому саме з цього часу порука припинена.

За наслідками касаційного провадження, Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду ухвалено постанову від 17.02.2020, якою постанову Апеляційного суду м. Києва від 14 березня 2018 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Посилаючись на вищевикладені обставини, АТ «УКРСИББАНК» обґрунтовує наявність у нього кредиторських вимог до ОСОБА_1 , що виникли на підставі кредитного договору та договору поруки в загальному розмірі 24 904 092,04 доларів США, яка складається з 14 465 085,26 доларів США (станом на 15.06.2009 згідно наданого розрахунку) основного боргу та 10 439 006,78 доларів США заборгованості зі сплати відсотків за період з 12.06.2007 по 30.09.2011. Згідно курсу НБУ станом на день звернення із заявою до суду (11.01.2020) розмір заявлених вимог становить 596 893 806,78 грн. При цьому, АТ «УКРСИББАНК» у своїй заяві зазначає, що у межах заяви про визнання кредиторських вимоги ним пред`явлені вимоги в розмірі та за період тотожні вимогам, заявленим у цивільній справі № 757/4111/13-ц.

ОСОБА_1 заперечує та не визнає заявлених до нього кредиторських вимог АТ «УКРСИББАНК», посилаючись на той факт, що порука за укладеним договором поруки є припиненою внаслідок збільшення обсягу відповідальності за основним зобов`язанням без згоди поручителя на таке збільшення.

Заслухавши пояснення всіх учасників справи та перевіривши їх доданими доказами суд дійшов висновку про наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між Банком та ТОВ «Фактор Ексім» договір за своєю правовою природою є кредитним договором, до положень якого також застосовуються приписи Цивільного кодексу України щодо позики.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 ГК України).

Відповідно до частини 1 статті 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями статті 599 ЦК України.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено факт прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором, а саме кредит до 01.04.2009, як то було обумовлено сторонами, позичальником повернутий не був.

Судом перевірено надані Банком розрахунки заборгованості за кредитним договором (основний борг та проценти), та суд визнає їх обґрунтованими та такими, що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме: 14 465 085,26 доларів США основного боргу та 10 439 006,78 доларів США заборгованості зі сплати відсотків за період з 12.06.2007 по 30.09.2011. Належних доказів протилежного матеріали справи не містять.

Водночас, частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У статті 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша та друга статті 553 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких інших умов основного договору.

Згода поручителя може бути висловлена у будь-якій формі, зокрема, й письмового повідомлення, додаткової угоди тощо.

У разі, якщо в договорі поруки передбачена, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов`язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору є результатом досягнення певної домовленості між сторонами (банком і поручителем), а отже, поручитель дав згоду на зміну у майбутньому основного зобов`язання.

Згідно з умовами пункту 2.1 договору поруки від 20 листопада 2008 року у випадку зміни умов основного договору поручитель, підписанням цього договору, підтверджує свою згоду на здійснення таких змін. Сторони погодили, що зміни, які здійснюються відповідно до умов цього пункту договору, не потребують додаткового укладення сторонами угод щодо внесення змін.

Отже, у пункті 2.1 договору поруки передбачено, що поручитель підтвердив, що він ознайомлений та згоден зі всіма умовами кредитного договору та цим надав згоду на запровадження будь-яких інших нових умов кредитного договору, з моменту їх внесення в кредитний договір, та на збільшення обсягу відповідальності поручителя у зв`язку з такими змінами.

Зазначена умова договору поруки є результатом досягнення домовленості між сторонами, які є вільними у визначенні змісту зобов`язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Якщо умовами договору поруки передбачена можливість зміни розміру процентів та строків їх сплати в порядку, визначеному кредитним договором, в забезпечення якого надана порука, то підстави для її припинення, передбачені частиною першою статті 559 ЦК України, відсутні.

Отже, наявність у договорі поруки умови про згоду поручителя на збільшення його відповідальності без необхідності укладення додаткового договору чи з`ясування іншим чином згоди на це поручителя, свідчить про те, що зміна зобов`язання за кредитним договором, яка призвела до збільшення обсягу відповідальності поручителя, відбулася за згодою ОСОБА_1 , яку він надав під час укладення договору поруки.

Викладені обставини також підтверджені постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17.02.2020 у справі № 757/4111/13-ц а також спростовують доводи ОСОБА_1 про припинення поруки, покладені в основу заперечень проти кредиторських вимог АТ «УКРСИББАНК».

Водночас суд вважає за необхідне відзначити, що 04.03.2009 між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода № 1 до договору поруки, в якій поручитель надав свою згоду на зміну основного зобов`язання, тобто ОСОБА_1 вчинена конклюдентна дія на підтвердження факту надання згоди на збільшення розміру його відповідальності.

Разом з тим, з доданих до заяви документів вбачається, що 23.06.2009 АТ «УКРСИББАНК» направив на адресу ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу за кредитом, строк повернення якого був погоджений сторонами 01.04.2009. Крім того, у липні 2009 року банк звернувся із позовом до суду про стягнення заборгованості. Наведені обставини засвідчують факт належного виконання з боку Банку порядку пред`явлення вимог до поручителя, обумовлених приписами статті 559 ЦК України, що у свою чергу також спростовує доводи ОСОБА_1 щодо припинення поруки. Крім того, відсутність розрахункового документу про оплату послуг поштового зв`язку з направлення вимоги не спростовує факт направлення вимоги від 23.06.2009, оскільки на наданій копії опису вкладення у конверт наявний відтиск штемпеля відділення поштового зв`язку № 04422.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З системного аналізу викладеного слідує, що АТ «УКРСИББАНК» належними та допустимими доказами доведено наявність у нього кредиторських вимог до ОСОБА_1 , як до поручителя, в загальному розмірі 24 904 092,04 доларів США, яка складається з 14 465 085,26 доларів США (станом на 15.06.2009 згідно наданого розрахунку) основного боргу та 10 439 006,78 доларів США заборгованості зі сплати відсотків за період з 12.06.2007 по 30.09.2011.

Разом з тим, положеннями статті 533 ЦК України унормовано, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Так, частиною 2 статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.

Оскільки, АТ «УКРСИББАНК» звернувся до суду із заявою 11.01.2020 (шляхом направлення заяви засобами поштового зв`язку), розрахунок гривневого еквіваленту суми кредиторських вимог здійснюється за курсом НБУ станом на 11.01.2020, який становить 23,9677 грн за 1 долар США.

Дотримуючись вищенаведених норм процесуального та матеріального права, беручи до уваги той факт, що кредиторські вимоги Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» підтверджені належними та допустимими доказами, суд дійшов обґрунтованого висновку про визнання Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» кредитором на суму 596 893 806,78 грн.

Поряд з вищеописаною заборгованістю, визнанню також підлягають судові витрати кредитора у розмірі 4204,00 грн.

ОСОБА_9

11.03.2020 ОСОБА_9 звернувся до суду із заявою про визнання його кредитором ОСОБА_1 на суму 1 111 914,13 грн.

Обґрунтовуючи подану заяву ОСОБА_9 зазначає, що 22.11.2016 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 укладено два договори позики на суму 835 880, 40 грн, що було еквівалентом 32 423, 60 дол. США на дату підписання договору, та на суму 162 103, 68 грн, що було еквівалентом 5 885, 69 Євро на дату підписання договору.

У пункті 3 зазначених договорів позики визначено графік повернення суми позики, згідно з яким ОСОБА_1 прийняв на себе зобов`язання:

- повернути до 01 листопада 2017 року частину позики у розмірі 33, 33 %, що відповідає сумі 332 628, 09 грн за двома договорами позики;

- повернути у строк до 01 листопада 2018 року частину позики у розмірі 33, 33 %, що відповідає сумі 332 628, 09 грн за двома договорами позики;

- повернути у строк до 01 листопада 2019 року частину позики у розмірі 33, 34 %, що відповідає сумі 332 727, 90 грн за двома договорами позики.

Оскільки в обумовлені договорами позики строки запозичені кошти повернуті не були, ОСОБА_9 у липні 2019 звернувся із позовом до Печерського районного суду міста Києва.

За наслідками розгляду вищевказаного позову 23.12.2019 Печерським районним судом міста Києва було ухвалено рішення в справі № 757/34611/19-ц, яким було стягнуто з ОСОБА_1 збитки, завдані позикодавцю у зв`язку із неповерненням грошової позики в загальному розмірі 1 098 105,13 грн, що складаються з 404 475, 75 грн за зобов`язанням повернути до 01листопада 2017 року першу частину позики у розмірі 33, 33 %, яка розрахована з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних за весь час прострочення та 360 901, 48 грн за зобов`язанням повернути до 01 листопада 2018 року другу частину позики у розмірі 33, 33 %, яка розрахована з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних за весь час прострочення; 332 727, 90 грн за вимогою дострокового повернення тієї усієї частини позики за договорами, що залишилась неповернутою у строк до 01 листопада 2019 року третьої частини позики у розмірі 33,34 %.

Вказане рішення Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/34611/19-ц від 23.12.2019 набрало законної сили 04.02.2020. На виконання вказаного рішення був виданий відповідний виконавчий лист, копія якого долучена до матеріалів заяви.

Водночас, у повідомленні ОСОБА_1 про розгляд кредиторських вимог ОСОБА_9 , яке надійшло до суду 27.04.2020, боржник заперечував проти визнання заявника кредитором, посилаючись на те, що шляхом укладення договору позики була досягнута домовленість про забезпечення сплати коштів на повернення боргу АТ «Фортуна-банк» (в якому ОСОБА_1 був головою спостережної ради) перед ОСОБА_9 .

Суд відзначає, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 75 ГПК України).

Таким чином, не підлягають повторному доказуванню обставини та факти, що наявності у ОСОБА_1 обов`язку повернення запозичених грошових коштів за вищевказаними договорами позики від 22.11.2016.

Вищевикладене спростовує доводи боржника, покладені в основу заперечень проти визнання ОСОБА_9 кредитором ОСОБА_1 , оскільки вимоги заявника підтверджуються обставинами та фактами, встановленими у рішенні Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/34611/19-ц від 23.12.2019.

Беручи до уваги вищевикладені норми процесуального права, суд дійшов обґрунтованого висновку про визнання ОСОБА_9 кредитором ОСОБА_1 на суму 1 107 710,13 грн. з віднесенням до другої черги задоволення.

Поряд з вищеописаною заборгованістю, визнанню також підлягають судові витрати кредитора у розмірі 4204,00 грн.

Головне управління Державної податкової служби у Житомирській області

23.04.2020 Головне управління Державної податкової служби у Житомирській області звернулось до суду із заявою про визнання його кредитором ОСОБА_1 на суму 26 539,26грн.

Обгрунтовуючи подану заяву, заявник зазначає, що станом на 09.12.2019 ОСОБА_1 має зобов`язання із єдиного соціального внеску на загальну суму 26 539,26 грн.

Відповідно п. 3-1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 (далі - Закон № 2464- VI), що податкові органи - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його територіальні органи

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та не регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно п. 10 ст.1 Закону № 2464- VI страхувальниками є - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно п.2 ч.1 ст.4 вищевказаного Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно- правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців)

Відповідно до ст.4 Закону №2464-VI Боржник є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державного соціальне страхування.

Згідно з п. 2 ст.6 Закону № 2464- VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Частинами 1,5 ст. 9 Закону №2464- VI визначено, що єдиний внесок обчислюється виключно у національній валюті, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюється в натуральній формі. Сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Згідно з ч.8 ст.9 Закону №2464- VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно п.6 ст. 1 Закону №2464- VI недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. З ст. 25 Закону 2464- VI суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

На підставі ч.12 ст.9 Закону 2464- VI, встановлено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Так, заявлена сума заборгованості у розмірі 26 539,26грн. підтверджується розрахунком сум боргу по єдиному соціальному внеску, які не були задоволені боржником протягом строку встановленого для їх погашення та вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 18.11.2019 № Ф-18019- 52.

Відповідно п. 2 частини першої ст. 7 Закону № 2464 у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник мав право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

З 01 січня 2018 року Законом України від 03.10.2017 р. № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» до п. 2 частини першої ст. 7 Закону № 2464 внесено зміни, а саме, для бази нарахування єдиного внеску змінено період (рік на квартал).

Згідно з п.5 ст. 8 Закону № 2464 єдиний внесок встановлено у розмірі 22 відсотки до бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до абзацу третього п.8 ст.9 Закону № 2464 фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які провадять незалежну професійну діяльність, сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

У свою чергу, фізичній особі-підприємцю Тищенку Сергію Петровичу нараховано єдиний соціальний внесок:

- за 2017 рік у розмірі 8448,00 грн. (704 грн. х 12 місяців = 8448 грн):

Мінімальний страховий внесок протягом 2017 року становив 704 грн. в місяць (3200 грн. х 22% = 704 грн. на місяць, де 3200 грн - мінімальна заробітна плата встановлена Законом України від 21.12.2016 р. № 1801- VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік», 22% - ставка ЄСВ).

за 2018 рік на суму 9828,72 грн. (819.06 грн. х 12 місяців =9828,72грн):

Мінімальний страховий внесок протягом 2018 року становив 819.06 грн. в місяць (3723 грн. х 22% = 819,06 грн. на місяць, де 3723 грн. - мінімальна заробітна плата встановлена Законом України від 07.12.2017 № 2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік», 22% - ставка ЄСВ).

- за III квартали 2019 року на суму 8262,54 грн. (918,06 грн. х 9 місяців = 8262,54 грн.):

Мінімальний страховий внесок протягом 2019 року становив 918,06 грн. в місяць (4173 грн. х 22% = 918,06 грн. на місяць, де 4173 грн. - мінімальна заробітна плата встановлена Законом України від 23.11.2018 № 2629- VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік», 22% - ставка ЄСВ).

Нарахування зобов`язань з єдиного соціального внеску за вказаний період було здійснено контролюючим органом, виходячи з розміру мінімального страхового внеску.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дотримуючись вищенаведених норм процесуального та матеріального права, беручи до уваги той факт, що кредиторські вимоги ГУ ДФС у Житомирській області у повному обсязі визнані боржником - ОСОБА_1 , суд дійшов обґрунтованого висновку про визнання Головного управління ДФС у Житомирській області кредитором на суму 26 539,26 грн. з віднесенням до першої черги задоволення

Поряд з вищеописаною заборгованістю, визнанню також підлягають судові витрати кредитора у розмірі 4204,00 грн.

Щодо кредиторських вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Інвестмент Ван».

11.01.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Стар Інвестмент Ван» звернулось до суду із заявою про визнання його кредитором ОСОБА_1 на суму 1 379 577 426,33 грн.

Свої вимоги обґрунтовує наступним.

24.01.2019 року відбувся аукціон № UA-EA-2018-l2-21-000021-b в електронній торговій системі ProZorro.Продажі, предметом продажу якого був пул активів банків, що ліквідуються. Замовником на вказаному аукціоні за лотом № F170GL38061 був Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

У складі вище зазначеного пулу за лотом № F170GL38061, містяться активи ПАТ «Фортуна Банк», зокрема права вимоги за кредитними договорами: 04КЛ/50/1073/ЮР, 04КЛ/116/1849/ЮР, 04КЛ/111/1842/ЮР, 04К-КЛ/М/82, 04КЛ/150/1534/ЮР, 04КЛ/65/1861/ЮР, 04КЛ/15/997/ЮР, 04КЛ/30/2014/ЮР, 04КР/29/1781/ЮР, 04КО/59/334/ЮР, 04ОВ/91/951/ЮР, 04КЛ/62/1134/ЮР, 04КЛ/155/1269/ЮР, 04КЛ/170/1741/ЮР, 04КЛ/72/1271/ЮР, 04КЛ/153/1271/ЮР, 04КР/105/121/ЮР, 04КЛ/120/121/ЮР, 04ОВ/131/121/ЮР, 04КЛ/17/2027/ЮР, 04ОВ/26/2027/ЮР, 04КЛ/54/1819/ЮР, 04КЛ/54/1819/ЮР, 04КЛ/М/51/794/ЮР, 04КЛ/М/51/794/ЮР, 04КЛ/М/51/794/ЮР, 04К-КЛ/158, 04КО/25/264/ЮР, 04КЛ/114/1848/ЮР, 04КЛ/115/1848/ЮР, 04КЛ/05/1761/ЮР, 04КЛ/7/1551/ЮР, 04КЛ/01/1551/ЮР, 04КЛ/122/1070/ЮР, 04КР/35/1070/ЮР, 04КЛ/07/1070/ЮР, 04КЛ/04/1836/ЮР, 04КЛ/03/1498/ЮР, 04КЛ/М/25/2052/ЮР, 04КЛ/30/1807/ЮР, 04КЛ/140/1807/ЮР, 04КЛ/106/1841/ЮР, 04КЛ/122/1841/ЮР, 04КР/22/1692/ЮР, 04КР/34/1692/ЮР, 04КЛ/68/1692/ЮР.

Переможцем аукціону (покупцем вказаного лоту) стало Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕйПіЕс УКРАЇНА» (у подальшому мала місце зміна назви на Товариство з обмеженою відповідальністю «Стар Інвестмент Ван»).

19.02.2019 Новим кредитором сплачено на користь ПАТ «Фортуна-Банк» за придбані права вимоги 10 053 691,18 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 7 від 19.02.2019.

22.02.2019 між ПАТ «Фортуна-Банк» та ТОВ «ЕйПіЕс УКРАЇНА» укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 09, за умовами якого банк передав у власність заявнику , а заявник прийняв у власність майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які включають: право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами, право оскаржувати недійсність або припинення прав вимоги, а також припинення /ліквідацію будь-якого з боржників у судовому та позасудовому порядку, право власності на права вимоги, а також інші права кредитора за правами вимоги, право набути у власність гроші та/або майно на підставах договорів та інші права, що пов`язані або випливають із прав вимоги.

06.04.2018 за Протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 06.04.2018 у приміщенні банківської установи Публічного акціонерного товариства «Фортуна- Банк», МФО 300904, розташованому за адресою: 04070, м. Київ, вул. Боричів Тік. 35-В, були вилучені, зокрема, оригінали кредитних справ за договорами вищевказаного переліку.

08.05.2019 ТОВ «ЕйПіЕс Україна» звернулось до слідчого Подільського УП ГУНП у м. Києві, що здійснює досудове розслідування v кримінальному провадженні №0000116 від 18.05.2017, з листом від 08.05.2019 «Щодо надання засвідчених копій документів, вилучених під час здійснення досудового розслідування кримінальному провадженні №0000116 від.18.05.2017».

Отже, станом на даний момент, запитувані документи не були надані Товариству з обмеженою відповідальністю «Стар Інвестмент Ван», що унеможливлює надання господарському суду міста Києва зазначених вище кредитних договорів, документів, що підтверджують видачу кредитних коштів та інших доказів в обґрунтування розміру заборгованостей позичальників за вказаними кредитними договорами.

Посилаючись на приписи статті 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ТОВ «Стар Інвестмент Ван» стверджує, що є кредитором на суму 1 379 577 426,33 грн, які виникли у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 посадових обов`язків Голови Спостережної ради ПАТ «Фортуна-Банк», що призвело до незаконної видачі незабезпечених кредитів, права вимоги за якими було придбано заявником. При цьому сума розрахованих грошових вимог дорівнює загальному розміру виданих кредитів за договорами 04КЛ/50/1073/ЮР, 04КЛ/116/1849/ЮР, 04КЛ/111/1842/ЮР, 04К-КЛ/М/82, 04КЛ/150/1534/ЮР, 04КЛ/65/1861/ЮР, 04КЛ/15/997/ЮР, 04КЛ/30/2014/ЮР, 04КР/29/1781/ЮР, 04КО/59/334/ЮР, 04ОВ/91/951/ЮР, 04КЛ/62/1134/ЮР, 04КЛ/155/1269/ЮР, 04КЛ/170/1741/ЮР, 04КЛ/72/1271/ЮР, 04КЛ/153/1271/ЮР, 04КР/105/121/ЮР, 04КЛ/120/121/ЮР, 04ОВ/131/121/ЮР, 04КЛ/17/2027/ЮР, 04ОВ/26/2027/ЮР, 04КЛ/54/1819/ЮР, 04КЛ/54/1819/ЮР, 04КЛ/М/51/794/ЮР, 04КЛ/М/51/794/ЮР, 04КЛ/М/51/794/ЮР, 04К-КЛ/158, 04КО/25/264/ЮР, 04КЛ/114/1848/ЮР, 04КЛ/115/1848/ЮР, 04КЛ/05/1761/ЮР, 04КЛ/7/1551/ЮР, 04КЛ/01/1551/ЮР, 04КЛ/122/1070/ЮР, 04КР/35/1070/ЮР, 04КЛ/07/1070/ЮР, 04КЛ/04/1836/ЮР, 04КЛ/03/1498/ЮР, 04КЛ/М/25/2052/ЮР, 04КЛ/30/1807/ЮР, 04КЛ/140/1807/ЮР, 04КЛ/106/1841/ЮР, 04КЛ/122/1841/ЮР, 04КР/22/1692/ЮР, 04КР/34/1692/ЮР, 04КЛ/68/1692/ЮР.

ОСОБА_1 у своїх поясненнях та повідомлені про наслідки розгляду кредиторських вимог заперечує проти визнання ТОВ «Стар Інвестмент Ван» кредитором з підстав того, що заявником належними та допустимими доказами не доведено факту завдання шкоди йому на суму 1 379 577 426,33 грн саме з вини ОСОБА_1

У своїх поясненнях Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зазначає, що внаслідок укладення договору купівлі-продажу майнових прав № 09 ТОВ «Стар Інвестмент Ван» не набув права вимоги до ОСОБА_1 оскільки такі права заявнику не передавались.

Заслухавши пояснення всіх учасників справи та перевіривши їх доданими доказами суд дійшов висновку про наступне.

Разом з тим, частинами 1-2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що укладений 22.02.2019 між ПАТ «Фортуна-Банк» та ТОВ «ЕйПіЕс УКРАЇНА» договір купівлі-продажу майнових прав № 09 регламентується приписами глави 47 Цивільного кодексу України.

Загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні унормовані статтею 512 Цивільного кодексу України, в силу якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами частини 1 статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України).

Як визначено пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Суд відзначає, що за наслідками укладення договору заміни кредитора в зобов`язанні до нового кредитора переходять права в тому обсязі, в якому вони були наявні у попереднього кредитора.

Дослідивши зміст укладеного між ПАТ «Фортуна-Банк» та ТОВ «ЕйПіЕс УКРАЇНА» договору купівлі-продажу майнових прав № 09 від 22.02.2019, суд дійшов висновку, що до ТОВ «Стар Інвестмент Ван», як до нового кредитора, перейшли права визначені договором (пункт 1.1), а саме: майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які включають: право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами, право оскаржувати недійсність або припинення прав вимоги, а також припинення /ліквідацію будь-якого з боржників у судовому та позасудовому порядку, право власності на права вимоги, а також інші права кредитора за правами вимоги, право набути у власність гроші та/або майно на підставах договорів та інші права, що пов`язані або випливають із прав вимоги.

Вказаний договір купівлі-продажу майнових прав № 09 від 22.02.2019 є правомірним в розумінні норм статті 204 ЦК України, якими передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У суду відсутні підстави для протилежних висновків, оскільки відомостей про оскарження спірного договору матеріали справи не містять.

Разом з тим, приписами статті 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобов`язань у разі прийняття Національним банком України рішення про запровадження обмежень на діяльність банків, зупинення операцій по рахунках, арешту власних коштів банку на його рахунках уповноваженими органами державної влади. Учасники банку відповідають за зобов`язаннями банку згідно із законами України та статутом банку. Власники істотної участі зобов`язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку. Пов`язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність. Пов`язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Якщо внаслідок дій або бездіяльності пов`язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов`язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду.

Звертаючись із заявою до суду, ТОВ «Стар Інвестмент Ван» обґрунтовувало свої вимоги приписами вищенаведеної статті, якими в свою чергу передбачена солідарна відповідальність пов`язаних з банком осіб за завдану банку шкоду. Тобто, ТОВ «Стар Інвестмент Ван» пред`явлені до ОСОБА_1 вимоги, які за своєю природою є деліктними.

Згідно приписів статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З системного аналізу викладеного, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ТОВ «Стар Інвестмент Ван» не набуло право пред`явлення вимоги про відшкодування шкоди, передбаченої приписами статті 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність», оскільки за договором купівлі-продажу майнових прав № 09 від 22.02.2019 до заявника перейшли виключно майнові права вимоги та інші права, які виникли/можуть виникнути із договорів у вище визначеному переліку.

Водночас, суд вважає за необхідне відзначити, що для застосування такої міри відповідальності, як стягнення шкоди, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини боржника. Наявність перших трьох з числа зазначених елементів доводиться особою, яка звернулася з вимогою про відшкодування шкоди. ТОВ «Стар Інвестмент Ван» належними та допустимими доказами не було доведено наявності вищевказаних складових цивільного правопорушення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Беручи до уваги викладене вище, керуючись приписами наведених норм процесуального та матеріального права, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову ТОВ «Стар Інвестмент Ван» у визнанні кредитором на суму 1 379 577 426,33 грн.

Щодо кредиторських вимог ОСОБА_7

13.03.2020 ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про визнання його кредитором ОСОБА_1 на суму 8 277 794,44 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_7 зазначає, що 05.03.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС КАПІТАЛ» (далі - Позичальник, ТОВ «БІЗНЕС КАПІТАЛ» та Публічним акціонерним товариством «Фортуна-Банк» (далі - Заставодержатель, ПАТ «Фортуна- Банк») був укладений кредитний договір № 04КР/24/1534/ІОР (далі - Кредитний договір) на суму в межах максимального кредитного ліміту кредитної заборгованості - 2 600 000,00 дол. США. Відповідно до умов Кредитного договору кредит мав бути повернутий до 21.09.2016 року, або в інший строк, який буде передбачений у додаткових угодах до Кредитного договору.

16.06.2015 року між ОСОБА_7 (вкладник за договором ) та ПАТ «Фортуна-Банк» був укладений договір банківського вкладу № FI/01/3yU/5 (далі - Депозитний договір). Відповідно до умов вказаного правочину банк відкриває два депозитні рахунки, а ОСОБА_7 не пізніше 16.06.2015 року надає банку грошові кошти у сумі 323 416,00 дол. США шляхом зарахування 75 % суми цього вкладу на перший депозитний рахунок та 25 % суми цього вкладу на другий депозитний рахунок.

На підтвердження факту перерахування грошових коштів на депозитні рахунки вищезазначених вкладів заявником до суду надана виписка з рахунку № 2635 2 50001 /FІ/01 /3yU/5 від 16.06.2015 року з якої вбачається, що на рахунок були внесені кошти у розмірі 323 416,00 дол. США.

13.09.2016 року був укладений договір застави майнового права № 043Т/24/1534/ІОР між ПАТ «Фортуна-Банк» та ОСОБА_7 (далі - Договір застави).

Відповідно до п. 1.1. Договору застави Заставодавець передає, а Заставодержатель приймає в заставу майнові права, які є у Заставодавця на дату укладання договору, та які виникнуть у майбутньому, а саме: право вимоги грошових коштів (суми вкладу з можливим поповненням та процентів) та розпорядження рахунками за договорами банківського вкладу, які укладено з ПАТ «Фортуна-Банк» та які визначені в додатку № 1 до Договору застави (далі також - «Предмет застави»).

Договір застави укладений у забезпечення виконання Позичальником (ТОВ «БІЗНЕС КАПІТАЛ») зобов`язань за Кредитним договором, а саме: повернення суми кредиту, сплати процентів за Кредитним договором, можливих штрафних санкцій, а також можливих збитків, витрат завданих простроченням виконання зобов`язань за Договором застави та Кредитним договором.

Положеннями Договору застави передбачено, що вартість Предмету застави складає заставну вартість Предмету застави, що визначена у Додатку № 1 до Договору застави.

Пунктом 2.1. Договору застави встановлено, що зобов`язання, забезпечене заставою, вважається виконаним, якщо сума кредиту повернена, проценти за користування кредитними коштами сплачені, інші платежі, витрати та можливі штрафні санкції, пов`язані з виконанням зобов`язань за Кредитним договором відшкодовані у повному обсязі.

Згідно з Додатком № 1 до Договору застави Предмет застави складається з грошових коштів, які обліковуються на двох рахунках, відкритих на підставі Договору банківського вкладу № FI/01/ 3 yU / 5 від 16.06.2015 року, а саме: рахунок № 2635 2 50001 - 238 520,96 дол. США, а також проценти по вкладу у розмірі 3 608,27 дол. США; рахунок № 2635 3 50002 - 80 854,00 дол. США, а також проценти по вкладу у розмірі 1 254,35 дол. США.

Звернення стягнення на Предмет застави здійснюється: (1) за рішенням суду; (2) в порядку позасудового врегулювання (п. 5.1 Договору застави).

Звернення стягнення на Предмет застави в порядку позасудового врегулювання здійснюється шляхом договірного списання коштів або в порядку відступлення прав вимоги на Предмет застави (п. 5.2 Договору застави).

Заставодавець, на підставі договору уступки, передає (відступає) належні йому та заставлені права вимоги за Предметом застави на користь Заставодержателя під відкпадальною умовою, яка полягає у тому, що Позичальник не виконає (не повністю виконає) зобов`язання за Кредитним договором (повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, інших платежів, витрат та можливих штрафних санкцій) та/або у разі невиконання Заставодавцем Договору застави (абз. 2 п. 5.2. Договору застави).

Пунктом 5.3. Договору застави передбачено, що в разі звернення стягнення на Предмет застави, Заставодавець набуває право вимоги до Позичальника в розмірі фактичної суми направленої на погашення боргу Позичальника.

Разом з підписанням Договору застави на виконання п. 5.2. Договору застави між ОСОБА_7 та ПАТ «Фортуна-Банк» був укладений договір відступлення прав вимоги від 13.09.2016 року (далі - Договір відступлення). Згідно з цим договором Заставодавець передає, а Заставодержатель приймає права вимоги на отримання у власність грошових коштів та розпорядження рахункам, на суми та за депозитними договорами, які зазначені у Додатку № 1 до Договору відступлення (Предмет застави).

Водночас, між ОСОБА_1 , як поручителем, та ОСОБА_7 , як кредитором, був укладений Договір поруки від 13.09.2016 року (далі - Договір поруки), відповідно до якого Поручитель зобов`язується перед Кредитором за виконання обов`язків ТОВ «БІЗНЕС КАПІТАЛ» за визначеними в договорі зобов`язаннями.

Під зобов`язаннями розуміються зобов`язання Боржника щодо сплати суми боргу, яка виникла в результаті звернення стягнення на Предмет застави за Договором відступлення, укладений на виконання Договору застави між ПАТ «Фортуна-Банк» та ОСОБА_7

Пунктом 3.1. Договору поруки передбачено, що відповідальність Поручителя перед Кредитором становить загальну суму у розмірі 324 237,58 дол. США.

Заявник зазначає, що оскільки на момент укладання Договору застави між ПАТ «Фортуна-банк» та ОСОБА_7 , сума заборгованості за Кредитним договором не була повернута ТОВ «БІЗНЕС КАПІТАЛ» у встановлений Кредитним договором строк, ПАТ «Фортуна-банк», як Заставодержатель набув право звернення стягнення на Предмет застави і здійснив звернення стягнення на нього шляхом укладання Договору відступлення. Натомість ОСОБА_7 , як Заставодавець набула право вимоги до Позичальника у розмірі Предмета застави.

Умовами Договору поруки встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання Боржником обов`язків щодо сплати Кредитору боргу, Кредитор має право звернутися з вимогою про виконання зобов`язань як до Боржника так і до Поручителя.

Окрім цього, Договором поруки передбачений графік повернення Поручителем заборгованості, який виглядає наступним чином:

За твердженнями ОСОБА_7 . Поручитель свої зобов`язання за укладеним Договором поруки належним чином не виконував, графіку повернення заборгованості не притримувався і жодних платежів у відповідності до встановленого графіку не здійснював.

Беручи до уваги вказане, 16.10.2018 року ОСОБА_7 на адресу Поручителя була надіслана вимога з проханням виконати свої зобов`язання за Договором поруки і сплатити суму у розмірі 16 211,88 дол. США у десятиденний строк з дня отримання. Факт отримання Поручителем такої вимоги підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, відповідно до якого вимога була отримана 19.10.2018 року.

Оскільки ОСОБА_1 не вчинив заходів, спрямованих на виконання зобов`язань, дій з погашення простроченої заборгованості ні повністю, ні частково, ОСОБА_7 звернувся із даною заявою до суду щодо визнання його кредитором

ОСОБА_1 свою чергу, ОСОБА_1 не визнає заявлених до нього ОСОБА_7 вимог з підстав того, що порука за Договором поруки від 13.09.2016 є припиненою з 13.09.2017, у зв`язку із пропуском ОСОБА_7 строку пред`явлення вимоги протягом року з дня укладення спірного Договору поруки.

Заслухавши пояснення всіх учасників справи та перевіривши їх доданими доказами суд дійшов висновку про наступне.

Разом з тим, частинами 1-2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з частинами 1-2 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1 та 2 статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Позаяк, умовами договору поруки визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язку боржника за Кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом.

Дослідивши зміст укладеного Договору поруки від 13.09.2016, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 поручився перед ОСОБА_7 за виконання зобов`язання ТОВ «БІЗНЕС КАПІТАЛ» щодо сплати суми боргу, яка виникла в результаті звернення стягнення на предмет застави, щодо погашення ОСОБА_7 боргу ТОВ «БІЗНЕС КАПІТАЛ» за кредитним договором № 04КР/24/1534/ЮР від 05.03.2013.

Суд вважає помилковими твердження ОСОБА_1 покладені в основу заперечень проти заявлених вимог, оскільки такі твердження щодо припинення поруки за договором з 13.09.2017 гуртуються на невірному тлумаченні приписів статті 559 Цивільного кодексу України.

Водночас, суд критично оцінює доводи заявника про наявність у нього права вимагати від ОСОБА_1 сплати грошових коштів згідно договору поруки. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що ОСОБА_7 належними та допустимими доказами не доведений факт невиконання ТОВ «БІЗНЕС КАПІТАЛ» своїх зобов`язань за Кредитним договором, що зумовило звернення стягнення ПАТ «Фортуна Банк» на предмет застави, не надано доказів звернення ПАТ «Фортуна Банк» до ОСОБА_7 із вимогою щодо виконання зобов`язання за кредитним договором, також не надано доказів щодо розміру невиконаного зобов`язання ТОВ «БІЗНЕС КАПІТАЛ».

При цьому, сама по собі наявність Договору про відступлення прав вимоги від 13.09.2016 не є достатнім доказом звернення стягнення за Договором застави від 13.09.2016, оскільки договір відступлення укладений із відкладальною умовою (пункт 1.2), настання якої ОСОБА_7 не доведено.

Крім того, сам по собі факт направлення 16.10.2018 року ОСОБА_7 вимоги до ОСОБА_1 , як поручителя, щодо виконання зобов`язань за договором поруки, не доводить факт настання відкладальної умови за Договором про відступлення прав вимоги від 13.09.2016, як істотного елементу.

Згідно приписів статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Беручи до уваги викладене вище, керуючись приписами наведених норм процесуального та матеріального права, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову ОСОБА_7 у визнанні кредитором на суму 8 277 794,44 грн.

Щодо кредиторських вимог ОСОБА_8 .

13.03.2020 ОСОБА_8 звернулась до суду із заявою про визнання її кредитором ОСОБА_1 на суму 14 208 106,64 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_8 зазначає, що 05.03.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС КАПІТАЛ» (далі - Позичальник, ТОВ «БІЗНЕС КАПІТАЛ» та Публічним акціонерним товариством «Фортуна-Банк» (далі - Заставодержатель, ПАТ «Фортуна- Банк») був укладений кредитний договір № 04КР/24/1534/ЮР (далі - Кредитний договір) на суму в межах максимального кредитного ліміту кредитної заборгованості - 2 600 000,00 дол. США. Відповідно до умов Кредитного договору кредит мав бути повернутий до 21.09.2016 року, або в інший строк, який буде передбачений у додаткових угодах до Кредитного договору.

16.06.2015 року між ОСОБА_8 (вкладник за договором ) та ПАТ «Фортуна-Банк» був укладений договір банківського вкладу № FI/01/3yU/4 (далі - Депозитний договір). Відповідно до умов вказаного правочину банк відкриває два депозитні рахунки, а ОСОБА_7 не пізніше 16.06.2015 року надає банку грошові кошти у сумі 571 542,00 дол. США шляхом зарахування 75 % суми цього вкладу на перший депозитний рахунок та 25 % суми цього вкладу на другий депозитний рахунок.

На підтвердження факту перерахування грошових коштів на депозитні рахунки вищезазначених вкладів заявником до суду надана виписка з рахунку № 2635 2 50001 /FІ/01 /3yU/4 від 16.06.2015 року з якої вбачається, що на рахунок були внесені кошти у розмірі 571 542,00 дол. США.

13.09.2016 року був укладений договір застави майнового права № 043Т/24/1534/ІОР між ПАТ «Фортуна-Банк» та ОСОБА_8 (далі - Договір застави).

Відповідно до п. 1.1. Договору застави Заставодавець передає, а Заставодержатель приймає в заставу майнові права, які є у Заставодавця на дату укладання договору, та які виникнуть у майбутньому, а саме: право вимоги грошових коштів (суми вкладу з можливим поповненням та процентів) та розпорядження рахунками за договорами банківського вкладу, які укладено з ПАТ «Фортуна-Банк» та які визначені в додатку № 1 до Договору застави (далі також - «Предмет застави»).

Договір застави укладений у забезпечення виконання Позичальником (ТОВ «БІЗНЕС КАПІТАЛ») зобов`язань за Кредитним договором, а саме: повернення суми кредиту, сплати процентів за Кредитним договором, можливих штрафних санкцій, а також можливих збитків, витрат завданих простроченням виконання зобов`язань за Договором застави та Кредитним договором.

Положеннями Договору застави передбачено, що вартість Предмету застави складає заставну вартість Предмету застави, що визначена у Додатку № 1 до Договору застави.

Пунктом 2.1. Договору застави встановлено, що зобов`язання, забезпечене заставою, вважається виконаним, якщо сума кредиту повернена, проценти за користування кредитними коштами сплачені, інші платежі, витрати та можливі штрафні санкції, пов`язані з виконанням зобов`язань за Кредитним договором відшкодовані у повному обсязі.

Згідно з Додатком № 1 до Договору застави Предмет застави складається з грошових коштів, які обліковуються на двох рахунках, відкритих на підставі Договору банківського вкладу № FI/01/ 3 yU / 4 від 16.06.2015 року, а саме: рахунок № 2635 2 50001 - 433 626,42 дол. США, а також проценти по вкладу у розмірі 6 648,55 дол. США; рахунок № 2635 3 50002 - 114 308,40 дол. США, а також проценти по вкладу у розмірі 1 942,78 дол. США.

Звернення стягнення на Предмет застави здійснюється: (1) за рішенням суду; (2) в порядку позасудового врегулювання (п. 5.1 Договору застави).

Звернення стягнення на Предмет застави в порядку позасудового врегулювання здійснюється шляхом договірного списання коштів або в порядку відступлення прав вимоги на Предмет застави (п. 5.2 Договору застави).

Заставодавець, на підставі договору уступки, передає (відступає) належні йому та заставлені права вимоги за Предметом застави на користь Заставодержателя під відкпадальною умовою, яка полягає у тому, що Позичальник не виконає (не повністю виконає) зобов`язання за Кредитним договором (повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, інших платежів, витрат та можливих штрафних санкцій) та/або у разі невиконання Заставодавцем Договору застави (абз. 2 п. 5.2. Договору застави).

Пунктом 5.3. Договору застави передбачено, що в разі звернення стягнення на Предмет застави, Заставодавець набуває право вимоги до Позичальника в розмірі фактичної суми направленої на погашення боргу Позичальника.

Разом з підписанням Договору застави на виконання п. 5.2. Договору застави між ОСОБА_8 та ПАТ «Фортуна-Банк» був укладений договір відступлення прав вимоги від 13.09.2016 року (далі - Договір відступлення). Згідно з цим договором Заставодавець передає, а Заставодержатель приймає права вимоги на отримання у власність грошових коштів та розпорядження рахункам, на суми та за депозитними договорами, які зазначені у Додатку № 1 до Договору відступлення (Предмет застави).

Водночас, між ОСОБА_1 , як поручителем, та ОСОБА_8 , як кредитором, був укладений Договір поруки від 13.09.2016 року (далі - Договір поруки), відповідно до якого Поручитель зобов`язується перед Кредитором за виконання обов`язків ТОВ «БІЗНЕС КАПІТАЛ» за визначеними в договорі зобов`язаннями.

Під зобов`язаннями розуміються зобов`язання Боржника щодо сплати суми боргу, яка виникла в результаті звернення стягнення на Предмет застави за Договором відступлення, укладений на виконання Договору застави між ПАТ «Фортуна-Банк» та ОСОБА_8

Пунктом 3.1. Договору поруки передбачено, що відповідальність Поручителя перед Кредитором становить загальну суму у розмірі 556 526,15 дол. США.

Заявник зазначає, що оскільки на момент укладання Договору застави між ПАТ «Фортуна-банк» та ОСОБА_8 , сума заборгованості за Кредитним договором не була повернута ТОВ «БІЗНЕС КАПІТАЛ» у встановлений Кредитним договором строк, ПАТ «Фортуна-банк», як Заставодержатель набув право звернення стягнення на Предмет застави і здійснив звернення стягнення на нього шляхом укладання Договору відступлення. Натомість ОСОБА_8 , як Заставодавець набула право вимоги до Позичальника у розмірі Предмета застави.

Умовами Договору поруки встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання Боржником обов`язків щодо сплати Кредитору боргу, Кредитор має право звернутися з вимогою про виконання зобов`язань як до Боржника так і до Поручителя.

Окрім цього, Договором поруки передбачений графік повернення Поручителем заборгованості, який виглядає наступним чином:

За твердженнями ОСОБА_7 . Поручитель свої зобов`язання за укладеним Договором поруки належним чином не виконував, графіку повернення заборгованості не притримувався і жодних платежів у відповідності до встановленого графіку не здійснював.

Беручи до уваги вказане, 16.10.2018 року ОСОБА_8 на адресу Поручителя була надіслана вимога з проханням виконати свої зобов`язання за Договором поруки і сплатити суму у розмірі 83 478,93 дол. США у десятиденний строк з дня отримання. Факт отримання Поручителем такої вимоги підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, відповідно до якого вимога була отримана 19.10.2018 року.

Оскільки ОСОБА_1 не вчинив заходів, спрямованих на виконання зобов`язань, дій з погашення простроченої заборгованості ні повністю, ні частково, ОСОБА_8 звернулась із даною заявою до суду щодо визнання його кредитором ОСОБА_22

У свою чергу, ОСОБА_1 не визнає заявлених до нього ОСОБА_8 вимог з підстав того, що порука за Договором поруки від 13.09.2016 є припиненою з 13.09.2017, у зв`язку із пропуском ОСОБА_8 строку пред`явлення вимоги протягом року з дня укладення спірного Договору поруки.

Заслухавши пояснення всіх учасників справи та перевіривши їх доданими доказами суд дійшов висновку про наступне.

Разом з тим, частинами 1-2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з частинами 1-2 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1 та 2 статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Позаяк, умовами договору поруки визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язку боржника за Кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом.

Дослідивши зміст укладеного Договору поруки від 13.09.2016, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 поручився перед ОСОБА_8 за виконання зобов`язання ТОВ «БІЗНЕС КАПІТАЛ» щодо сплати суми боргу, яка виникла в результаті звернення стягнення на предмет застави, щодо погашення ОСОБА_8 боргу ТОВ «БІЗНЕС КАПІТАЛ» за кредитним договором № 04КР/24/1534/ЮР від 05.03.2013.

Суд вважає помилковими твердження ОСОБА_1 покладені в основу заперечень проти заявлених вимог, оскільки такі твердження щодо припинення поруки за договором з 13.09.2017 гуртуються на невірному тлумаченні приписів статті 559 Цивільного кодексу України.

Водночас, суд критично оцінює доводи заявника про наявність у нього права вимагати від ОСОБА_1 сплати грошових коштів згідно договору поруки. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що ОСОБА_23 належними та допустимими доказами не доведений факт невиконання ТОВ «БІЗНЕС КАПІТАЛ» своїх зобов`язань за Кредитним договором, що зумовило звернення стягнення ПАТ «Фортуна Банк» на предмет застави, не надано доказів звернення ПАТ «Фортуна Банк» до ОСОБА_8 із вимогою щодо виконання зобов`язання за кредитним договором, також не надано доказів щодо розміру невиконаного зобов`язання ТОВ «БІЗНЕС КАПІТАЛ».

При цьому, сама по собі наявність Договору про відступлення прав вимоги від 13.09.2016 не є достатнім доказом звернення стягнення за Договором застави від 13.09.2016, оскільки договір відступлення укладений із відкладальною умовою (пункт 1.2), настання якої ОСОБА_8 не доведено.

Крім того, сам по собі факт направлення 16.10.2018 року ОСОБА_8 вимоги до ОСОБА_1 , як поручителя, щодо виконання зобов`язань за договором поруки, не доводить факт настання відкладальної умови за Договором про відступлення прав вимоги від 13.09.2016, як істотного елементу.

Згідно приписів статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Беручи до уваги викладене вище, керуючись приписами наведених норм процесуального та матеріального права, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову ОСОБА_8 у визнанні кредитором на суму 14 208 106,64 грн.

Щодо кредиторських вимог ОСОБА_6 .

13.03.2020 ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про визнання його кредитором ОСОБА_1 на суму 346 766,74 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_6 зазначає, що 05.03.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС КАПІТАЛ» (далі - Позичальник, ТОВ «БІЗНЕС КАПІТАЛ» та Публічним акціонерним товариством «Фортуна-Банк» (далі - Заставодержатель, ПАТ «Фортуна- Банк») був укладений кредитний договір № 04КР/24/1534/ІОР (далі - Кредитний договір) на суму в межах максимального кредитного ліміту кредитної заборгованості - 2 600 000,00 дол. США. Відповідно до умов Кредитного договору кредит мав бути повернутий до 21.09.2016 року, або в інший строк, який буде передбачений у додаткових угодах до Кредитного договору.

03.04.2015 року між ОСОБА_6 (вкладник за договором ) та ПАТ «Фортуна-Банк» був укладений договір банківського вкладу № FI/01/2mU / 2875 (далі - Депозитний договір).

13.09.2016 року був укладений договір застави майнового права № 043Т/24/1534/ІОР між ПАТ «Фортуна-Банк» та ОСОБА_6 (далі - Договір застави).

Відповідно до п. 1.1. Договору застави Заставодавець передає, а Заставодержатель приймає в заставу майнові права, які є у Заставодавця на дату укладання договору, та які виникнуть у майбутньому, а саме: право вимоги грошових коштів (суми вкладу з можливим поповненням та процентів) та розпорядження рахунками за договорами банківського вкладу, які укладено з ПАТ «Фортуна-Банк» та які визначені в додатку № 1 до Договору застави (далі також - «Предмет застави»).

Договір застави укладений у забезпечення виконання Позичальником (ТОВ «БІЗНЕС КАПІТАЛ») зобов`язань за Кредитним договором, а саме: повернення суми кредиту, сплати процентів за Кредитним договором, можливих штрафних санкцій, а також можливих збитків, витрат завданих простроченням виконання зобов`язань за Договором застави та Кредитним договором.

Положеннями Договору застави передбачено, що вартість Предмету застави складає заставну вартість Предмету застави, що визначена у Додатку № 1 до Договору застави.

Пунктом 2.1. Договору застави встановлено, що зобов`язання, забезпечене заставою, вважається виконаним, якщо сума кредиту повернена, проценти за користування кредитними коштами сплачені, інші платежі, витрати та можливі штрафні санкції, пов`язані з виконанням зобов`язань за Кредитним договором відшкодовані у повному обсязі.

Згідно з Додатком № 1 до Договору застави Предмет застави складається з грошових коштів, які обліковуються на двох рахунках, відкритих на підставі Договору банківського вкладу № FI/01/2mU/ 2875 від 03.04.2015 року, а саме: рахунок № 2630 7 50001 - 12 901,34 дол. США, а також проценти по вкладу у розмірі 692,31 дол. США.

Звернення стягнення на Предмет застави здійснюється: (1) за рішенням суду; (2) в порядку позасудового врегулювання (п. 5.1 Договору застави).

Звернення стягнення на Предмет застави в порядку позасудового врегулювання здійснюється шляхом договірного списання коштів або в порядку відступлення прав вимоги на Предмет застави (п. 5.2 Договору застави).

Заставодавець, на підставі договору уступки, передає (відступає) належні йому та заставлені права вимоги за Предметом застави на користь Заставодержателя під відкпадальною умовою, яка полягає у тому, що Позичальник не виконає (не повністю виконає) зобов`язання за Кредитним договором (повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, інших платежів, витрат та можливих штрафних санкцій) та/або у разі невиконання Заставодавцем Договору застави (абз. 2 п. 5.2. Договору застави).

Пунктом 5.3. Договору застави передбачено, що в разі звернення стягнення на Предмет застави, Заставодавець набуває право вимоги до Позичальника в розмірі фактичної суми направленої на погашення боргу Позичальника.

Разом з підписанням Договору застави на виконання п. 5.2. Договору застави між ОСОБА_7 та ПАТ «Фортуна-Банк» був укладений договір відступлення прав вимоги від 13.09.2016 року (далі - Договір відступлення). Згідно з цим договором Заставодавець передає, а Заставодержатель приймає права вимоги на отримання у власність грошових коштів та розпорядження рахункам, на суми та за депозитними договорами, які зазначені у Додатку № 1 до Договору відступлення (Предмет застави).

Водночас, між ОСОБА_1 , як поручителем, та ОСОБА_6 , як кредитором, був укладений Договір поруки від 13.09.2016 року (далі - Договір поруки), відповідно до якого Поручитель зобов`язується перед Кредитором за виконання обов`язків ТОВ «БІЗНЕС КАПІТАЛ» за визначеними в договорі зобов`язаннями.

Під зобов`язаннями розуміються зобов`язання Боржника щодо сплати суми боргу, яка виникла в результаті звернення стягнення на Предмет застави за Договором відступлення, укладений на виконання Договору застави між ПАТ «Фортуна-Банк» та ОСОБА_6

Пунктом 3.1. Договору поруки передбачено, що відповідальність Поручителя перед Кредитором становить загальну суму у розмірі 13 593,65 дол. США.

Заявник зазначає, що оскільки на момент укладання Договору застави між ПАТ «Фортуна-банк» та ОСОБА_6 , сума заборгованості за Кредитним договором не була повернута ТОВ «БІЗНЕС КАПІТАЛ» у встановлений Кредитним договором строк, ПАТ «Фортуна-банк», як Заставодержатель набув право звернення стягнення на Предмет застави і здійснив звернення стягнення на нього шляхом укладання Договору відступлення. Натомість ОСОБА_6 , як Заставодавець набула право вимоги до Позичальника у розмірі Предмета застави.

Умовами Договору поруки встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання Боржником обов`язків щодо сплати Кредитору боргу, Кредитор має право звернутися з вимогою про виконання зобов`язань як до Боржника так і до Поручителя.

Окрім цього, Договором поруки передбачений графік повернення Поручителем заборгованості, який виглядає наступним чином:

За твердженнями ОСОБА_6 . Поручитель свої зобов`язання за укладеним Договором поруки належним чином не виконував, графіку повернення заборгованості не притримувався і жодних платежів у відповідності до встановленого графіку не здійснював.

Беручи до уваги вказане, 16.10.2018 року ОСОБА_6 на адресу Поручителя була надіслана вимога з проханням виконати свої зобов`язання за Договором поруки і сплатити суму у розмірі 2039,05 дол. США у десятиденний строк з дня отримання. Факт отримання Поручителем такої вимоги підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, відповідно до якого вимога була отримана 19.10.2018 року.

Оскільки ОСОБА_1 не вчинив заходів, спрямованих на виконання зобов`язань, дій з погашення простроченої заборгованості ні повністю, ні частково, ОСОБА_6 звернувся із даною заявою до суду щодо визнання його кредитором ОСОБА_22

У свою чергу, ОСОБА_1 не визнає заявлених до нього ОСОБА_6 вимог з підстав того, що порука за Договором поруки від 13.09.2016 є припиненою з 13.09.2017, у зв`язку із пропуском ОСОБА_6 строку пред`явлення вимоги протягом року з дня укладення спірного Договору поруки.

Заслухавши пояснення всіх учасників справи та перевіривши їх доданими доказами суд дійшов висновку про наступне.

Разом з тим, частинами 1-2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з частинами 1-2 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1 та 2 статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Позаяк, умовами договору поруки визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язку боржника за Кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом.

Дослідивши зміст укладеного Договору поруки від 13.09.2016, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 поручився перед ОСОБА_7 за виконання зобов`язання ТОВ «БІЗНЕС КАПІТАЛ» щодо сплати суми боргу, яка виникла в результаті звернення стягнення на предмет застави, щодо погашення ОСОБА_7 боргу ТОВ «БІЗНЕС КАПІТАЛ» за кредитним договором № 04КР/24/1534/ЮР від 05.03.2013.

Суд вважає помилковими твердження ОСОБА_1 покладені в основу заперечень проти заявлених вимог, оскільки такі твердження щодо припинення поруки за договором з 13.09.2017 гуртуються на невірному тлумаченні приписів статті 559 Цивільного кодексу України.

Водночас, суд критично оцінює доводи заявника про наявність у нього права вимагати від ОСОБА_1 сплати грошових коштів згідно договору поруки. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що ОСОБА_6 належними та допустимими доказами не доведений факт невиконання ТОВ «БІЗНЕС КАПІТАЛ» своїх зобов`язань за Кредитним договором, що зумовило звернення стягнення ПАТ «Фортуна Банк» на предмет застави, не надано доказів звернення ПАТ «Фортуна Банк» до ОСОБА_6 із вимогою щодо виконання зобов`язання за кредитним договором, також не надано доказів щодо розміру невиконаного зобов`язання ТОВ «БІЗНЕС КАПІТАЛ». Суд відзначає, що ОСОБА_6 до суду не надано доказів укладення Договору банківського вкладу від 03.04.2015 та належних доказів на підтвердження факту перерахування грошових коштів на депозитний рахунок, відкритий у ПАТ «Фортуна Банк».

При цьому, сама по собі наявність Договору про відступлення прав вимоги від 13.09.2016 не є достатнім доказом звернення стягнення за Договором застави від 13.09.2016, оскільки договір відступлення укладений із відкладальною умовою (пункт 1.2), настання якої ОСОБА_7 не доведено.

Крім того, сам по собі факт направлення 16.10.2018 року ОСОБА_7 вимоги до ОСОБА_1 , як поручителя, щодо виконання зобов`язань за договором поруки, не доводить факт настання відкладальної умови за Договором про відступлення прав вимоги від 13.09.2016, як істотного елементу.

Згідно приписів статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Беручи до уваги викладене вище, керуючись приписами наведених норм процесуального та матеріального права, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову ОСОБА_6 у визнанні кредитором на суму 346 766,74 грн.

З огляду на викладене, суд вважає за доцільне закінчити попереднє засідання.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст. ст. 45, 122 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 232, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про витребування документів від органів ДПС України.

2. Відмовити ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у задоволення клопотань про витребування письмових доказів.

3. Визнати кредитором у справі № 910/16249/19 по відношенню до фізичної особи ОСОБА_1 :

- ОСОБА_15 з грошовими вимогами на суму 5 817 617,00грн., з яких 3 842,00грн.-витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 5 813 775,00грн. - вимоги другої черги;

- ОСОБА_16 з грошовими вимогами на суму 2 490 523,66грн., з яких 3 842,00грн.-витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 2 486 681,66грн.-вимоги другої черги задоволення;

- ОСОБА_5 з грошовими вимогами на суму 18 532 144,00грн., з яких 3 842,00грн.-витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 18 528 302,00грн.-вимоги другої черги задоволення;

- ОСОБА_17 з грошовими вимогами на суму 98 127 008,84грн., з яких 4204,00грн.-витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 98 122 804,84грн.-вимоги другої черги задоволення;

- ОСОБА_18 з грошовими вимогами на суму 24 752 050,56грн., з яких 4204,00грн.-витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 12 987 402,56грн.-вимоги другої черги задоволення, 11 760 444,00грн.-вимоги третьої черги задоволення;

- Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» з грошовими вимогами на суму 285 704 200,00грн., з яких 4 204,00грн.-витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 285 699 996,11грн.-вимоги другої черги задоволення.

- Акціонерне товариство «Укрсиббанк» з грошовими вимогами на суму 596 898 010,78грн., з яких 4 204,00грн.- витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 596 893 806,78грн.-вимоги другої черги задоволення.

- ОСОБА_9 з грошовими вимогами на суму 1 111 914,13грн., з яких 4 204,00грн.- витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 1 107 710,13грн.-вимоги другої черги задоволення.

- Головне управління Державної податкової служби у Житомирській області з грошовими вимогами на суму 30 743,26грн., з яких 4 204,00грн.- витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 26 539,26грн.-вимоги першої черги задоволення.

4. Зобов`язати керуючого реструктуризацією сформувати реєстр вимог кредиторів, оформлений відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства.

5. Зобов`язати керуючого реструктуризацією провести збори кредиторів, які мають відбутись не пізніше 10.06.2020

6. Керуючому реструктуризацією боржника строк до 26.06.2020 подати до Господарського суду м. Києва плану реструктуризації боргів боржника.

7. Визначити дату проведення судового засідання, на якому буде розглянуто погоджений кредиторами план реструктуризації боргів або прийнято рішення про перехід до процедури погашення боргів чи про закриття провадження у справі на 08.07.20 о 12:10. Засідання відбудеться у приміщені господарського суду м. Києва в залі судових засідань № 7 (корпус Б).

8. Відмовити ОСОБА_15 у визнанні кредитором на суму 25,00грн.

9. Відмовити ОСОБА_5 у визнанні кредитором на суму 85 424,48грн.

10. Відмовити ОСОБА_17 у визнанні кредитором на суму 18 388 414,00грн.

11. Відмовити повністю Товариству з обмежено відповідальністю «Стар Інвестмент Ван» у визнанні кредитором фізичної особи ОСОБА_1 .

12. Відмовити повністю ОСОБА_7 у визнанні кредитором фізичної особи ОСОБА_1 .

13. Відмовити повністю ОСОБА_8 у визнанні кредитором фізичної особи ОСОБА_1 .

14. Відмовити повністю ОСОБА_6 у визнанні кредитором фізичної особи ОСОБА_1

15.Закрити провадження в частині розгляду вимог ОСОБА_5 на суму 6 735 790,93грн.

16. Ухвалу направити учасникам провадження у справі та керуючому реструктуризацією.

Ухвала набирає законної сили в порядку ч.ч. 4, 5 ст.9 Кодексу України з процедур банкрутства та може бути оскаржена. Оскарження ухвали не зупиняє провадження у справі про банкрутство

Повний текст ухвали складено 01.06.2020.

Суддя Д.В. Мандичев