ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2020 р. Справа№ 910/18935/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Скрипки І.М.

Тищенко А.І.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оіл Юг»

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2020

у справі №910/18935/19 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оіл Юг»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 33 546,32 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Оіл Юг» (далі - позивач або ТОВ «Оіл Юг») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - відповідач або Укрзалізниця) про стягнення 33 546,32 грн штрафу за порушення терміну доставки вантажу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, здійснюючи перевезення вантажу згідно з залізничною накладною СМГС №0485281, доставив вантаж із простроченням строку доставки, передбаченого статтею 24 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951, що є підставою для нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.03.2020 у справі №910/18935/19 у позові відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що позивачем не дотримано претензійного порядку, який визначений нормами Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, тому звернення до суду з позовом про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу є передчасним, відповідно підстави для задоволення позову відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Оіл Юг» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2020 у справі №910/18935/19 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням та неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до наступного:

- висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не було дотримано претензійного порядку звернення до відповідача, а звернення до суду є передчасним являються помилковими, оскільки претензія позивача від 15.11.2019 №Пр-4-8 відповідає вимогам статті 46 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення. Претензія позивача містить відповідне обґрунтування та до неї були прикладені документи, які її обґрунтовують (оригінал залізничної накладної №0485281; оригінал відомості вагонів; засвідчена копія відомості плати за надані послуги; розрахунок суми претензії);

- лист №ЦМ-У-4843 від 03.12.2019 про повернення позивачу претензії без розгляду відповідач направив позивачу лише 05.12.2019, тобто із пропуском встановленого Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення п`ятнадцятиденного строку.

У тексті апеляційної скарги апелянтом порушено також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2020 у справі №910/18935/19.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

15.05.2020 відповідач подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив суд залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін. Відповідач у відзиві наголосив на тому, що Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення передбачено обов`язкове досудове врегулювання спору шляхом звернення позивача з претензією до відправника, з вини якого порушено терміни доставки. При цьому, умовами статті 46 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення встановлено порядок звернення з претензією, а також порядок її розгляду. Так, згідно §5 статті 46 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення пред`явник претензії зобов`язаний обґрунтувати претензію згідно з Правилами перевезення вантажів. Відповідач наголошує, що позивач, обґрунтовуючи претензію від 15.11.2019 №Пр-4-8, розраховував термін доставки вантажу згідно статті 116 Статуту залізниць України, в якій визначено розмір штрафу відповідно до термінів прострочення доставки вантажів у внутрішньому перевезенні. При цьому, обґрунтовуючи претензію, позивачем не було зазначено нормативний розрахунок терміну доставки вантажу, на підставі якого розраховано термін перевищення доставки вантажу за накладною згідно вимог статті 24 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення; не вказано розрахунок суми неустойки за порушення терміну доставки вантажу згідно вимог статті 45 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення. Укрзалізниця повернула претензію позивачу щодо несплати неустойки в розмірі 33 546,32 грн без розгляду, оскільки вона не відповідала вимогам §5 статті 46 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, водночас, у статті 46 вказується, що поверненн6я перевізником претенденту такої претензії не є її відхиленням і не дає претенденту права на звернення до суду із позовом. Норми Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення не містять застережень і заборон щодо повторного пред`явлення претензії про сплату неустойки за порушення терміну доставки вантажу після усунення недоліків. Тобто, позивач має право повторно, після повернення претензії без розгляду по суті, звернутися до АТ «Укрзалізниця» із відповідною претензією про сплату неустойки за порушення терміну доставки. Враховуючи це, АТ «Укрзалізниця» вважає, що місцевий суд на підставі чинної редакції Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення правильно встановив обставини справи, а саме позивачем не дотримано претензійного порядку, тому звернення до суду з позовом про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу є передчасним.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2020 апеляційну скаргу позивача передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Скрипки І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2020 у справі №910/18935/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Оіл Юг» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2020 у справі №910/18935/19, розгляд апеляційної скарги, враховуючи частину 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), оскільки предметом розгляду у справі №910/18935/19 є вимоги про стягнення 33 546,32 грн, а відтак вказана справа відноситься до малозначних в розумінні положень пункту 1 частини 5 статті 12 та частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України; встановлено учасникам справи строк для подачі заяв по суті спору, інших заяв та клопотань. Клопотання скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду судом апеляційної інстанції не розглядалось, оскільки апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Оіл Юг» подана 02.04.2020 (про що свідчить відмітка Укрпошта Стандарт на конверті), тобто у двадцятиденний строк з дати складення повного тексту рішення (13.03.2020).

У матеріалах справи наявні належні докази повідомлення учасників справи про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

10.09.2019 Акціонерне товариство «Орлен Летува» в межах Договору купівлі-продажу №LT/19/011/R/TN/E, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Оіл Юг», відправило зі станції відправлення «Бугяняй» АТ «Литовські залізні дороги» позивачу вантаж у вагонах №50613306, 50595701, 50594910 згідно з залізничною накладною №0485281. При цьому, станцією призначення виступило «Одеса-Застава 1» Одеської залізниці АТ «Українська залізниця».

Відповідно до графи №27 залізничної накладної №0485281 датою прибуття вантажу вказано 22.09.2019, проте дата видачі позивачу цього вантажу значиться 23.09.2019. Крім того, в графі №37 накладної зазначено провізну плату у розмірі 98 160,30 грн, додаткові збори у розмірі 13 555,25 грн та 105,50 грн.

15.11.2019 ТОВ «Оіл Юг» звернулося до АТ «Українська залізниця» з претензією №Пр-4-8 про сплату штрафу за прострочення доставки вантажу в сумі 33 546,30 грн. Вказана претензія отримана відповідачем 19.11.2019, що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення.

У претензії №Пр-4-8 від 15.11.2019 позивач просив сплатити штраф за несвоєчасну доставку вантажу, посилаючись на пункт 116 Статуту залізниць України.

05.12.2019 відповідач листом від 03.12.2019 №ЦМ-У-4843 повернув позивачу претензію без розгляду із посиланням на те, що у претензії відсутні відповідні обґрунтування претензійних вимог, а посилання на норми національного законодавства є неправомірними, оскільки до відносин, які склались між позивачем та відповідачем, застосовуються положення Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, адже перевезення за накладною №0485281 було міжнародним.

Враховуючи зазначене, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 33 546,32 грн штрафу за порушення терміну доставки вантажу, посилаючись на положення статті 45 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення. При цьому позивач зазначає, що прострочення терміну доставки вантажу складає 4 доби, а тому штраф розраховується у розмірі 30% провізної плати при перевищенні терміну доставки понад три десятих загального терміну доставки.

Відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції заперечував проти задоволення позову, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що правомірно залишив претензію позивача без розгляду, при цьому, враховуючи, що позивач повторно не звернувся до відповідача з претензією із урахуванням викладених відповідачем зауважень, зазначив, що ТОВ «Оіл Юг» подано цей позов з порушенням обов`язкового досудового врегулювання спору. Крім того, відповідач вказав на те, що позивачем невірно здійснено розрахунок штрафу.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до частини 1 статті 919 Цивільного кодексу України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі (частина 1 статті 313 Господарського кодексу України).

Статтею 920 Цивільного кодексу України обумовлено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 4 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 (далі - Статут) перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Як підтверджується матеріалами справи, перевезення вантажу за накладною №0485281 у вагонах №№50613306, 50595701,50594910 здійснювалось у міжнародному сполученні, зокрема, зі станції відправлення «Бугоняй» Акціонерного товариства «Литовські залізничні дороги» до станції призначення «Одеса - Застава 1» регіональної філії Одеська залізниця АТ «Українська залізниця».

Отже, як вірно наголосив суд першої інстанції, до спірних правовідносин застосовуються положення Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення зі змінами та доповненнями від 01.07.2019 (далі - УМВС).

Цією Угодою встановлюється пряме міжнародне залізничне сполучення для здійснення перевезення вантажів між залізничними дорогами, в тому числі Литовської Республіки та України (стаття 1 УМВС).

У відповідності до §1 статті 3 УМВС ця Угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу в прямому міжнародному сполученні та в прямому міжнародному залізнично-паромному сполученні.

Згідно з § 1, 3 та 5 статті 14 УМВС у відповідності до договору перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти вантаж відправника до станції призначення по маршруту, визначеному відправником та договірним перевізником, та видати його отримувачу. Укладення договору перевезення підтверджується накладною. Кожний наступний перевізник, який приймає вантаж до перевезення разом з накладною, вступає в договір перевезення та приймає на себе відповідні зобов`язання.

У статті 24 УМВС зазначено, що якщо відправником та перевізником не погоджено інше, термін доставки визначається на весь шлях прямування вантажу і не повинен перевищувати терміну, обчисленого виходячи з норм, які містяться у цій статті.

Термін доставки вантажу визначається, виходячи з таких норм:

- для контейнерів - 1 доба на кожні 150 км, що почались;

- для інших відправок - 1 доба на кожні 200 км, що почались.

Для вантажів, що вимагають обмеження швидкості за своїми технічними характеристиками, негабаритних і прямуючих в спеціальних поїздах з окремим локомотивом, термін доставки встановлюються перевізником.

Для вантажів, що перевозяться в прямому залізнично-паромному сполученні, термін доставки на водній ділянці шляху встановлює перевізник, який здійснює перевезення на даній ділянці шляху. Термін доставки вантажу збільшується на 1 добу.

Перебіг терміну доставки вантажу починається з 0.00 годин дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі одержувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповну добу вважають повною.

Термін доставки вважається виконаним, якщо вантаж прибув на станцію призначення до закінчення терміну доставки і перевізник повідомив одержувача про прибуття вантажу та можливість передачі вантажу в розпорядження одержувача. Порядок повідомлення одержувача визначається національним законодавством, чинним в місці видачі вантажу.

Із матеріалів справи вбачається, що вантаж був відправлений 10.09.2019, тому перебіг терміну доставки вантажу розпочався з 00 год. 00 хв. 11.09.2019. Загальна відстань перевезення становить 1762 км, при цьому у відповідності до статті 24 УМВС для цього виду перевезення швидкість доставки вантажу складає 200 км на добу.

Таким чином, строк доставки вантажу за накладною №0485281 складає 10 діб (1762 км /200 км = 9 діб + 1 доба (митне оформлення).

Судом встановлено, відповідно до графи №27 залізничної накладної №0485281 дата прибуття вантажу передбачалась 22.09.2019, проте дата видачі позивачу цього вантажу значиться 23.09.2019.

Отже, за вказаною накладною нормативний строк доставки вантажу визначено 10 діб, проте вантаж доставлений за 13 діб, отже строк доставки вантажу перевищено на 3 доби (13 діб - 10 діб).

Відповідно до статті 45 УМВС, якщо перевізником не було дотримано терміну доставки вантажу, обчисленого відповідно до статті 24, перевізник сплачує відшкодування за перевищення терміну доставки у вигляді неустойки.

Розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу визначається виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення терміну доставку, і величини (тривалості) перевищення терміну доставки, що розраховується як відношення перевищення терміну доставки (в добі) до загального терміну доставки, а саме:

- 6% провізної плати при перевищенні терміну доставки не більше однієї десятої загального терміну доставки;

- 18% провізної плати при перевищенні терміну доставки більше однієї десятої, але не більше трьох десятих загального терміну доставки;

- 30% провізної плати при перевищенні терміну доставки понад три десятих загального терміну доставки.

Із наведеної норми вбачається, що в розрахунок неустойки входить тільки сума провізної плати, яка згідно з накладною №0485281 складає 98 160,30 грн, а також величина (тривалості) перевищення терміну доставки, що розраховується як відношення перевищення терміну доставки ( в добі) до загального терміну доставки, та складає 3 доби/13 діб = 0,23.

Отже, як вірно наголосив суд першої інстанції, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо вчасної доставки вантажу, АТ «Українська залізниця» зобов`язана сплатити позивачу неустойку в розмірі 17 668,85 грн (98 160,30 грн * 18%).

У свою чергу, статтею 46 УМВС визначено порядок пред`явлення претензії отримувача до перевізника.

Так, претензія пред`являється з відповідним обґрунтуванням і зазначенням суми відшкодування. Претензія пред`являється в паперовому вигляді, а при наявності домовленостей між учасниками перевезення - в електронному вигляді.

Претензія пред`являється по кожному відправленню окремо, за винятком:

1) претензії про повернення переборів провізних платежів. Така претензія може пред`являтися по декільком відправленням;

2) випадків, коли по декільком відправленням складено один комерційний акт, у таких випадках претензія пред`являється на всі відправлення, зазначені в комерційному акті (§3).

Претензія по одному відправленню на суму, еквівалентну 23 швейцарським франкам і менше, не підлягає задоволенню. Якщо претензія пред`являється на більшу суму і вона визнається такою, що підлягає задоволенню в розмірі, еквівалентному 23 швейцарським франкам і менше, то ця сума відшкодування заявникові не виплачується (§4).

Претендент зобов`язаний обґрунтувати претензію у відповідності з Правилами перевезення вантажів (§5).

Якщо претензія оформлена з порушенням вимог §3 і §5 даної статті, вона повертається претенденту без розгляду в строк не пізніше 15 днів від дня її надходження перевізникові із вказівкою причини її повернення. У таких випадках перебіг строку давності, передбачений §3 статті 48 «Строки давності» не призупиняється. Якщо перевізник повертає претенденту претензію пізніше 15-деного строку, то перебіг строку давності зупиняється з наступного дня після закінчення цього строку до дня відправлення перевізником претенденту даної претензії. Повернення перевізником претенденту такої претензії не є її відхиленням і не дає претенденту права звернення з позовом у судові органи (§6).

Перевізник зобов`язаний в 180-денний строк від дня одержання претензії розглянути її, дати відповідь претенденту та при повному або частковому визнанні претензії сплатити претенденту належну суму (§7).

При частковому або повному відхиленні претензії перевізник повідомляє претенденту підстави відхилення претензії та одночасно повертає документи, прикладені до претензії (§8).

Відповідно до §1 статті 47 УМВС позов може бути пред`явлено тільки після пред`явлення відповідної претензії і тільки до того перевізника, до якого була пред`явлена претензія. Право пред`явлення позову на підставі цієї Угоди належить тій особі, яка має право пред`явити претензію перевізнику.

Право пред`явлення претензії та позову за перевищення строку доставки виникає від дня видачі вантажу одержувачу (§2 статті 47 УМВС).

Позов може бути пред`явлений:

1) якщо перевізник не дав відповідь на претензію у строк, встановлений на розгляд претензії;

2) якщо протягом терміну на розгляд претензії перевізник повідомив претендента про відхилення претензії повністю або частково.

Згідно зі статтею 48 УМВС позови до перевізника на підставі цієї Угоди про перевищення строку доставки вантажу пред`являються протягом 2 місяців.

Вказані в §1 цієї статті строки обчислюються з моменту виникнення права пред`явлення позову, встановленого в §2 статті 47 Угоди «Вимоги за договором перевезення. Підсудність» даної Угоди. День початку перебігу строку давності в строк не включається.

Пред`явлення претензії, оформленої у відповідності зі статтею 46 «Претензії» цієї Угоди, зупиняє перебіг терміну давності, передбаченого в §1 цієї статті.

Перебіг строку давності триває з того дня, коли перевізник повідомив претенденту про повне або часткове відхилення його претензії або з моменту закінчення строку, установленого в §7 статті 46 «Претензії» цієї Угоди, якщо претензія залишена перевізником без відповіді.

Повторне пред`явлення претензії з тих самих підстав не зупиняє перебіг строків давності, передбачених в §1 цієї статті.

Із наведених правових норм вбачається, що Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення передбачено обов`язкове досудове врегулювання шляхом звернення одержувача вантажу з претензією до перевізника, з вини якого порушено терміни доставки вантажу.

При цьому, статтею 46 УМВС встановлено порядок звернення з претензією, а також порядок її розгляду. Зокрема, в цій статті вказується на те, що повернення перевізником претенденту такої претензії не є її відхиленням і не дає претенденту права звернення з позовом у судові органи.

Крім того, в статті 48 УМВС передбачено, що позов може бути пред`явлено тільки після пред`явлення відповідної претензії, а також позови до перевізника на підставі цієї Угоди пред`являються протягом 2 місяців.

Як уже зазначалося вище, у відповідності до §5 статті 46 УМВС претензія пред`являється з відповідним обґрунтуванням.

Судом встановлено, що 15.11.2019 ТОВ «Оіл Юг» звернулося до АТ «Українська залізниця» з претензією №Пр-4-8 про сплату штрафу за прострочення доставки вантажу в сумі 33 46,30 грн. Вказана претензія отримана відповідачем 19.11.2019, що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення. У цій претензії позивач просив відповідача сплатити штраф за несвоєчасне доставлення вантажу, посилаючись на пункт 116 Статуту залізниць України.

У свою чергу, 05.12.2019 відповідач листом від 03.12.2019 №ЦМ-У-4843 повернув позивачу вказану вище претензію без розгляду, посилаючись на те, що у претензії відсутні відповідні обґрунтування претензійних вимог, а посилання на норми національного законодавства є неправомірними, оскільки до відносин, які склались між позивачем та відповідачем, застосовуються положення Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення.

Із наведеного вбачається, що позивач у встановлений строк звернувся до відповідача з претензією про сплату штрафу за прострочення доставки вантажу з посиланням на норми Статуту залізниць України. Водночас, оскільки перевезення вантажу за накладною №0485281 здійснювалось у міжнародному сполученні, відповідач повернув претензію без розгляду із зазначенням відповідних причин, а саме, як наголошує відповідач, за відсутності її належного обґрунтування.

Скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що лист №ЦМ-У-4843 від 03.12.2019 про повернення позивачу претензії без розгляду відповідач направив позивачу лише 05.12.2019, тобто із пропуском встановленого Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення п`ятнадцятиденного строку.

Оцінюючи вказані доводи скаржника, колегія суддів зазначає, що лист-відповідь АТ «Українська залізниця» №ЦМ-У-4843 від 03.12.2019 дійсно був направлений позивачу з порушенням 15-ти денного строку, проте, з огляду на зміст положень статті 46 УМВС, така обставина не свідчить про відхилення претензії, а лише зупиняє перебіг строку давності, починаючи з наступного дня після закінчення цього строку до дня відправлення перевізником претенденту даної претензії.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що відповідач повинен був повернути позивачу претензію без розгляду 03.12.2019, проте згідно з відміткою пошти, яка міститься на конверті АТ «Укрзалізниці», відповідь була направлена 05.12.2019, тобто на 2 дні пізніше, відповідно, перебіг строку давності продовжено на 2 дні. Разом з тим, після отримання відповіді АТ «Укрзалізниці» про залишення претензії без розгляду, позивач повторно до відповідача із претензією не звертався.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не дотримано претензійного порядку звернення до відповідача, який визначений нормами Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, а тому звернення до суду з позовом про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу є передчасним, відповідно підстави для задоволення позову відсутні.

Посилання скаржника на те, що претензія позивача від 15.11.2019 №Пр-4-8 відповідала вимогам статті 46 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, оцінюються судом критично, оскільки, як вбачається із її змісту, вказана претензія містила посилання на положення Статуту залізниць України, а не на положення Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення.

За вказаних обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Оіл Юг» про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» штрафу за недотримання терміну доставки вантажу в розмірі 33 546,32 грн задоволенню не підлягають, висновки суду першої інстанції із приводу чого є обґрунтованими.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оіл Юг» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2020 у даній справі підлягає залишенню без змін.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оіл Юг» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2020 у справі №910/18935/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2020 у справі №910/18935/19 залишити без змін.

Матеріали справи №910/18935/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 286 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді І.М. Скрипка

А.І. Тищенко