Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
"25" травня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/1115/19
Господарський суд Житомирської області у складі: судді Машевської О.П.
за участю секретаря судового засідання: Нероди І.В.
за участю представників сторін:
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія" (м. Житомир)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Ирбис" (м.Харків)
про розірвання договору та стягнення 189 941,95 грн
Судове засідання проведено в режимі відеоконференції у приміщенні суду на підставі ст. 197 ГПК України
Рішенням суду від 22.04.20р. у позові ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" до ТОВ "ТД "Ирбис" відмовлено.

Частина 1 ст.124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Заявами по суті спору є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

У відзиві на позов ТОВ "ТД "Ирбис" ( надалі у тексті - Відповідач) просив судові витрати на професійну правничу допомогу покласти на ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" ( надалі у тексті - Позивач) та виклав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на загальну суму 27000,00грн. До відзиву на позов подано договір №03г19 про надання правової допомоги з підготовки та ведення справи у господарському суді від 01.11.19р., укладений з адвокатом Чуфаровим В.М., платіжне доручення №16331 від 14.11.19р. на суму 27000,00грн., ордер серії ХВ №367-8, акт №1 прийняття-передачі наданих послуг від 18.11.19р.

Відповідно до ч.1 ст. 221 ГПК України сторона, яка з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, повинна про це заявити суду. В такому випадку суд вирішує питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог у судовому засіданні. Про неможливість з поважних причин подати докази, що підтверджують розмір понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу у судових дебатах заявив керівник Відповідача Семерик Т.М.

Рішенням суду від 22.04.20р. ухвалено вирішити питання про судові витрати у судовому засіданні 06.05.20р.

Питання про судові витрати суд вирішує ухваленням додаткового рішення (п.3 ч.1 ст. 244 ГПК України).

04.05.20р. до суду надійшло клопотання представника Відповідача адвоката Чуфарова В.М. від 27.04.20р. (вх. № г/с 10709 від 04.05.20р.) про приєднання доказів до матеріалів справи ( надалі у тексті - Клопотання Відповідача від 04.05.20р.).

У Клопотанні Відповідача від 04.05.20р. зазначено, що додатково до доказів, зазначених у відзиві на позов від 18.11.19р. , що підтверджують витрати на професійну правничу допомогу, додаються додаткові докази, на підставі яких загальна сума понесених Відповідачем витрат складає 28725,00грн. Додаткові докази: платіжне доручення №5217 від 27.04.20р. на суму 2000,00грн, акт №2 прийняття-передачу наданих послуг від 24.04.20р., два посадочні документи за 23.11.19р. 000В406А-5FB8-5882-0001 та 000В406А-5FF8-5934-0001 (а. с. 216 -235, т.2).

Ухвалою суду від 06.05.20р. судове засідання з вирішення питання про судові витрати відкладено на 14:30год. 25.05.20р.

15.05.20р. до суду надійшли заперечення Позивача від15.05.20р. (вх. № г/с 11790 від 15.05.20р.) на Клопотання Відповідача від 04.05.20р. ( надалі у тексті - Заперечення Позивача від 15.05.20р.).

25.05.20р. до суду надійшло клопотання представника Відповідача адвоката Чуфарова В.М. від 22.05.20р. (вх. № г/с 10709 від 04.05.20р.) щодо пояснень та міркувань Відповідача на Заперечення Позивача від 15.05.20р. ( надалі у тексті - Пояснення Відповідача від 25.05.20р.).

Заслухавши у судовому засіданні представників сторін спору, суд дійшов висновку Клопотанні Відповідача від 04.05.20р. про покладення на Позивача судових витрат на професійну правому допомогу в розмірі 28725,00грн задовольнити.

Мотиви суду наступні.

1. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, яка здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога) (ст.16 ГПК України).

2. Витрати на професійну правничу допомогу відшкодовуються стороні процесу у справах розглянутих за правилами позовного провадження (як загального, так і спрощеного) (додаткова постанова ВПВС від 19.02.20р. у цивільній справі № 755/9215/15-ц).

3. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини, що застосовується як джерело права ( ч.4 ст. 11 ГПК України) у питанні щодо того, чи вимагає стаття 6 Конвенції забезпечення юридичного представництва особи, що є стороною по справі, орієнтує національні суди на необхідності врахування специфічних обставин кожної конкретної справи та з`ясування того, чи відсутність правової допомоги позбавить заявника права на справедливий суд (Airey v. Ireland (Ейрі проти Ірландії), § 26; McVicar v. the United Kingdom (Мак-Вікар проти Сполученого Королівства), § 48; Steel and Morris v. the United Kingdom (Стіл і Морріс проти Сполученого Королівства), § 61). McVicar v. the United Kingdom (Мак-Вікар проти Сполученого Королівства), § 51).

4. У розвиток наведеного розуміння статті 6 Конвенції Суд виходить з того, що надання правової допомоги залежить також і від інших факторів, серед яких: важливість того, що є предметом спору для заявника; складність відповідного закону чи процесу; можливість заявника ефективно представляти себе у суді без адвоката; існування обов`язкової вимоги мати представника у суді (Steel and Morris v. the United Kingdom (Стіл і Морріс проти Сполученого Королівства), § 61); (Airey v. Ireland (Ейрі проти Ірландії), § 26); (McVicar v. the United Kingdom (Мак-Вікар проти Сполученого Королівства), §§ 48-62; Steel and Morris v. the United Kingdom (Стіл і Морріс проти Сполученого Королівства), § 61; P., C. and S. v. the United Kingdom (P., C. та S. проти Сполученого Королівства), § 100); (Airey v. Ireland (Ейрі проти Ірландії), § 26); Gnahorй v. France (Ньяоре проти Франції), § 41).

5. Однак Суд вважає, що право правової допомоги не є абсолютним, а отже дозволяється висувати вимоги щодо умов її надання, засновуючись на, окрім уже перерахованих у попередньому пункті, умовах фінансового стану сторони у справі та очікування сторони щодо виграшу справи (Steel and Morris v. the United Kingdom (Стіл і Морріс проти Сполученого Королівства), § 62). З врахуванням викладеного, констатує Суд, може існувати система юридичної допомоги, яка висуває вимоги до справ, у яких застосовується.

6. Відповідно до практики Суду заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим ( п.40 рішення суду від 01.02.18р. у справі «Радченко проти України»).

7. За змістом статей 126 та 129 ГПК України, вирішення судом питання розподілу між сторонами витрат на професійну правничу допомогу здійснюється за принципом змагальності.

При цьому сторона, яка заявляє клопотання про зменшення витрат іншої сторони на правничу допомогу адвоката зобов`язана довести неспівмірність таких витрат.

8. Відносини адвоката та клієнта врегульовує договір про надання правової допомоги - домовленість, умови якого визначають зміст очікуваних від адвоката послуг, їх вартість, порядок оплати тощо ( п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ від 05.07.12 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI).

За змістом Закону № 5076-VI ( п. 6 ч. 1 ст. 1, ст. 19) правова допомога адвокатом надається клієнту у спосіб надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, в тому числі у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

9. Особливою формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар, порядок обчислення, зміни та умови повернення якого також визначаються у договорі про надання правової допомоги.

Одночасно норма ст. 30 Закону № 5076-VI орієнтує сторін такого договору на необхідність врахування при встановленні розміру гонорару складності справи, кваліфікації і досвіду адвоката, фінансового стану клієнта та інших істотних обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

10. Разом із тим, процесуальні норми кожного із кодексів (ГПК, ЦПК, КАС) України визначають критерії, які слід застосовувати суду при визначенні розміру відшкодування стороні понесених нею витрат на правничу допомогу за наслідками судового вирішення спору.

Насамперед ч.2 ст. 126 ГПК України визначає орієнтований перелік витрат, які сторона може понести у зв`язку з наданням адвокатом правничої допомоги у конкретній справі, для цілей їх розподілу , зокрема це:

- гонорар адвоката за представництво інтересів клієнта в суді;

- підготовка адвокатом справи до її розгляду, в тому числі збір доказів тощо;

- вартість послуг помічника адвоката;

- компенсація витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому всі надані адвокатом послуги, в тому числі, його помічником підтверджуються належними та достатніми доказами.

10. Правило ч.1 ст. 124 та ч.3 ст. 126 Кодексу зобов`язує учасника справи у першій заяві по суті спору ( позовна заява та відзив на позов) подати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Водночас згідно правила ч.3 ст. 124 Кодексу, попередній розрахунок розміру судових витрат, в тому числі, на професійну правничу допомогу , не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

11. Конструкція та послідовність викладення процесуальних норм ст.126 Кодексу, зокрема, частини 4, орієнтує учасника справи на те, що у першій заяві по суті спору при визначенні попереднього (орієнтовного) розміру витрат на оплату послуг адвоката , які сторона спору понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, слід враховувати його співмірність із:

- складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

- часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

- обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

- ціною позову;

- значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

12. Частина 5 ст. 126 Кодексу визначає можливий процесуальний наслідок для учасника справи, який недотримався вимог ч.4 цієї статті Кодексу: суд вправі зменшити розмір його витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

13. Водночас це право суд вправі застосувати виключно за обґрунтованим клопотанням іншої сторони про неспівмірність заявлених до відшкодування витрат на оплату правничої допомоги адвоката ( ч.ч.5 та 6 ст. 126 Кодексу).

Ініціатива суду щодо зменшення витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони не допускається (додаткова постанова ВПВС від 19.02.20р. у цивільній справі № 755/9215/15-ц).

14. Норми статті 129 ГПК України суд застосовує вже на стадії вирішення спору між сторонами або у рішенні суду, або у додатковому рішенні суду.

Вирішуючи питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу , суд враховує наступне:

- чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

- чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням :

а) ціни позову;

б) значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

- поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

- дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

14. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) ( ч.8 ст. 129 Кодексу).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

15. Таким чином, розподіляючи за результатами вирішення справи витрати учасників справи на професійну правничу допомогу суд оцінює їх за критеріями дійсності; необхідності; обґрунтованості розміру, з урахуванням обставин справи, фінансового стану учасників справи.

16. При вирішенні питання про розподіл витрат відповідача на професійну правничу допомогу , суд надає оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення (додаткова постанова ВПВС від 19.02.20р. у цивільній справі № 755/9215/15-ц).

16.1. Насамперед згідно із загальним правилом п.2 ч. 4 ст. 129 ГПК України витрати на професійну правничу у разі відмови в позові покладаються на позивача.

16.2. Винятком із загального правила є норми ч.ч.5 та 6 ст. 126 Кодексу, які надають позивачеві право вимагати зменшення розміру таких витрат у зв`язку з неспівмірністю їх розміру , однак не надають права заявляти про наявність підстав для відмову у їх стягненні у повному обсязі.

16.3. Так, у мотивах Заперечення Позивача від 15.05.20р. на сторінці 2 здійснюється посилання на ч.5 ст. 126 Кодексу щодо права позивача вимагати зменшення розміру витрат Відповідача на правничу допомогу адвоката Чуфарова В.М., натомість у прохальній їх частині - про відмову у покладенні цих витрат на позивача у повному розмірі 28725,00 грн (а.с. 9, т.3).

Така мотивація доводів Заперечення Позивача від 15.05.20р. прямо суперечить ч.5 ст. 126 та п.2 ч. 4 ст. 129 Кодексу, тому відхиляється судом як безпідставна.

16.4. У мотивах Заперечення Позивача від 15.05.20р. на сторінці 2 з посиланням на ч.1 ст. 221 Кодексу викладено аргументи про те, що Відповідач мав можливість подати докази, що підтверджують розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу до закінчення судових дебатів, тому поважні причини, які унеможливлювали їх подання на зазначеній стадії розгляду справи по суті були відсутні.

Оцінюючи такі аргументи позивача, суд враховує, що позивач ще до ухвалення рішення у справі 22.04.20р. отримав від Відповідача відзив на позов з доданими до нього документами , в тому числі, понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката Чуфарова В.М. На момент подання Заперечення Позивача від 15.05.20р. до суду, сторона спору вже мала можливість ознайомитися з повним текстом рішення суду від 22.04.20р., у мотивувальній частині якого судом встановлено, що Відповідач з першою заявою по суті подав як укладений з адвокатом Чуфаровим В.М. договір №03г19 про надання правової допомоги з підготовки та ведення справи у господарському суді від 01.11.19р., платіжне доручення №16331 від 14.11.19р. на суму 27000,00грн., ордер серії ХВ №367-8, так і акт №1 прийняття-передачі наданих послуг від 18.11.19р.

На стадії вирішення питання розподілу витрат на професійну допомогу за правилом ч.1 ст. 221 та 244 Кодексу загальний їх розмір складає 28725,00 грн. Фактично Відповідач збільшив розмір витрат на суму 1725,00грн від попередньо визначеного у відзиві на позов - 27000,00грн, та який завжди є орієнтовним, а не фактичним.

В тому випадку, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення.

Це є загальне правило ч. 6 ст. 129 ГПК України, а спеціальне правило цієї частини допускає наявність випадків, коли сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Аргументи Заперечень Позивача від 15.05.20р. в частині відсутності поважних причин неможливості подання Відповідачем доказів на підтвердження додаткових витрат на суму 1725,00грн до закінчення судових дебатів 22.04.20р. при наявності у числі додатків до Клопотання Відповідача від 04.05.20р. належних та достатніх доказів на підтвердження обставин тимчасової непрацездатності адвоката Чуфарова В.М. у період після 29.01.20р. до 22.04.20р. та запроваджених для осіб віком 60 і більше років карантинних обмежень щодо відвідування судових установ, щонайменше є некоректними та з юридичної точки зору неспроможними.

16.5. У мотивах Заперечення Позивача від 15.05.20р. на сторінці 3 з посиланням, серед іншого, на постанову Верховного Суду від 22.12.2018р. у справі № 826/856/19, Позивач звертає увагу суду на те, що умови договору №03г19 про надання правової допомоги не визначають переліку послуг, які будуть надаватися адвокатом Чуфаровим В.М. Відповідачу під час розгляду цієї справи, та що між сторонами цього договору складено лише два акти 18.11.2019р. та 24.04.20р., що також не відповідає досягнутим домовленостям щодо кількості таких актів.

Насамперед суд звертає увагу Позивача, що повноваження з представництва інтересів Відповідача в суді адвокатом Чуфаровим В.М. підтверджувались ордером серії ХВ №367-8, та за змістом ч.4 ст. 60 ГПК України подання договору про надання правової допомоги на підставі якого ордер оформлено, обов`язковим не визнається.

Дійсно, судова практика формується таким чином, що для розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката стороні, яка вимагає їх відшкодування доцільно подавати всі наявні у неї докази, які підтверджують дійсність таких витрат, обґрунтованість їх розміру, наявність в їх складі "гонорару успіху", інше. Та, навпаки, умови договору про надання правової допомоги можуть встановлювати підстави відповідальності адвоката за надані стороні неякісно правові послуги.

В обов`язки господарського суду , який здійснює судочинство за принципами рівності сторін, пропорційності та диспозитивності, не входить забезпечення необхідного балансу між недоліками у системі надання правової допомоги , які позбавляють осіб «практичного та ефективного» права доступу до суду, який їм гарантується з одного боку, та незалежністю професії юриста з іншого.

16.6. У мотивах Заперечення Позивача від 15.05.20р. на сторінці 6 з посиланням, серед іншого, на ч.ч. 1,2 ст. 120 ГПК України наводяться аргументи про те, що суд не визнавав явку адвоката Чуфарова В.М. в судові засідання обов`язковою , а тому адвокату не обов`язково було з`являтися до суду шляхом відрядження з Харкова до Житомира й брати участь у засіданні , оскільки стаття 197 ГПК України гарантує участь представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції, тому витрати Відповідача в сумі 1200,00грн на відрядження адвоката до суду і в зворотному напрямку не були необхідними для цієї справи. Позивач вважає, що прецедентна практика Суду (п. 95 рішення від 26.02.2015р. у справі "Баришевський проти України" ; п.п. 34-36 рішення від 10.12.2009р. у справі "Гімайдуліна і інших проти України" тощо) про те, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, є застосовною саме до аргументів про необов`язковість особистої участі адвоката Чуфарова В.М. у підготовчому засіданні суду у цій справі.

Принцип рівності сторін спору незалежно від їх місцезнаходження є однією із важливих гарантій здійснення правосуддя в господарських судах ( ст. 7 ГПК України).

Право брати участь у судових засіданнях, у дослідженні доказів, ставити питання іншим учасникам справи тощо законом гарантується ( п.2 ч.1 ст. 42 Кодексу), а його реалізація забезпечується судом (ч.5 ст. 13 Кодексу).

В ухвалах суду, що були постановлені у цій справі як на стадії підготовчого провадження, так і на стадії судового розгляду справи по суті, явка представників обох сторін спору обов`язковою не визнавалася. Водночас Позивач , рівно як і Відповідач, користувалися правничою допомогою адвокатів, які практикують не за місцем знаходження Господарського суду Житомирської області ( у місті Києві та у місті Харкові), в тому числі, шляхом їх відрядження для участі в засіданнях суду. Позивач вважав доцільною присутність у підготовчому та судовому засіданнях адвоката Бондаря І.М.( ордер КВ №22108 від 07.10.19р.) та 06.04.2020р. подав суду докази сплати витрат на професійну правову допомогу в розмірі 23000,00грн (платіжне доручення № 11429 від 01.04.20р. ), у складі яких є витрати на участь в одному судовому засіданні в розмірі 2500,00грн ( а. с.65, т.2).

Жодного разу Позивач не заявив клопотання в порядку ст. 197 ГПК України про участь адвоката Бондаря І.М.( ордер КВ №22108 від 07.10.19р.), який практикує у м. Києві, в засіданнях суду в режимі відеоконференції як у приміщенні суду, так і поза межами приміщення суду, з метою зменшення своїх витрат в цій частині.

Натомість Відповідач двічі скористався правом участі адвоката Чуфарова В.М. в підготовчому засіданні 16.01.20р. та 29.01.20р. в режимі відеоконференції , у зв`язку з чим поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00грн з розрахунку 1000,00грн за один судовий день. Більше того, внаслідок тимчасової непрацездатності адвоката Чуфарова В.М. та запроваджених карантинних обмежень, інтереси Відповідача у цій справі як на стадії підготовчого провадження, так і на стадії розгляду справи по суті, представляв безпосередньо керівник юридичної особи Семерик Т.М. , який не є правником.

16.7. У мотивах Заперечення Позивача від 15.05.20р. на сторінці 7 та 8 викладені, серед інших, аргументи про те, що справа № 906/1115/19 не була складною, оскільки обсяг поданих сторонами спору доказів невеликий, позовні вимоги не складні, а подання керівником Відповідача Семериком Т.М. клопотання про її колегіальний розгляд лише затягнуло розгляд справи. Більше того, наголошує Позивач, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару адвоката є завищеним та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

На спростування аргументів Позивача про відсутність у відносинах адвоката Чуфарова В.М. з Відповідачем прозорого ціноутворення вартості адвокатських послуг суд враховує, що у числі додатків до Пояснення Відповідача від 25.05.20р. додано Рішення №17 розширеного засідання Ради адвокатів Харківської області від 21.03.2018р.

Водночас на завершення мотивів щодо безпідставності Заперечення Позивача від 15.05.20р. на заявлений Відповідачем до відшкодування розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката Чуфарова В .М. в сумі 28 725,00грн як розумний , суд вважає за необхідне наголосити на такому.

Принцип пропорційності господарського судочинства у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, спрямований на врахуванні судом при їх вирішенні особливостей предмета спору та його значення для сторін такого спору.

Вирішуючи справу про права та обов`язки двох юридично рівних суб`єктів, кожен з яких має свій приватний інтерес щодо предмету спору, завданням суду є забезпечити досягнення між ними розумного балансу ( ч.1 ст. 2 , ст. 15 ГПК України). Адже важливо враховувати, що конфлікт інтересів притаманний конгломерату власне законних, охоронюваних законом і правом інтересів. Йдеться про виключно легітимні, але конкуруючі інтереси покупця і продавця, боржника і кредитора, наймача і наймодавця, тощо (абз. 4 п.3.5 мотивувальної частини Рішення КСУ від 01.12.2004р. у справі № 1-10/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес).

Водночас у випадку, коли існуючий конфлікт приватних інтересів господарюючих суб`єктів у конкретній справі може завдати шкоди діловій репутації однієї із сторін спору, завданням суду є забезпечити вирішення господарського спору неупереджено та справедливо (ч.1 ст. 2 ГПК України). Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (абз. 2 п.3.4 мотивувальної частини Рішення КСУ від 01.12.2004р. у справі № 1-10/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес).

Визначення предмета спору є правом позивача (постанова ВПВС від 17.04.18 р. у справі № 523/9076/16-ц).

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України судові рішення та ухвали Європейського суду з прав людини з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні, є джерелами права для національного суду ( надалі у тексті - Суд).

Прецедентна практика Суду ґрунтується на тому, що терміну "спір" необхідно надавати основного, а не формального значення. Важливо також не звертати уваги на форму та мовні засоби, що використовуються, а спиратися на реалії події відповідно до обставин кожної справи.

"Справжній" спір є там, де результат судових проваджень є значущим для цивільних прав та обов`язків його сторін (Ulyanov v. Ukraine, ухвала від 5 жовтня 2010 р., заява № 16472/04 ).

Під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем (постанова ВПВС від 17.04.18р. у справі № 523/9076/16-ц; ВПВС від 13.03.19р. у справі № 916/3245/17).

В свою чергу, поняття "сторона у спорі" може не бути тотожним за змістом поняттю "сторона у цивільному процесі": сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач, тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача (пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, пункт 66 постанови від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц).

У справі №906/1115/19 Позивач та Відповідач є належними сторонами спору, що виник з виконання договору №10/08 від 09.08.2017року. У розділі 5 "Якість товару та гарантії" у п.5.1. зазначено, що гарантійні зобов`язання Продавця ( Відповідач у справі) згідно даного договору, розповсюджуються як на Покупця ( Позивач у справі), так і на кінцевого споживача - ТОВ "ОБІО".

Тому вирішуючи питання про покладення на Позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката Чуфарова В.М. в сумі 28 725,00грн , суд враховує приписи п.2 ч.5 ст. 129 Кодексу про те, яке значення мала ця справа для Відповідача, у тому числі, як міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони спору у відносинах на ринку поставки конвеєрних стрічок виробництва фірми KALE для інших вітчизняних суб`єктів господарювання тощо.

Керуючись ст.ст. 238-241, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія" (10025, м. Житомир, вул. Промислова, буд.10, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Ирбис" ( 61001, м. Харків, Основ`янський район, провулок Микитинський, буд. 24, ) 28725,00грн витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткове рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного додаткового рішення.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне додаткове рішення складено: 04.06.20

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати: 1 - у справу, 2-3 - сторонам (рек. з пов.)