УХВАЛА

м. Київ

01.06.2020Справа № 910/7005/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Мандриченка О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1

про забезпечення позову

За позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АКСІОМА"

Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України

Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Фактор"

про визнання договорів недійсними.

без виклику представників учасників процесу,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аксіома», Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України та Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Фактор» про: 1) визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 17 січня 2020 року, укладеного між Корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного банку України та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Фактор» 2) визнання недійсною угоди № 2-20/01-08 від 17 січня 2020 року, укладеної між Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Фактор» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аксіома».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 року відкрито провадження у справі № 910/7005/20, підготовче засідання у справі призначено на 23.06.2020.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що договір про відступлення права вимоги від 17 січня 2020 року укладений між КНПФ НБУ та ТОВ «НВП «Фактор» не відповідає вимогам ст. 515, 203 ЦК України, згода на укладення якого була надана директором ТОВ «Аксіома» з перевищенням своїх повноважень, встановлених статутом товариства; угода № 2-20/01-08 від 17 січня 2020 року, яка є похідною від договору про відступлення права вимоги від 17 січня 2020 року, укладена директором ТОВ «Аксіома» з перевищенням своїх повноважень,.

Через відділ діловодства суду 28.05.2020 року представником позивача було подано заяву про забезпечення позову, у якій заявник просить суд заборонити будь-яким органам та особам, що є суб`єктами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме: - нежитлову будівлю літ. «Ю-2-5», загальною площею - 21 468 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1; - нежитлову будівлю літ. «АА-4», загальною площею - 15 274,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна що належать на праві власності ТОВ «АКСІОМА».

Через відділ діловодства суду 01.06.2020 року представником позивача було подано уточнену заяву про забезпечення позов, у якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову, якими заборонити Міністерству юстиції України, його органам та іншим суб`єктам реєстрації речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме: нежитлову будівлю літ. «Ю-2-5», загальною площею - 21 468 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1; нежитлову будівлю літ. «АА-4», загальною площею - 15 274,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна що належать на праві власності ТОВ «АКСІОМА».

Обгрунтовуючи свою заяву про забезпечення позову заявник зазначає, що директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Аксіома» надано дозвіл на укладення договору про відступлення права вимоги, який суперечить ст. 515 ЦК України, з перевищенням своїх повноважень, змінено істотні умови виконання зобов`язання ТОВ «Аксіома», яке не виконуються, і виконання якого забезпечено іпотекою, існують реальні ризики втрати майна ТОВ «Аксіома», розмір в Статутному капіталі позивача якого складає 50%.

Заявник вказує, що заборона іншим особам вчинення дій, щодо майна яким забезпечено виконання зобов`язання ТОВ «Аксіома», право вимоги виконання якого перейшло до іншої особи за правочином який на даний момент оспорюється, є достатнім та дієвим способом для збереження майна у незмінному стані та забезпечення фактичного виконання судового рішення, а саме реалізації корпоративного права позивача.

Ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" (надалі - Постанова Пленуму ВГСУ), у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Виходячи з викладеного суд вважає, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірного нерухомого майна, є пов`язаними з предметом спору у справі № 910/7005/20, співвідноситься з предметом позову, а отже існує конкретний зв`язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, а тому вжитий судом захід забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення, у разі задоволення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 136-140 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити повністю.

2. До набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у даній справі заборонити Міністерству юстиції України, його органам та іншим суб`єктам реєстрації речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме:

- нежитлову будівлю літ. «Ю'-2-5», загальною площею - 21 468 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1;

- нежитлову будівлю літ. «АА-4», загальною площею - 15 274,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна що належать на праві власності ТОВ «АКСІОМА».

3. Стягувачем за даною ухвалою є ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ).

4. Боржником за даною ухвалою є Міністерство юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, буд. 13, ідентифікаційний код юридичної особи 00015622).

Ухвала є виконавчим документом, набирає законної сили з 01.06.2020 р., дійсна для пред`явлення до виконання до 01.06.2023 р. та може бути оскаржена в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя Олександр Володимирович Мандриченко