ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2020 року м.Дніпро Справа № 904/5260/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Чередко А.Є., Кузнецова В.О.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства України "Міжнародний дитячий центр "Артек" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 (суддя Колісник І.І.)

у справі № 904/5260/19

за позовом Державного підприємства України "Міжнародний дитячий центр "Артек", м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексарт Груп", м. Дніпро

про стягнення 76 243,70 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство України "Міжнародний дитячий центр "Артек" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексарт Груп" про стягнення заборгованості за договорами поставки у сумі 55 515,30 грн, інфляційних втрат у сумі 16 644,60 грн та 3% річних у сумі 4 083,80 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на те, що відповідач не повернув йому сплачені грошові кошти за товар, який йому було повернуто 30.12.2016 за видатковими накладними на повернення на загальну суму 55 515,30 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 у справі № 904/5260/19 у задоволенні позовних вимог Державного підприємства України "Міжнародний дитячий центр "Артек" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексарт Груп" про стягнення 76243,70 грн було відмовлено у повному обсязі.

Рішення господарського суду вмотивоване недоведеністю позовних вимог, оскільки позивачем не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження оплати останнім товару переданого за накладними на повернення від 30.12.2016.

Не погодившись з вказаним рішенням Державним підприємством України "Міжнародний дитячий центр "Артек" подано апеляційну скаргу, згідно якої останній просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 у справі №904/5260/19 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що підприємство здійснювало оплату за рахунками одразу декількох підприємств серед яких був і відповідач. Грошові кошти, які перераховувалися відповідачу, стосувалися одночасно декількох договорів. Зважаючи на такі обставини, визначити платіжні доручення, що стосуються тільки оплати на користь відповідача виявилося досить складно, а вивести платіжні доручення, що стосуються окремо кожного договору виявилося неможливим. Оскільки умови договорів виконувалися сторонами у повному обсязі, а накладні на повернення підписані обома сторонами, то підтверджується факт попередньої оплати товару позивачем, так як у випадку неоплати товару відповідач не підписав би відповідні накладні. Також апелянт зазначає, що враховуючи складність пошуку відповідних платіжних доручень, а також те, що підприємство було впевнено, що відповідач підтвердить факт оплати товарів протягом дії відповідних договорів, позовна заява була подана без відповідних платіжних доручень. Висновки суду про те, що немає підстави вважати, що долучені договори не стосуються наданих накладних, апелянт вважає безпідставними, оскільки Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не передбачено такі обов`язкові реквізити як номер та дата договору. Щодо повернення товару апелянт зазначає, що сторонами була досягнута домовленість про повернення товару, яка підтверджується відповідними накладними на повернення, підписаними обома сторонами, тобто правочин вважається таким, що відбувся і не потребує додаткового внесення змін до умов договору.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.03.2020 у справі №904/5260/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства України "Міжнародний дитячий центр "Артек" у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро Фуд Сервіс 2015», після зміни назви Товариство з обмеженою відповідальністю «Ексарт Груп» (постачальник) та Державним підприємством України «Міжнародний дитячий центр «Артек» (покупець) 14.06.2016 було укладено наступні договори: № 01/2016, № 02/2016, № 05/2016, № 15/2016, № 16/2016, № 72, №76, № 79, № 81, № 83, № 86, №87, № 88, № 89, № 92 (далі - договори).

Всі зазначені договори містять аналогічні умови договору.

Так, згідно п. 1.1 Договорів в порядку та на умовах, визначених даними договорами, постачальник зобов`язався систематично постачати і продавати у власність покупця продукти харчування (товар), у кількості та за цінами визначеними у специфікації, що додаються до даних договорів і є їх невід`ємним додатком, а покупець зобов`язався приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даних договорів. Специфікація повинна містити найменування, кількість товару, одиницю виміру, ціну за одиницю та загальну вартість товару.

До кожного з перелічених договорів сторонами було підписано специфікацію, копії яких надано в матеріали справи.

Товар постачається за діючими на час поставки цінами з урахуванням податку на додану вартість. Ціна визначається в прайс-листах постачальника та фіксується у документах, що засвідчують перехід права власності на товар (п. 3.2 Договорів).

Ціна на товар, який є предметом закупівлі, вважається погодженою з моменту підписання сторонами видаткової накладної. Остаточна сума договору визначається за підсумком заявок, наданих і оплачених покупцем постачальнику протягом терміну дії договору (п.3.4, 3.5 Договорів).

Згідно п.4.1 Договорів оплата за поставлений товар здійснюється в національний валюті України шляхом та у формі, що не заборонені законодавством України. У випадку здійснення розрахунку в безготівковій формі, розрахунок вважається здійсненим покупцем при умові відображення в призначенні платежу відповідного платіжного документа номеру і дати укладеного договору та номеру і дати видаткової накладної.

Розрахунки за поставлений товар здійснюються протягом 30 календарних днів з дати поставки (п. 4.2 Договорів).

Поставка товару за даними договорами здійснюється частинами відповідно до письмових або телефонних заявок покупця не більше 8 (восьми) робочих годин після отримання такої заявки. Заявка повинна містити такі дані: найменування товару, кількість товару, термін поставки. Постачальник здійснює поставку товару за кінцевим місцем призначення в Державне підприємство України «Міжнародний дитячий центр «Артек» за адресою: Україна, м.Київ, 14 лінія, Пуща-Водиця (п.5.1, 5.2 Договорів).

Пунктом 5.3 договорів передбачено, що при поставці товару відповідно до заявки на товар покупець має право зменшити або збільшити кількість і асортимент товару, попередивши про це постачальника не менш як за 8 (вісім) робочих годин до моменту поставки.

Датою поставки товару є дата, коли товар був переданий у власність покупця в місці поставки, що підтверджується відповідними документами (накладними, актами). Покупець зобов`язаний повернути постачальнику оригінали накладної та інших первинних документів, завірених підписом повноваженого представника та печаткою покупця (п.5.4 Договорів).

Зобов`язання постачальника щодо поставки товару вважаються виконаними у повному обсязі з моменту передачі товару у власність покупця у місці поставки та підписання відповідних документів (товарно-транспортної та видаткових накладних, актів приймання-передачі) (п. 5.5 Договорів).

Договори набирають чинність з моменту їх підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення печатками сторін та діють до повного виконання сторонами договірних зобов`язань (пункт 10.1 договорів).

На виконання умов договору відповідачем здійснювалися поставки продуктів харчування.

30.12.2016 згідно накладних на повернення №35 від 30.12.2016 на суму 64,80 грн, № 36 від 30.12.2016 на суму 2360,00 грн, № 34 від 30.12.2016 на суму 2365,20 грн, № 33 від 30.12.2016 на суму 3 531,60 грн, № 32 від 30.12.2016 на суму 1 652,40 грн, №31 від 30.12.2016 на суму 286,80 грн, № 30 від 30.12.2016 на суму 2 135,00 грн, № 29 від 30.12.2016 на суму 984,00 грн, № 28 від 30.12.2016 на суму 1148,00 грн, № 27 від 30.12.2016 на суму 1012,50 грн, № 26 від 30.12.2016 на суму 1 863,00 грн, № 25 від 30.12.2016 на суму 1458,00 грн, № 24 від 30.12.2016 на суму 924,00 грн, № 23 від 30.12.2016 на суму 8 930,00 грн, № 22 від 30.12.2016 на суму 8 800,00 грн, № 21 від 30.12.2016 на суму 9 000,00 грн, № 20 від 30.12.2016 на суму 9 000,00 грн. позивачем частково було повернуто відповідачу раніше отриманий від нього товар на загальну суму 55 515,30 грн.

Отримання позивачем товару, який було частково повернуто відповідачу, підтверджується наданими в матеріали справи товарно-транспортними та видатковими накладними: № 9918 від 22.11.2016 на суму 810,00 грн, № 9418 від 09.11.2016 на суму 3305,00 грн, № 10298 від 01.12.2016 на суму 2365,20 грн, № 10603 від 09.12.2016 на суму 35131,60 грн, № 10866 від 15.12.2016 на суму 1652,40 грн, №8696 від 14.10.2016 на суму 3 572,40 грн, № 9440 від 09.11.2016 на суму 2170,00 грн, № 9719 від 16.11.2016 на суму 984,00 грн, № 9914 від 22.11.2016 на суму 1148,00 грн, № 10297 від 01.12.2016 на суму 1 012,50 грн, № 10605 від 09.12.2016 на суму 1863,00 грн, № 10865 від 15.12.2016 на суму 1 944,00 грн, № 10602 від 09.12.2016 на суму 11400,00 грн, № 9416 від 09.11.2016 на суму 8 930,00 грн, № 9722 від 16.11.2016 на суму 8800,00 грн, № 9913 від 22.11.2016 на суму 9000,00 грн, №10237 від 30.11.2016 на суму 9000,00 грн.

В подальшому позивач звернувся до відповідача з претензіями № 236 від 26.04.2018 та № 781 від 26.12.2018 про повернення сплачених грошових коштів за повернутий останньому товар на загальну суму 55 515,30 грн.

Докази надіслання даних претензій надані в матеріали справи.

Відповідачем залишено вищевказані претензії без відповіді та не перераховано позивачу кошти у розмірі 55 515,30 грн., що і стало причиною виникнення спору.

Надаючи оцінку даним спірним правовідносинам, апеляційний суд зазначає, що предметом спору є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача суми вартості оплаченого та повернутого товару, а також нарахованих інфляційних втрат та 3% річних.

Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, за приписами ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України (ЦК України), є договір.

Відповідно до статей 626 - 629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до приписів ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина перша статті 692 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідачем у повному обсязі виконано зобов`язання щодо своєчасної та повної поставки товару, що не заперечується позивачам.

Разом з тим, в межах коригування обсягів поставки, позивачем було частково повернуто товар, що підтверджується наданими в матеріали справи та підписаними сторонами накладними на повернення.

Позивач просить стягнути з відповідача суму вартості повернутого товару та стверджує, що ним у повному обсязі було оплачено товар, у тому числі і повернутий, а накладні на повернення підтверджують факт попередньої оплати товару позивачем.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Разом з тим, за приписами ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 1 ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Допустимість доказів оцінюється судом через призму ст. 77 ГПК України, яка передбачає, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Водночас подані сторонами до справи докази у справі суд у відповідності до ст. 86 ГПК України оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами ч.1, 2 ст.693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором,- у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до п. 4.2 Договорів визначено, що розрахунки за поставлений товар здійснюються протягом 30 календарних днів з дати поставки.

Проте матеріали справи не містять, а позивачем не надано, у тому числі, на вимогу суду, доказів оплати товару за спірними накладними на повернення товару та за наданими в матеріали справи договорами.

При цьому, апеляційний суд критично ставиться до посилання позивача, що підписані видаткові накладні підтверджують факт попередньої оплати всього товару, оскільки оплата здійснюється протягом 30 календарних днів з дати поставки, а умовами договорів взагалі не передбачено попередню оплату отриманого товару. Позивачем заявлено до стягнення суму вартості товару, поставленого, у тому числі, за видатковими накладними №10 297, 10298 від 01.12.2016, №10603, 10605 від 09.12.2016, №10865, 10866 від 16.12.2016, проте, з урахуванням п.4.2 Договору, строк оплати по зазначеним накладним, на момент повернення товару не настав.

Окрім того колегія зазначає, що віднесення тієї чи іншої поставки товару, що здійснюється на виконання того чи іншого договору має відбуватися за змістом первинних документів, що таку поставку фіксують, зокрема за змістом видаткової накладної, як документу, що підтверджує здійснення постачальником поставки товару на користь його одержувача на виконання умов конкретного договору поставки.

Видаткові накладні не містять інформації за якими саме договорами здійснювалися поставки, і за якими договорами в подальшому було повернуто товар.

Як зазначає позивач, ним здійснювалися оплати за рахунками одразу декількох підприємств, серед яких був і відповідач, а кошти, які перераховувалися відповідачу стосувалися одночасно декількох договорів. При цьому, позивач посилається, що номер та дата договору не є обов`язковими реквізитами первинних документів, в розумінні ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік».

Так у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні мають бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Разом з тим колегією встановлено, що в пунктах 4.1 Договорів сторони узгодили, що оплата за поставлений товар здійснюється в національний валюті України шляхом та у формі, що не заборонені законодавством України. У випадку здійснення розрахунку в безготівковій формі, розрахунок вважається здійсненим покупцем при умові відображення в призначенні платежу відповідного платіжного документа номеру і дати укладеного договору та номеру і дати видаткової накладної.

Окрім того, пунктом 5.11 Договорів передбачено, що накладні при поставках є невід`ємною частиною таких Договорів, в яких вказується асортимент, кількість, ціни, загальна вартість та строки оплати партії товару. При цьому посилання про договір та відсилка на нього в накладних обов`язкова.

Таким чином, враховуючи наявність декількох аналогічних, підписаних, договорів сторони узгодили, що під час здійснення поставки та проведення розрахунків за даними договорами, первинні документи обов`язково повинні містити в призначенні платежу відповідного платіжного документа номеру і дати укладеного договору та номеру і дати видаткової накладної.

Відповідно до п.3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджена постановою Національного банку України №22 від 21.01.2004р. реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

З наданих рахунків на оплату вбачається, що у відомостях щодо призначення платежу зазначалося «основний договір» або «договір поставки». Відповідні відомості зазначені і в накладних. Разом з тим з урахуванням підписаних численних договорів, здійснення неодноразових поставок за такими, та повернення товару без зазначення конкретних реквізитів унеможливлює достеменно встановити та стверджувати за якими саме договорами здійснювалися поставки та за якими договорами було здійснено повернення товару, а відповідно і проведено оплату.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Отже, укладаючи зазначені Договори, позивач був обізнаний та у повній мірі усвідомлював сутність умов, що ним узгоджувались, зокрема щодо порядку поставки товару, його повернення у разі коригування обсягів поставки, здійснення розрахунків та відповідно оформлення первинних документів, що фіксують господарські операції за такими договорами.

Надаючи оцінку поданим до справи доказам з підстав належності та допустимості їх в якості таких, що можуть підтвердити чи спростувати факти, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, колегія зазначає, з наданих в матеріали справи документів неможливо встановити та визначити асортимент, обсяг та вартість поставленого товару, суму на яку такий товар було оплачено, за якими саме накладними проводилися оплати та відповідно, за якими саме договорами здійснювалося повернення товару.

Саме через неподання належним чином оформлених первинних документів, оформлених з урахуванням приписів п. 4.1 Договорів, стосовно спірних операцій з повернення товару, суд першої інстанції був позбавлений можливості встановити дійсні обставини з приводу правовідносин, що складися між сторонами у справі.

Окрім того колегія зазначає, що умовами договорів передбачено зменшення або збільшення кількості і асортименту товарів, проте відповідні зміни можливі за умови попереднього погодження з постачальником, із зазначенням даної інформації у заявці на товар, яка повинна подаватися не менш як за 8 (вісім) робочих годин до моменту поставки ( п.5.3 Договору).

При цьому сторони передбачили і зменшення обсягів закупівлі товарів та загальну вартість Договорів залежно від реального фінансування видатків. У цьому випадку сторони обумовили внесення змін у договір (п.7.2.3, 10.2 Договорів).

Проте в матеріалах справи відсутні докази внесення будь-яких змін до умов договорів, щодо порядку повернення товару, як не надано і доказів зменшення обсягів поставки, із зазначенням про це у відповідній заявці.

За таких обставин апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи, що судом відмовлено в задоволенні вимог про стягнення суми вартості повернутого товару, то відповідно не підлягають задоволенню вимоги про стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат нарахованих на зазначену суму.

Щодо доданих позивачем до апеляційної скарги платіжних доручень колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст.4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ухвали господарського суду від 18.11.2019 про залишення позовної заяви без руху позивачу було запропоновано надати, зокрема, докази на підтвердження оплати товару за спірними товарними накладними на повернення, що останнім зроблено не було.

Апелянтом не зазначено та не обґрунтовано об`єктивної неможливості подання доданих до апеляційної скарги платіжних доручень до суду першої інстанції.

Проте і такі платіжні доручення не підтверджують оплату поставленого товару у повному обсязі, у тому числі, і того, що був повернутий.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, оскільки вони не спростовують висновків господарського суду.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства України "Міжнародний дитячий центр "Артек" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 у справі № 904/5260/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 у справі № 904/5260/19 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державного підприємства України "Міжнародний дитячий центр "Артек".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя А.Є.Чередко