ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2020 р. Справа№ 910/17731/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2020

у справі №910/17731/19 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

до Житлово-будівельного кооперативу «Космос»

про стягнення 57 278,75 грн

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - ПрАТ «АК «Київводоканал», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Космос» (надалі - ЖБК «Космос», відповідач) про стягнення 57 278,75 грн, з яких 37 525,33 грн основного боргу, 4 965,92 грн інфляційних втрат, 1 246,53 грн 3% річних, 9 788,44 грн пені, 3 752,53 грн штрафу, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі №10100/4-07 від 19.01.2012 щодо здійснення оплати за надані позивачем послуги.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.02.2020 у справі №910/17731/19 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявності у відповідача обов`язку сплатити йому вартість спожитих відповідачем послуг протягом спірного періоду, оскільки відповідач не здійснює господарської діяльності з централізованого водопостачання та/або водовідведення та не є підприємством питного водопостачання у розумінні Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» та ліцензіатом у сфері централізованого водопостачання та/або водовідведення; позивач зобов`язаний укладати договори безпосередньо зі споживачами послуг, які він надає; у зв`язку зі змінами до законодавства у сфері надання житлово-комунальних послуг, неможливість виконання зобов`язання з боку відповідача полягає у законодавчій забороні укладати з мешканцями, власниками та орендарями (споживачами послуг) договорів на надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за відсутності відповідної ліцензії, якої у відповідача немає.

При цьому, судом відхилено доводи позивача про те, що відповідач, на підставі Закону України «Про кооперацію», є власником будинку і відповідно споживачем послуг, оскільки, матеріали справи не містять доказів того, що квартири перебувають у власності кооперативу, а не його мешканців, а тому у суду відсутні підстави вважати, що саме кооператив є власником будинку, який споживає послуги по водопостачанню та водовідведенню від позивача.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ПрАТ «АК «Київводоканал» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач наголошував на тому, що факт виконання позивачем свого обов`язку за договором щодо надання послуг з водопостачання та водовідведення підтверджується актами про зняття показань з приладів обліку, погодженими та підписаними відповідачем; відповідач не заперечував факту отримання ним таких послуг від позивача у спірний період, а також здійснював часткову сплату коштів за отримані послуги на підставі договору; вказані оплати також підтверджують можливість відповідача виконувати свій обов`язок відповідно до умов договору та сплачувати кошти за отримані послуги; укладений сторонами договір на надання послуги водопостачання та водовідведення є дійсним та обов`язковим для виконання сторонами.

Також апелянт вказував на те, що після змін у законодавстві, зокрема, набуття чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії», балансоутримувачів будинку не обмежено у праві на укладення договорів на житлово-комунальні послуги, зокрема з ПрАТ «АК «Київводоканал» на послуги з водопостачання та водовідведення, як і не зобов`язано останнього в обов`язковому порядку розривати вже існуючі та діючі договори; вказаним законом лише надано право та можливість позивачеві укладати прямі договори з мешканцями будинків, у разі наявності такої необхідності та бажання самих мешканців будинку; жодного листа від ЖБК «Космос» про розірвання діючого договору, або про укладення прямих договорів з мешканцями будинку на адресу ПрАТ «АК «Київводоканал» не надходило, у зв`язку з цим у останнього не було підстав укладати прямі договори з мешканцями.

Крім того, скаржник звертав увагу, що 10.06.2018 набрав чинності Закон України «Про житлово-комунальні послуги», яким чітко передбачено, що усі договори, які були укладені до набрання чинності цим законом, зберігають чинність до моменту укладення нових договорів між виробниками послуг та їх споживачами; судом залишено поза увагою вказані норми законодавства України та не досліджені в повній мірі норми Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Разом з тим, апелянт наголошував на безпідставності та передчасності посилань суду на частину 2 статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VIII, оскільки така норма вступить в силу лише з 01.05.2019, проте перехідний період, а саме, період від моменту введення в дію цього Закону (01.05.2019) до моменту укладення нових договорів про надання комунальних послуг, закінчується 01.05.2020, тобто ще не закінчився термін на вирішення форми взаємодії між позивачем та відповідачем на отримання послуг з водопостачання та водовідведення.

За твердженням апелянта, суд необґрунтовано та безпідставно дійшов висновку про те, що відповідач не є балансоутримувачем житлового будинку; ЖБК «Космос» є єдиною юридичною особою, яка відповідає за експлуатацію (обслуговування) об`єктів водоспоживання за дислокацією до договору №10100/4-07 від 19.01.2012 і може, як самостійно утримувати житлові будинки, так і укладати договори щодо надання житлово-комунальних послуг із суб`єктом господарювання, статутом якого передбачено надання таких послуг; документи, які би підтверджували передачу функцій з експлуатації (обслуговування) кооперативу будинку № 8-А по вул. Маршала Гречка у м. Києві, в експлуатацію (обслуговування) іншій організації в матеріалах справи відсутні, а отже, відповідач є єдиним балансоутримувачем будинку за вказаною адресою; у даному випадку відповідач є споживачем по відношенню до водопостачальної організації та стороною договору, на яку покладено обов`язок з оплати вартості спожитих послуг з водопостачання та водовідведення; висновки суду про те, що відповідач не є виконавцем послуг з водопостачання та водовідведення у зв`язку з відсутністю відповідної ліцензії, є такими, що суперечать вимогам Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ «АК «Київводоканал» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2020 у справі №910/17731/19; встановлено, що розгляд апеляційної скарги буде здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено ЖБК «Космос» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, відповідач вказував на те, що доводи позивача про те, що житлово-будівельний кооператив може виконувати взяті на себе обов`язки за договором водопостачання та водовідведення вже перевірялися Верховним Судом під час розгляду справи №910/17776/17 та таким доводам була надана відповідна оцінка у постанові від 10.01.2020, на яку правомірно посилався суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні; позивач не може визначитися зі статусом відповідача (споживач, управитель чи виконавець); відповідач не є колективним споживачем, а також не був виконавцем послуг до 2014 року; доводи позивача про те, що всі співвласники набувають автоматичного членства в ЖБК та про обов`язок відповідача надавати рішення співвласників багатоквартирного будинку для підтвердження того, що він не може виконати договір та надає послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), не відповідають вимогам Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Закону України «Про кооперацію»; твердження апелянта про незмінний статус балансоутримувача спростовується Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189- VIII, з якого виключено поняття «балансотримач», як учасника відносин; позивач безпідставно посилається на справу №910/6654/17 та справу №910/21827/16, які розглядалися Верховним Судом за позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго», тобто в правовідносинах, що виникають із Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 № 2633-ІV.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 19.01.2012 між ПАТ «АК «Київводоканал» (у тексті договору - постачальник) та ЖБК «Космос» (у тексті договору - абонент) було укладено договір на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі №10100/4-07 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у систему каналізації м. Києва за адресами об`єктів водоспоживання, зазначеними у дислокації об`єктів водоспоживання та водовідведення (яка є невід`ємною частиною цього договору) та на підставі пред`явлених абонентом умов (дозволу) на скид стічних вод у систему каналізації м. Києва (надалі - умови), а абонент зобов`язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору та дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190 (в подальшому - Правила користування), Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затвердженими наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 за № 37, зареєстрованими в Міністерстві юстиції 26.04.2002 за № 403/6691 (в подальшому - Правила приймання), Правилами приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва, затверджених Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради від 12.10.2011 за №1879, зареєстрованими в Головному управлінні юстиції у м. Києві 17.10.2011 за №44/903 (в подальшому - Місцеві правила приймання), а також дотримуватися норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим договором.

За договором встановлюється цілодобовий режим водопостачання та приймання стоків. Постачальником може бути змінений режим водопостачання та водовідведення, відповідно до діючого законодавства України, а також у випадку прийняття органами місцевого самоврядування або органами виконавчої влади відповідних нормативних документів, які визначатимуть інший режим надання послуг (встановлення графіків подачі води та/або приймання стоків тощо), без внесення змін до цього договору (п. 1.2 договору).

Згідно з п. 1.3 договору обсяг води, що підлягає постачанню та прийняттю в систему каналізації, надається абонентом у вигляді нормативного розрахунку (погодинного, добового, помісячного, річного обсягу постачання послуг), який узгоджується з постачальником і є невід`ємною частиною договору. Обсяг поставки води підлягає узгодженню з постачальником кожного наступного року з моменту укладення договору. Загальний обсяг поставлених за цим договором послуг визначається загальною кількістю наданих абоненту протягом дії договору кубічних метрів води та прийнятих у міську каналізацію стічних вод.

Відповідно до п.п.2.1.1, 2.1.3, 2.1.4 договору облік поставленої води та кількість прийнятих стоків здійснюється за показами засобу обліку, зареєстрованого у постачальника, окрім випадків, передбачених Правилами користування №190. У випадку наявності у абонента декількох об`єктів водоспоживання, облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням показів всіх засобів обліку, зареєстрованих за абонентом. Обсяг наданої води для поливу визначається за показами засобів обліку. В разі технічної неможливості встановлення засобу обліку, кількість поставленої для поливу води може визначатися за узгодженим з постачальником розрахунком на підставі наданих абонентом офіційних документів, якими визначена площа поливу.

Якщо вести облік води за показами засобу обліку неможливо з причин, що не залежать від абонента та зафіксовані в установленому порядку (зняття засобу обліку постачальником, пошкодження скла, корозія циферблата, припинення нормальної роботи засобу обліку через несправності, що виникли в його механізмі, тощо), кількість використаної води за термін відсутності засобу обліку (але не більше 2-х місяців) визначається за середньодобовою витратою за попередні два розрахункові місяці. У разі тривалості роботи засобу обліку менше 2-х місяців кількість води визначається за середньодобовою витратою за період роботи засобу обліку не менше 15 діб. Після закінчення зазначеного терміну, якщо вести облік води неможливо з вини виробника, подальше визначення обсягів водоспоживання здійснюється за нормами споживання.

Кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за показниками засобів обліку стічних вод, або за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показами засобів обліку води та/або іншими способами визначення об`ємів стоків у відповідності до Правил користування.

Зняття показів засобу (-ів) обліку здійснюється, як правило, щомісячно представником Постачальника у присутності представника абонента. В разі, якщо абонент не забезпечить присутності свого представника для зняття показань, дані, що зняті постачальником є підставою для виставлення розрахункових документів на оплату наданих послуг (п. 2.1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1.6 договору облікові дані абонента щодо кількості та вартості спожитих ним послуг підлягають обов`язковому звірянню у постачальника. Абонент щоквартально, не пізніше 10-го числа наступного за звітним кварталом місяця направляє до постачальника письмовий звіт по обсягам наданих послуг та проводить з постачальником звіряння обсягів наданих послуг у відповідному обліковому періоді, а також звіряння по проведених розрахунках за надані послуги. Для проведення звіряння абонент направляє свого представника до постачальника із необхідними для цього обліковими та бухгалтерськими документами. Звіряння вважається проведеним з моменту отримання постачальником підписаного повноважними особами Акту звіряння розрахунків. В разі невиконання абонентом цього пункту договору, облікові дані постачальника щодо кількості та вартості наданих послуг та проведених розрахунків вважаються безумовно погодженими абонентом.

Згідно з п. 2.2.1 договору постачальник щомісячно направляє до банківської установи Абонента розрахункові документи (в електронному вигляді - дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги-доручення) для оплати за надані послуги з постачання питної води та приймання стічних вод у систему каналізації м. Києва відповідно до встановлених тарифів. Тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення встановлюються уповноваженими органами відповідно із чинним законодавством та не підлягають узгодженню сторонами.

Пунктом 2.2.2 договору передбачено, що у розрахункових документах зазначаються вартість та кількість наданих послуг за відповідний період, а також розмір діючих тарифів. Оплата вартості послуг здійснюється абонентом щомісячно у безготівковій формі у п`ятиденний строк з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи абонента. За згодою постачальника оплата може здійснюватися іншими способами, що не суперечать чинному законодавству України. В разі утворення боргу оплата за надані послуги, що надходить від абонента, незалежно від зазначеного в платіжному документі призначення платежу, першочергово зараховується постачальником в погашення боргу.

Відповідно до п. 2.2.3 договору, у разі неотримання від постачальника поточного щомісячного розрахункового документу, абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг, не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості наданих йому послуг.

У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, зазначених у розрахунковому документі, абонент зобов`язаний у десятиденний строк з дня направлення постачальником розрахункового документа до банківської установи абонента, письмово повідомити про це постачальника та у цей же строк направити представника з обґрунтованими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова абонента оплатити розрахунковий документ постачальника вважатиметься безпідставною (п. 2.2.4 договору).

Пунктом 7.1 договору визначено строк його дії, згідно якого цей договір укладається строком на один рік і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Договір вважається пролонгованим на новий строк, якщо за 20 днів до припинення його жодна із сторін письмово не повідомить іншу сторону про його припинення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачеві у період з 01.09.2017 по по 31.08.2019 надсилались дебетові повідомлення про сплату наданих позивачем послуг за кодами 7-898 та 7-50898, що підтверджується реєстром дебетових повідомлень та довідкою АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» від 31.10.2019 №55/9-1621.

Відповідно до розрахунку позивача, у період з 01.09.2017 по 31.08.2019 за кодом 7-898 (питна вода (вода+стоки)) відповідачеві було надано послуг на загальну суму 157 277,79 грн, з яких останнім сплачено 126 627,41 грн, а у період з 01.12.2018 по 31.8.2019 за кодом 7-50898 (питна вода (стоки)) відповідачеві було надано послуг на загальну суму 22 374,95 грн, з яких останнім сплачено 15 500,00 грн,

Таким чином, за розрахунком позивача у відповідача утворилась заборгованість в сумі 37 525,33 грн, з яких 30 650,38 грн по коду 7-898 та 6 874,95 грн по коду 7-50898.

Факт здійснення відповідачем часткових оплат підтверджується наявними в матеріалах справи розшифровками рахунків відповідача та витягами з реєстрів пільг та субсидій.

Посилаючись на те, що надані за договором послуги з водопостачання та водовідведення відповідачем в повному обсязі оплачені не були, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення заборгованості та нарахованих на неї пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення вимог позивача вказував на те, що внаслідок змін у законодавстві він не є виконавцем послуг з водопостачання та водовідведення, відтак, відповідач не може виступати стороною укладеного з позивачем договору, а тому на підставі ст. 607 Цивільного кодексу України зобов`язання відповідача за договором є припиненим у зв`язку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає.

Отже, предметом розгляду у даній справі є питання про наявність чи відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі №10100/4-07 від 19.01.2012 за період з 01.09.2017 по 31.08.2019 (за кодом 7-898 - питна вода (холодна) та її водовідведення) та з 01.12.2018 по 31.08.2019 (за кодом 7-50898 - питна (холодна) вода для виготовлення гарячої води та водовідведення гарячої води), а також нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання пені, штрафу, інфляційних втрат та 3 % річних.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Місцевий господарський суд, даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання даного договору правильно зазначив, що такий за своєю правовою природою є договором надання послуг, за умовами якого, відповідно до статті 901 ЦК України, одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 ЦК України визначено, що положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статей 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Отже, укладення ПрАТ «АК «Київводоканал» та ЖБК «Космос» договору на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі №10100/4-07 від 19.01.2012 було спрямоване на отримання останнім таких послуг та одночасного обов`язку із здійснення їх оплати.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

При цьому, регулювання відносин, що виникають у зв`язку із наданням комунальних послуг здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 37 від 19.02.2002 «Про затвердження Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України», іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону Україну «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 02.10.2012 №5400-VI) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

26.04.2014 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 №1198-VII, яким, зокрема, внесено зміни до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Так, враховуючи внесені Законом України від 10.04.2014 №1198-VII зміни, стаття 19 Закону Україну «Про житлово-комунальні послуги» встановлює, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Разом з цим, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № 307 від 22.03.2017 (чинна з 19.05.2017) вид господарської діяльності у сфері централізованого водопостачання та/або водовідведення визначено таким, що підлягає ліцензуванню.

Статтею 1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» (в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 18.05.2017 №2047-VIII) передбачено, що питне водопостачання - діяльність, пов`язана з виробництвом, транспортуванням та/або постачанням питної води споживачам питної води, охороною джерел та/або систем питного водопостачання; централізоване водовідведення - господарська діяльність із відведення та очищення стічних вод за допомогою системи централізованого водовідведення.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» (в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 18.05.2017 №2047-VIII) суб`єктами відносин у сфері питної води, питного водопостачання та водовідведення є: органи державної влади, до сфери управління яких належать об`єкти питного водопостачання та водовідведення; органи місцевого самоврядування, до сфери управління яких належать об`єкти питного водопостачання та водовідведення; підприємства питного водопостачання та централізованого водовідведення; споживачі питної води та/або послуг з водовідведення.

Порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України визначається Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190 (далі - Правила). Ці Правила є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об`єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими, виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод (пункт 1.1 Правил).

Згідно з пунктом 3.7 Правил розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.

Відповідно до пункту 3.13 Правил суб`єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення. Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів (котелень), фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності.

Як було встановлено судом першої інстанції, ЖБК «Космос» не здійснює господарської діяльності з централізованого водопостачання та/або водовідведення, не є підприємством питного водопостачання, у розумінні Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» та ліцензіатом у сфері централізованого водопостачання та/або водовідведення.

Крім того, ЖБК «Космос» не є балансоутримувачем теплового пункту, до якого здійснюється подача води, а укладений між сторонами договір не регулює відносини постачання питної води для виготовлення гарячої води.

За приписами ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають, зокрема, з договорів.

Відповідно до ст. 607 ЦК України зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про те, що неможливість виконання зобов`язань за укладеним сторонами договором з боку ЖБК «Космос» полягає у законодавчій забороні укладати з мешканцями, власниками та орендарями (споживачами послуг) договори на надання послуг з централізованого водопостачання та/або водовідведення, а також з централізованого опалення та постачання гарячої води за відсутності відповідних ліцензій, яких у відповідача немає.

При цьому, ЖБК «Космос» не є балансоутримувачем теплового пункту, до якого здійснюється подача води, не є виконавцем послуг з постачання теплової енергії, послуг з централізованого водопостачання та/або водовідведення та на законодавчому рівні позбавлений можливості здійснювати будь-які нарахування за такі комунальні послуги. Тобто, у ЖБК «Космос» відсутнє право виступати стороною в договорі.

Водночас, саме ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавець послуг, зобов`язаний був укласти прямі договори із безпосередніми споживачами цих послуг (фізичними та юридичними особами) або балансоутримувачами, які й повинні їх оплачувати.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом в постановах від 15.02.2018 у справі № 910/973/16, від 16.04.2018 у справі № 910/1541/16, від 11.10.2019 у справі № 910/3319/18, від 02.12.2019 у справі № 910/12597/18, від 10.01.2020 у справі №910/17776/17.

Посилання позивача на те, що укладений сторонами договір є дійсним, у встановленому законодавством порядку недійсним не визнавався, та підлягає виконанню сторонами, обґрунтовано відхилені місцевим господарським судом, зважаючи на положення статті 607 ЦК України, у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії».

За таких обставин, встановивши, що відповідач втратив право виступати стороною договору, у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає - набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії», яким внесено зміни, зокрема, до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», тоді як, на позивача покладено обов`язок укладення договорів на водопостачання та водовідведення зі споживачами вказаних послуг, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову щодо стягнення з ЖБК «Космос» на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» основну заборгованість у розмірі 37 525,33 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги про стягнення з ЖБК «Космос» на користь ПрАТ « АК «Київводоканал» пені, штрафу, інфляційних втрат та 3 % річних є похідними від вимоги про стягнення основного боргу, судом першої інстанції за результатами розгляду спору також правомірно відмовлено у їх задоволенні.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ПрАТ «АК «Київводоканал» до ЖБК «Космос» про стягнення 37 525,33 грн основного боргу, 4 965,92 грн інфляційних втрат, 1 246,53 грн 3% річних, 9 788,44 грн пені та 3 752,53 грн штрафу.

При цьому, колегія суддів відхиляє аргумент відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки судом було надано належну оцінку фактичним обставинам даної справи та доводам як відповідача, так і позивача.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2020 у справі №910/17731/19 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ПрАТ «АК «Київводоканал» має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2020 у справі №910/17731/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2020 у справі №910/17731/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/17731/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова