СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2020 р. Справа № 905/2355/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А. , суддя Пелипенко Н.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Дніпро (вх. № 1002 Д/3) на рішення Господарського суду Донецької області від 18.02.2020 по справі № 905/2355/19 (суддя Харакоза К.С., повний текст рішення складено та підписано 24.02.2020)

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Дніпро,

до Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат», м. Часів Яр, Бахмутський район, Донецька область,

про стягнення штрафу 50640,00 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

13.12.2019 Акціонерне товариство «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця»; позивач) звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» (далі ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат») про стягнення 50640,00 грн. штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на невідповідність фактичної маси вантажу у залізничному вагоні (напіввагоні) №60404613, зазначеній у транспортній накладній №50522283 від 03.07.2019, що підтверджується складеним комерційним актом №460005/975 від 07.07.2019. На підставі статті 118 Статуту залізниць позивачем був нарахований штраф у п`ятикратному розмірі від провізної плати, якій він і просить стягнути з відповідача.

Відповідачем разом із відзивом на позовну заяву надано клопотання про зменшення суми штрафних санкцій до однієї провізної плати - 10128,00 грн. В обґрунтування поданого клопотання відповідач послався на відсутність збитків позивача у зв`язку зі встановленим залізницею правопорушенням, скрутне фінансове становище та знаходження відповідача в зоні АТО. У підтвердження вказаних посилань відповідачем надані копія звіту про фінансові результати за 2018 рік, копія листа Донецької торгово-промислової палати від 22.02.2016, інформація порівняння основних техніко-економічних показників виробництва за 2017-2018 роки, копія звіту про фінансові результати за І квартал 2019 року.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 18.02.2020 по справі № 905/2355/19 позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» (84551, Донецька область, Бахмутський район, м.Часів Яр, вул.Комсомольська, буд.1; ) на користь АТ «Українська залізниця» (03680, м.Київ, вул.Тверська, 5; ) в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» (49602, м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, буд.108; ) штраф у розмірі 25320,00 грн., а також витрати на сплату судового збору в розмірі 1921,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Дане рішення обґрунтоване тим, що заявлений до стягнення штраф відповідає статтям 118, 122 Статуту залізниць України, а розрахунок суми штрафу є арифметично вірним. Водночас, суд встановив наявність правових підстав для зменшення розміру штрафу за неправильно зазначену масу вантажу та дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу, зменшивши його розмір на 50 % - до 25320,00 грн.

Позивач із даним рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову в сумі 25320,00 грн. не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права та принципів рівності учасників судового перед законом і судом, змагальності та об`єктивності господарського судочинства, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення Господарського суду Донецької області від 18.02.2020 в частині відмови у задоволені позову у сумі 25320,00 грн. скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог повністю; витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на відповідача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що штраф, який нараховано позивачем і, відповідно до пунктів 118, 122 Статуту залізниць України заявлений до стягнення з відповідача, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків. Можливість його зменшення Статутом залізниць не передбачена. В даному випадку штрафна санкція не є договірною, а випливає із зазначених положень Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, якими чітко визначено розмір штрафу. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/2339/17, від 12.02.2018 у справі № 906/434/17, які судом першої інстанції при вирішенні справи не були враховані. Натомість наведена судом першої інстанції правова позиція Верховного Суду, яка викладена у постановах від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18 та від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18, стосується виключно штрафних санкцій, які є договірними. Також скаржник вважає невірним висновок про скрутне фінансове становище відповідача, оскільки наявні у справі докази означеного факту не підтверджують.

Поряд із цим в апеляційній скарзі скаржником із посиланням на частину другу статті 256 Господарського процесуального кодексу України заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, в обґрунтування якого зазначено, що апеляційна скарга подана 18.03.2020, тобто протягом 20-ти днів з моменту отримання скаржником повного тексту рішення - 02.03.2020, про що свідчить відповідна відмітка про отримання поштового відправлення.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2020 у справі № 905/2355/19 сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий (суддя-доповідач) Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А., суддя Пелипенко Н.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.04.2020 поновлено позивачу строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Донецької області від 18.02.2020 по справі № 905/2355/19; зупинено дію рішення Господарського суду Донецької області від 18.02.2020 по справі № 905/2355/19 до закінчення апеляційного розгляду справи Східним апеляційним господарським судом; відкрито апеляційне провадження у справі № 905/2355/19; відповідачу надано строк до 27.04.2020 для подачі суду відзиву на апеляційну скаргу позивача в порядку статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

22.04.2020 відповідач направив суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу (вх. № 3823 від 27.04.2020), в якому вважає, що в апеляційній скарзі позивачем не було наведено достатніх правових підстав для скасування рішення у даній справі, а само рішення є законним, обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому скасуванню не підлягає. Відповідач стверджує, що допущене ним порушення не спричинило збитків для залізниці та іншим учасникам господарських відносин, а фактична маса вантажу виявилася меншою за масу вантажу, яка зазначена в накладній, що в свою чергу не створювало небезпеку на залізничному транспорті. Крім того, відповідач здійснює свою господарському діяльність у м. Часів Яр Донецької області, яке входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275. Відповідач вважає, що ним надано достатньо належним та допустимих доказів того, що підприємство знаходиться в важкому матеріальному стані, тому покладення на нього додаткової фінансової відповідальності може негативно вплинути на господарську діяльність в цілому.

Апеляційним господарським судом, у відповідності до пункту 4 частини п`ятої статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах строку, встановленого статтею 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами частини другої цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі та пояснення учасників справи у відповідності до приписів частини першої статті 210 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши та проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи, колегія суддів апеляційної інстанції у відповідності до вимог статті 282 Господарського процесуального кодексу України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені сторонами обставини даної справи є наступними.

03.07.2019 ТОВ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» (вантажовідправник) зі станції Часів Яр Донецької залізниці відправило вантажоодержувачу ТОВ МА «Пітерс» на станцію Жовтнева (експ.) Одеської залізниці за залізничною накладною №50522283 у залізничному вагоні (напіввагоні) № 60404613 глину кислототривку і вогнетривку, не поіменовану в алфавіті. Вологість 15%.

При оформленні вказаної залізничної накладної маса вантажу визначена вантажовідправником, що підтверджується графою 24 перевізного документу, а саме відповідачем вказано масу нетто вантажу у вагоні №60404613 69700 кг.

У накладній вантажовідправником зазначено, що вантаж розміщено і закріплено згідно з пунктами 4.1., 4.3., пунктами 5, 6, 8 глави 14 Додатку 3 до СМГС.

На станції відправлення вантаж був прийнятий до перевезення без зауважень, іншого не доведено.

На попутній станції Запоріжжя Ліве Придніпровської залізниці на підставі актів загальної форми ГУ-23 від № 6040 від 06.07.2019 станції Павлоград-1 Придніпровської залізниці, № 42209, № 42210 від 07.07.2019 станції Запоріжжя Ліве Придніпровської залізниці, проведена контрольна перевірка маси вантажу у вагоні №60404613, під час якої виявлено, що маса вантажу не відповідає масі, вказаній відправником у накладній, що підтверджується складеним на додаток до актів загальної форми комерційним актом № 460005/975 від 07.07.2019.

З комерційного акту вбачається, що за результатами переважування вагону № 60404613 на справних електронних вагонних вагах № 87 станції Запоріжжя Ліве Придніпровської залізниці, що пройшли держповірку 17.04.2019, виявилось: у вагоні №60404613 маса нетто 63900 кг, що менше ваги, зазначеної у документі на 5800 кг. Навантаження вантажу нижче рівня бортів 50-60 см, розрівняне. Навантаження не порушене, без виїмок і поглиблень. Течі вантажу немає. В технічному відношенні вагон справний, бездверний, люка закриті. При повторному переважуванні недостача вантажу підтвердилась. Зав. вантажного двору за штатним розкладом відсутній. Комерційний акт № 460005/975 від 07.07.2019 підписаний належними особами.

На станції призначення був заповнений розділ «Є» комерційного акту № 460005/975/27 від 07.07.2019, проте при переважуванні вантажу різниця проти цього акту не виявлена.

Предметом даного судового розгляду є вимога АТ «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» про стягнення з ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» 50640 грн. штрафу за неправильно зазначену масу вантажу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено Правила перевезення вантажу та Статут залізниць України, зокрема, щодо внесення відомостей у накладну № 50522283 про масу вантажу у вагоні № 60404613, про що був складений комерційний акт № 460005/975 від 07.07.2019

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» у відзиві на позов звернулося до місцевого господарського суду із клопотанням про зменшення розміру нарахованих санкцій до одного розміру провізної плати, а саме до 10128,00 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив наявності визначених статтями 118, 122 Статуту залізниць України підстав для стягнення з відповідача 50640,00 грн. штрафу за неправильно зазначену масу вантажу. Разом з тим, суд першої інстанції, встановивши правомірність заявлених позивачем вимог у частині стягнення 50640,00 грн. штрафу, дійшов висновку про можливість зменшення його розміру на 50%, тобто до 25320,00 грн., із посиланням на підтверджений матеріалами справи факт скрутного фінансового становища відповідача та незадовільні фінансові результати роботи його підприємства у 2018 році та у І кварталі 2019 року.

Однак вказаний висновок суду стосовно можливості зменшення на 50% заявленої до стягнення суми штрафу за неправильно зазначену масу вантажу колегія суддів апеляційної інстанції вважає передчасним, виходячи з наступного.

За приписами частини першої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України).

Перевезення вантажу згідно статті 908 Цивільного кодексу України здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За змістом частини першої статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, а також додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань (частина п`ята статті 307 Господарського кодексу України).

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (частина третя статті 909 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони на підставі статті 920 Цивільного кодексу України несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом визначає Статут залізниць України (далі Статут залізниць України), затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998.

Статутом залізниць України регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

За приписами статті 3 Статуту залізниць України, його дія поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (далі - залізничні під`їзні колії).

На підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи (стаття 5 Статуту залізниць України).

Пунктом 1.1 Правил передбачено, що на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. У разі пред`явлення до перевезення вантажу груповою відправкою або маршрутом відправник додає до накладної відомість вагонів (додаток 2 до цих Правил) або відомість вагонів і контейнерів, що перевозяться маршрутом (групою) за накладною (додаток 4 до Правил перевезення вантажів в універсальних контейнерах, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 № 542, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 10.09.2001 за № 798/5989).

Відповідно до пункту 1.2. Правил накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем.

За пунктом 1.3 Правил усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником у відповідні графи. Виправлення не допускаються; у разі необхідності зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов`язаний заповнити новий перевізний документ. Зміни, які вносяться до перевізного документа залізницею, засвідчуються посадовою особою залізниці із зазначенням дати та найменування станції, на якій внесено зміни.

Представник вантажовідправника у графі 55 «правильність внесених відомостей підтверджую» зазначає свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі (пункт 2.3. Правил).

Відповідно до статті 6 Статуту залізниць України накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній (стаття 37 Статуту залізниць України).

Положеннями пункту 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, встановлено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до пункту 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а залізниці надане право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/2339/17 норма пункту 24 Статуту залізниць України встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

Відтак, недотримання вимог, визначених Статутом залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена пунктами 118, 122 Статуту залізниць України. При цьому, зазначений штраф, відповідно до пунктів 118, 122 Статуту залізниць України, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, можливості його зменшення Статутом не передбачено. Відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 27.03.2020 по справі № 917/500/19.

У постанові від 22.03.2018 у справі № 917/964/17 Верховний Суд зазначив, що при у розгляді справ про стягнення цього штрафу господарським судам слід виходити з того, що неправильно вказаною має бути хоча б одна відомість. Підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відповідних відомостей є акт загальної форми або комерційний акт, складений у випадках, передбачених статтею 129 Статуту.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється відповідними Правилами.

Відповідно до пункту 2 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, комерційні акти складаються для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин. У комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженність, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.

За змістом статті 105 Статуту залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

За пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується на підставі статті 118 Статуту штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Відповідно до статті 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф в розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту.

При цьому, аналогічні положення передбачено й пунктом 5.5. Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 тощо.

Оскільки матеріалами справи підтверджено неправильне зазначення відповідачем відомостей про масу вантажу в накладній №50522283 у залізничному вагоні (напіввагоні) № 60404613, про що було складено комерційний акт №460005/975 від 07.07.2019, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, що на підставі статей 118, 122 Статуту залізниць України позивачем за неправильно зазначену у залізничній накладній масу вантажу у вагоні правомірно нараховано відповідачу штраф в сумі 50640,00 грн., що становить п`ятикратний розмір провізної плати (10128,00 грн. х 5). Вказані обставини відповідач не заперечив та не спростував.

Водночас, як зазначено вище, ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» у відзиві на позов звернулось до місцевого господарського суду з клопотанням про зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій до розміру провізної плати, а саме, до 10128,00 грн. на підставі статті 233 Господарського кодексу України та частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України.

Клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу обґрунтовано наступним.

Відповідач зазначає, що вантажі, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто становить 2 % маси, зазначеної в перевізних документах, якщо вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (сві жому) або у вологому стані. Глина є вантажем, який здається до перевезення у вологому стані, тому норма природної втрати складає 2%. Маса нетто по залізничній накладній №50522283 складає 69700 кг, відповідно норма природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто розраховується наступним чином: 69700 кг * 2% = 1394 кг, тож 5800 кг - 1394 кг = 4406 кг. За час руху вантажу до станції призначення в липні місяці вологість зменшилась значно з-за високої температури повітря, що позивачем не було враховано.

Крім того відповідач послався на тяжке економічне становище свого підприємства, знаходження підприємства в зоні АТО, відсутність негативних наслідків для позивача та інших учасників господарських відносин від неправильного зазначення маси вантажу в накладній, неспіврозмірність нарахованого штрафу заподіяному правопорушенню в частині оформлення перевізних документів щодо неправильно зазначеної маси вантажу, а також і те, що завантаження відправником вагону №60404613 не перевищувало його вантажопідйомність та не загрожувало безпеці руху на залізниці.

В підтвердження винятковості обставин, за яких можливе зменшення штрафу, а також того факту, що його підприємство знаходиться у важкому матеріальному стані, відповідач надав до справи звіт про фінансові результати за 2018 рік, відповідно до якого підприємство понесло збитки у розмірі 5180000,00 грн., та звіт про фінансові результати за І квартал 2019 року, де вказано, що підприємство понесло збитки у розмірі 1243000,00 грн. Також відповідач надав інформацію, в якій навів порівняння основних техніко-економічних показників виробництва вогнетривкої продукції і неформованих матеріалів ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» за 2017-2018 роки та за 11 місяців 2018-2019 років, якою підтверджується спад виробництва. Водночас наданим до відзиву на позов листом Донецької торгово-промислової палати № 190/12.1-21-03 від 22 лютого 2016 року відповідач доводить, що ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» знаходиться в зоні АТО, що ускладнює господарську діяльність підприємства.

За приписами частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Відповідно до частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз зазначених норм свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Наявність обставин для зменшення штрафних санкцій повинна бути доведена належними та допустимими доказами саме відповідачем.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання, не повинна перетворюватись на несправедливо покладений непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Одночасно зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність в кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

У контексті вищезгаданого, зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести на підставі статті 74 Господарського процесуального кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України, що вона не бажала вчинення таких порушень, вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Колегія суддів апеляційної інстанції розглянувши доводи відповідача з приводу обґрунтування необхідності зменшення штрафу, з урахуванням правових висновків Верховного Суду, вважає недоведеним факт винятковості наведених відповідачем обставин, адже за матеріалами справи саме відповідачем було неправильно зазначено відомості про масу вантажу в накладній №50522283 у вагоні № 60404613, за що було складено комерційний акт № 460005/975 від 07.07.2019, а приписами статей 118, 122 Статут залізниць передбачено нарахування штрафу безпосередньо відправнику.

Однак суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про зменшення на 50% суми штрафу, яка заявлена до стягнення, приписів наведених вище норм не врахував, не надав оцінку доводам сторін, доказам та обставинам справи у їх сукупності, не навів належного обґрунтування наявності виняткових обставин, за яких можливе зменшення штрафу в даному конкретному випадку. При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд не мотивував, чому дійшов висновку про зменшення розміру штрафу саме на 50 %.

Так, слід визнати передчасним висновок суду першої інстанції про скрутне фінансове становище підприємства відповідача, оскільки надані останнім звіти про фінансовий стан за 2017-2018 роки містять неактуальну інформацію, а звіт за 1 квартал 2019 року відображає дані лише на конкретну дату та не показує проміжні дані ведення відповідачем господарської діяльності. Крім того, матеріали справи не містять звітів про фінансовий стан відповідача за 1 півріччя та 9 місяців 2019 року, позаяк провадження у даній справі відкрито 23.12.2019. В свою чергу лист Донецької торгово-промислової палати № 190/12.1-21-03 від 22 лютого 2016 року свідчить про те, що ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» здійснює свою господарську діяльність у м. Часів Яр Донецької області, яке входить до переліку населених пунктів (перелік затверджено постановою КМУ від 02.12.2015 № 1275), на території яких здійснювалася антитерористична операція. При цьому слід зазначити, що даний лист взагалі не брався до уваги судом першої інстанції при вирішенні питання щодо можливості зменшення розміру штрафу, заявленого до стягнення. Висновки суду першої інстанції не містять посилань на цей доказ.

Надаючи оцінку поданому відповідачем листу Донецької торгово-промислової палати № 190/12.1-21-03 від 22 лютого 2016 року у сукупності з іншими, наявними в матеріалах справи доказами, колегія суддів дійшла висновку, що надані відповідачем докази унеможливлюють об`єктивну оцінку фінансового стану підприємства відповідача, як виняткового випадку, при вирішенні питання щодо можливості зменшення штрафу.

Посилання відповідача у клопотанні про зменшення штрафу на те, що позивач не врахував, що за час руху вантажу до станції призначення в липні місяці 2019 року маса вантажу по залізничній накладній №50522283 могла значно зменшитись з-за високої температури повітря, є необґрунтованими, оскільки не слугували підставою для встановлення позивачем факту невідповідності маси вантажу з даними в накладній.

При цьому, застосовуючи положення статті 118 Статуту залізниць України належить мати на увазі, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником визначених цією статтею порушень, встановлених залізницею на станції призначення або під час перевезення та на станції відправлення після пред`явлення вантажу до перевезення, незалежно від того, чи завдано залізниці в зв`язку з цим збитки.

Необхідності з`ясування наявності/відсутності складу цивільного правопорушення в даному випадку немає, оскільки позивач звернувся з позовом про стягнення штрафу за неправильно зазначену масу вантажу, а не про стягнення збитків.

В зв`язку з цим колегія суддів апеляційної інстанції враховує, що в даному випадку штрафна санкція не є договірною, а випливає із згаданих вище положень Статуту залізниць України, якими чітко визначено розмір штрафу.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, яка здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Здійснення підприємницької діяльності на власний ризик означає покладання на підприємця тягаря несприятливих наслідків такої діяльності тощо.

Підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику (пункт 4 статті 44 Господарського кодексу України).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Згідно статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 цього Кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги обставини даної справі та мотивування поданого відповідачем клопотання, оскільки останній не довів згідно статті 74 Господарського процесуального кодексу України винятковість обставин, на які він посилався як на підставу для зменшення штрафу, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає правових підстав для задоволення клопотання ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» та, відповідно, зменшення заявленого до стягнення штрафу. Вказане є передумовою для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги позивача про неповне з`ясування обставин та порушення судом першої інстанції норм матеріального при ухваленні оскаржуваного рішення в частині зменшення судом розміру штрафу на 50 % знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом пункту 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення.

Відповідно до частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що при ухваленні рішення в частині зменшення розміру штрафу на 50 % місцевим господарським судом було неповно з`ясовано обставини, а висновки, що викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.

За таких обставин, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Донецької області від 18.02.2020 по справі № 905/2355/19 підлягає задоволенню, а вказане рішення суду скасуванню в частині відмови у задоволенні позову в сумі 25320,00 грн. з прийняттям у цій частині нового рішення про задоволення позову.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 2 частини першої статті 275, пунктами 1, 3 частини першої статті 277, статтями 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Дніпро на рішення Господарського суду Донецької області від 18.02.2020 по справі № 905/2355/19 задовольнити.

Рішення Господарського суду Донецької області від 18.02.2020 по справі № 905/2355/19 скасувати в частині відмови у задоволенні позову в сумі 25320,00 грн. та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позов в цій частині вимог задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» (84551, Донецька область, Бахмутський район, м.Часів Яр, вул.Комсомольська, буд.1; ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, вул.Тверська, 5; ) в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (49602, м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, буд.108; ) штраф у розмірі 25320,00 грн.

В іншій частині рішення Господарського суду Донецької області від 18.02.2020 по справі № 905/2355/19 залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на відповідача Публічне акціонерне товариство «Часівоярський вогнетривкий комбінат».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» (84551, Донецька область, Бахмутський район, м.Часів Яр, вул.Комсомольська, буд.1; ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, вул.Тверська, 5; ) в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (49602, м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, буд.108; ) 2881,50 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Видачу відповідних наказів доручити Господарському суду Донецької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 04.06.2020.

Головуючий суддя С.В. Барбашова

Суддя О.А. Істоміна

Суддя Н.М. Пелипенко