РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

27.05.2020Справа № 910/18875/19
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., за участю секретаря судового засідання Бігми Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6; ідентифікаційний код: 00034022)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пролог Лтд» (01103, м. Київ, вул. Михайла Бойчука, буд. 18-А; ідентифікаційний код: 16282325)

про стягнення 311734,80 грн.

Представники учасників справи
від позивача: Кривошея Д.А.;

від відповідача: Кикоть Ю.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
26.12.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Міністерства оборони України з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пролог Лтд» про стягнення 311734,80 грн, з яких 166258,56 грн пені та 145476,24 грн штрафу.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору поставки №286/2/18/83 від 28.08.2018 не поставив у встановлений строк позивачу товар, з огляду на що зобов`язаний сплатити позивачу пеню у розмірі 166258,56 грн та штраф у розмірі 145476,24 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.01.2020 відкрито провадження у справі №910/18875/19; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 05.02.2020; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

27.01.2020 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав на те, що листом від 20.11.2018 позивач повідомив відповідача про відмову приймати виконання зобов`язання відповідачем за Договором поставки №286/2/18/83 від 28.08.2018, у зв`язку з чим у відповідача припинився обов`язок поставити позивачу товар.

Таким чином, на думку відповідача, позивач має право нараховувати пеню за прострочення виконання обов`язку з поставки товару до 20.11.2018.

У підготовчому засіданні 05.02.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про продовження строку проведення підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 03.03.2020.

10.02.2020 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказав на те, що лист Міноборони від 20.11.2018 не є розірванням договору поставки, а є попередженням про відмову від подальшої оплати у зв`язку з значним простроченням поставки. При цьому, позивач зауважив, що вказаний лист було отримано відповідачем 21.11.2018.

18.02.2020 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач вказав на те, що оскільки позивач відмовився приймати в подальшому товар від відповідача, відповідно, відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій з 20.11.2018.

У підготовчому засіданні 03.03.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 08.04.2020.

З метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, зважаючи на період карантину, визначений постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11.03.2020 №211 із змінами, внесеними згідно Постанов КМ, з урахуванням рішення Уряду про заборону пасажирських перевезень та обмеження кількості учасників масових заходів, а також листа Ради суддів України від 16.03.2020р. 9/рс-186/20, у судовому засіданні 08.04.2020 судом було оголошено перерву без визначення дати та часу наступного судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2020 судове засідання у справі №910/18875/19 призначено на 27.05.2020.

Представник позивача у судовому засіданні 27.05.2020 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 27.05.2020 надав усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 27.05.20202 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:
28.08.2018 між Міністерством оборони України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пролог Лтд» (постачальник) укладено Договір №286/2/18/83 на поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується у 2018 році поставити Міністерству оборони України обладнання для закладів громадського харчування (казан електричний для варіння їжі), зазначений у специфікації, а замовник забезпечити приймання та оплату товару у кількості та у строки (а.с. 8-11).

Відповідно до п. 1.2 Договору поставки №286/2/18/83 від 28.08.2018 ціна, кількість та строки поставки товару визначаються специфікацією наступного змісту:

- найменування товару обладнання для закладів громадського харчування (39310000-8) (казан електричний для варіння їжі, об`єм 250 л);

- строк постачання протягом 45-ти календарних днів з дати укладення договору;

- загальна кількість 52 одиниці;

- загальна вартість 2078232,00 грн (разом з ПДВ).

Згідно з п. 2.3 Договору поставки №286/2/18/83 від 28.08.2018 приймання товару за кількістю та якістю здійснюється у військовій частині одержувачем у присутності уповноваженого представника постачальника.

Приймання товару за кількістю та якістю оформлюється актом приймання-передачі, який складає одержувач на кожну партію товару після закінчення приймання товару в трьох примірниках (замовнику, одержувачу замовника, постачальнику). Належним чином оформлені документи: акт приймання, видаткова накладна постачальника та повідомлення-підтвердження є підтвердженням приймання товару) (п. 2.4 Договору поставки №286/2/18/83 від 28.08.2018).

Відповідно до п. 3.1 Договору поставки №286/2/18/83 від 28.08.2018 ціна договору становить 2078232,00 грн.

Згідно з п. 5.1 Договору поставки №286/2/18/83 від 28.08.2018 товар постачається на умовах DDP склад замовника відповідно до міжнародних правил Інкотермс 2010 року згідно з положеннями договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, встановлених діючими стандартами, тощо. Терміни постачання обладнання визначено у рознарядці замовника, яка є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 7.1 Договору поставки №286/2/18/83 від 28.08.2018 у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законом та договором.

Відповідно до п. 10.1 Договору поставки №286/2/18/83 від 28.08.2018 договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2018 року, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідачем не були виконані зобов`язання за Договором поставки №286/2/18/83 від 28.08.2018 та не було поставлено позивачу узгоджений у договорі товар, у зв`язку з чим позивач, посилаючись на умови п. 7.3.6 договору, просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 166258,56 грн за період з 13.10.2018 по 31.12.2018 та штраф у розмірі 145476,24 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказує на те, що оскільки позивач листом від 20.11.2018 попередив відповідача про те, що в подальшому позивач не прийматиме виконання зобов`язання відповідачем (у зв`язку з значним прострочення), відсутні підстави для нарахування пені з 20.11.2018.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як вбачається з умов Договору поставки №286/2/18/83 від 28.08.2018, відповідач повинен був поставити позивачу продукцію протягом 45-ти календарних днів з дня укладення договору.

Таким чином, враховуючи дату укладення договору 28.08.2018, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний був виконати свій обов`язок з поставки товару у строк до 12.10.2018 включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем обов`язку з поставки товару, обумовленого Договором поставки №286/2/18/83 від 28.08.2018.

При цьому, відповідачем не заперечується факт невиконання ним вказаного обов`язку у встановлений договором строк.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, оскільки відповідачем не було поставлено у встановлений договором строк товар, наведене свідчить про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Пролог Лтд» своїх зобов`язань за Договором поставки №286/2/18/83 від 28.08.2018.

Згідно з ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем заявлено до стягнення з відповідача штраф у сумі 145476,24 грн, нарахований на підставі п. 7.3.6 Договору поставки №286/2/18/83 від 28.08.2018.

Згідно з ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з п. 7.2 Договору поставки №286/2/18/83 від 28.08.2018 у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань при закупівлі товару за бюджетні кошти постачальник сплачує замовнику штрафні санкції (штраф, пеню) у розмірах, передбачених п. 7.3 договору.

Зокрема, відповідно до п. 7.3.6 Договору поставки №286/2/18/83 від 28.08.2018 за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню у розмірі 0,1% вартості недопоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості недопоставленого товару.
Таким чином, оскільки відповідачем було прострочено поставку товару більше ніж на 30 днів, обгрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу, нарахованого на підставі п. 7.3.6 договору поставки.

Перевіривши розрахунок штрафу, викладений позивачем у позовні заяві, суд дійшов висновку в його обгрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги Міністерства оборони України в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пролог Лтд» штрафу у сумі 145476,24 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 166258,56 грн за період з 13.10.2018 по 31.12.2018, нараховану на підставі п.7.3.6 Договору поставки №286/2/18/83 від 28.08.2018.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як вбачається з п. 7.3.6 Договору поставки №286/2/18/83 від 28.08.2018, за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню у розмірі 0,1% вартості недопоставленого товару за кожну добу затримки.

Судом встановлено, що листом вих. №286/6/6032 від 20.11.2018 позивач повідомив відповідача про те, що станом на 19.11.2018 відповідач не поставив товар, обумовлений Договором поставки №286/2/18/83 від 28.08.2018, у зв`язку з чим на підставі п. 6.2.4 договору позивач відмовляється від прийняття подальшого виконання зобов`язань постачальником на суму 2078232,00 грн. (а.с. 25; 46).

Вказаний лист було отримано відповідачем 21.11.2018, що підтверджується підтвердженням про його отримання, яке міститься на зворотній сторінці листа.

Суд зазначає, що за своїм характером відмова позивача від приймання подальшого виконання зобов`язання відповідачем є оперативно-господарською санкцією.

Згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ст. 235 Господарського кодексу України а порушення господарських зобов`язань до суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов`язання, що використовуються самими сторонами зобов`язання в односторонньому порядку. До суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором. Оперативно-господарські санкції застосовуються незалежно від вини суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання.

У ст. 236 Господарського кодексу України зазначено, що у господарських договорах сторони можуть передбачати використання таких видів оперативно-господарських санкцій:

1) одностороння відмова від виконання свого зобов`язання управненою стороною, із звільненням її від відповідальності за це - у разі порушення зобов`язання другою стороною;

відмова від оплати за зобов`язанням, яке виконано неналежним чином або достроково виконано боржником без згоди другої сторони;

відстрочення відвантаження продукції чи виконання робіт внаслідок прострочення виставлення акредитива платником, припинення видачі банківських позичок тощо;

2) відмова управненої сторони зобов`язання від прийняття подальшого виконання зобов`язання, порушеного другою стороною, або повернення в односторонньому порядку виконаного кредитором за зобов`язанням (списання з рахунку боржника в безакцептному порядку коштів, сплачених за неякісну продукцію, тощо);

3) встановлення в односторонньому порядку на майбутнє додаткових гарантій належного виконання зобов`язань стороною, яка порушила зобов`язання: зміна порядку оплати продукції (робіт, послуг), переведення платника на попередню оплату продукції (робіт, послуг) або на оплату після перевірки їх якості тощо;

4) відмова від встановлення на майбутнє господарських відносин із стороною, яка порушує зобов`язання.

Згідно з п. 6.2.4 Договору поставки №286/2/18/83 від 28.08.2018 у разі порушення постачальником порядку постачання товару, його кількості, якості та строків, які визначені у специфікації та/або рознарядці, при зміні постачальником в односторонньому порядку умов договору чи відмови від виконання договору замовник в односторонньому порядку має право: - відмовитись від подальшого виконання зобов`язань постачальником за договором; - відмовитись від встановлення на майбутнє господарських відносин з постачальником; - достроково розірвати договір, повідомивши про це постачальника у строк 5 робочих днів з дня настання таких підстав.

Таким чином, умовами п. 6.2.4 договору передбачено застосування до постачальника за порушення виконання зобов`язання щодо строків поставки товару такої оперативно-господарської санкції як відмова покупця (позивача) від подальшого прийняття виконання зобов`язань постачальником.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У ч. 3 ст. 612 Цивільного кодексу України зазначено, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

У ч. 2 ст. 622 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі відмови кредитора від прийняття виконання, яке внаслідок прострочення втратило для нього інтерес (стаття 612 цього Кодексу), або передання відступного (стаття 600 цього Кодексу) боржник звільняється від обов`язку виконати зобов`язання в натурі.
Крім того, згідно з ч. 3 ст. 622 Цивільного кодексу України у разі відмови кредитора від договору (стаття 615 цього Кодексу) боржник звільняється від обов`язку виконати зобов`язання в натурі.

Відповідно до ч. 3 ст. 193 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання.
Отже, у випадку відмови кредитора від прийняття виконання зобов`язання боржника (тобто, застосування такої оперативно-господарської санкції), у боржника припиняється обов`язок виконати зобов`язання в натурі.

При цьому, кредитор вправі вимагати сплати, зокрема, пені, нарахованої до дати припинення обов`язку з поставки продукції (як в даному випадку на підставі п. 7.3.6 Договору поставки №286/2/18/83 від 28.08.2018).

Таким чином, суд вважає обгрунтованими заперечення відповідача, викладені у заявах по суті справи, щодо відсутності у позивача підстав нараховувати пеню після того, як позивач відмовився у листі від 20.11.2018 приймати виконання зобов`язання відповідача за Договором поставки №286/2/18/83 від 28.08.2018.

Отже, зважаючи на те, що лист позивача від 20.11.2018 вих. №286/6/6032 (про відмову від прийняття в подальшому виконання зобов`язання) був отриманий відповідачем 21.11.2019, суд дійшов висновку, що зобов`язання відповідача поставити позивачу товар за Договором поставки №286/2/18/83 від 28.08.2018 припинилось 21.11.2018, у зв`язку з чим обгрунтованим для нарахування пені є період з 13.10.2018 до 20.11.2018 включно.

За розрахунком суду за прострочення виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару з нього підлягає стягненню пеня у розмірі 81051,05 грн. (2078232,00 грн * 0,1% * 39 днів).

Таким чином, позовні вимоги Міністерства оборони України в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пролог Лтд» пені у розмірі 166258,56 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 81051,05 грн.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, судом встановлено, що при зверненні з даним позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 7824,54 грн відповідно до платіжного доручення №286/2/4441 від 17.12.2019.

З огляду на те, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру розмір судового збору становить 1,5% ціни позову, позивачем було надмірно сплачено судовий збір у сумі 3148,52 грн (7824,54 грн 1,5% * 311734,80 грн).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, у випадку подання позивачем відповідного клопотання, йому буде повернуто судовий збір у розмірі 3148,52 грн (на підставі ст. 7 Закону України «Про судовий збір»).

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:
1. Позов Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пролог Лтд» про стягнення 311734,80 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пролог Лтд» (01103, м. Київ, вул. Михайла Бойчука, буд. 18-А; ідентифікаційний код: 16282325) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6; ідентифікаційний код: 00034022) штраф у розмірі 145476 (сто сорок п`ять тисяч чотириста сімдесят шість) грн 24 коп., пеню у розмірі 81051 (вісімдесят одна тисяча п`ятдесят одна) грн 05 коп. та судовий збір у розмірі 3397 (три тисячі триста дев`яносто сім) 91 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 03 червня 2020 року.

Суддя О.В. Чинчин