ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"29" травня 2020 р. м. Київ Справа № 925/612/20

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши заяву Приватного підприємства «Фенікс Агро» (20302, Черкаська обл., м. Умань, вул. Гонти, буд. 3, код 36780586) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничої фірми «Васильків-Млин» (08600, Київська обл., м. Васильків, вул. Комінтерна, буд. 75, код 30463507) заборгованості за договором № К22/02/19 від 22.02.2019 р. у сумі 32825,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 18.05.2020 р. заяву про видачу судового наказу у справі № 925/612/20 передано за підсудністю до господарського суду Київської області.

Згідно з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2020 р. заяву про видачу судового наказу передано на розгляд судді Рябцевій О.В.

За змістом ст.ст. 147, 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 148 цього Кодексу. Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Дослідивши заяву та додані до неї документи, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 150 ГПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Судом встановлено, що у поданій до суду заяві про видачу судового наказу заявником в порушення пункту 4 ч. 2 ст. 150 ГПК України не обґрунтовано заявлені вимоги і не зазначено обставини, на яких вони ґрунтуються.

В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на договір поставки № К22/02/19 від 22.02.2019 р., відповідно до умов якого боржник зобов`язався передавати у власність (поставляти) товар, а заявник зобов`язався приймати та оплачувати товар. Разом з тим, специфікацією № 1 до вказаного договору сторонами було встановлено, що оплата товару здійснюється на умовах 80% передплати та 20% після реєстрації ПДВ. Позивач стверджує, що на виконання умов договору заявником було здійснено оплату товару на загальну суму 897157,00 грн. Проте, боржником було частково поставлено товар на загальну суму 864331,50 грн., у тому числі повернуто 20000,00 грн. надмірно перерахованих йому коштів. З огляду на зазначене, заявник вважає, що боржником не допоставлено товар на суму 32825,50 грн. (897157,00 грн. 864331,50 грн. = 32825,50 грн.).

На підтвердження здійснення оплат на поставку товару заявник посилається на платіжні доручення за період з 22.04.2019 р. по 03.07.2019 р., у тому числі на платіжне доручення № 6028 від 03.07.2019 р. на суму 337500,00 грн., яке додано до матеріалів заяви.

Однак, як вбачається з платіжного доручення № 6028 від 03.07.2019 р. оплата на суму 337500,00 грн. здійснена заявником за договором № К21/05/18 від 21.05.2018 р., в той час як заявником заявлено вимогу про стягнення з боржника 32825,50 грн. за договором № К22/02/19 від 22.02.2019 р.

Отже, платіжне доручення № 6028 від 03.07.2019 р. на суму 337500,00 грн. не може вважатися документом, що підтверджує обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Крім того, на підтвердження здійснення оплат на поставку товару заявник також посилається на платіжне доручення № 8653 від 15.05.2019 р. на суму 119883,94 грн., проте до матеріалів заяви додано платіжне доручення № 8635 від 15.05.2019 р. на суму 119883,94 грн., яке також не може вважатися документом, що підтверджує обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відтак, заявником не дотримано вимоги п. 4 ч. 2 ст. 150 ГПК України, оскільки не зазначено обставин, на яких ґрунтуються його вимоги про стягнення з боржника 32825,50 грн. за договором № К22/02/19 від 22.02.2019 р.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9, частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 ГПК України).

Керуючись ст. 148, ст. 150, п. 1 ч. 1 ст. 152, ст.ст. 153, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Приватному підприємству «Фенікс Агро» (20302, Черкаська обл., м. Умань, вул. Гонти, буд. 3, код 36780586) у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничої фірми «Васильків-Млин» (08600, Київська обл., м. Васильків, вул. Комінтерна, буд. 75, код 30463507) заборгованості за договором № К22/02/19 від 22.02.2019 р. у сумі 32825,50 грн.

Ухвала господарського суду набирає законної сили в порядку статті 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів, встановлених п. 4 розділу Х Прикінцевих положень ГПК України.

Суддя О.О. Рябцева