ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2020 р. Справа№ 911/2667/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Іоннікової І.А.

Розглянувши у порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сенсей Груп" на рішення Господарського суду Київської області від 17.01.2020 у справі № 911/2667/19 (суддя Чонгова С.І., м. Київ, повний текст рішення складено 17.01.2020)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістик-Плюс", с. Стоянка, Києво-Святошинський р-н, Київська обл.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сенсей Груп", с. Чайки, Києво-Святошинський р-н, Київська обл.

про стягнення 77460,42 грн,

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Логістик-Плюс" (надалі - позивач/ТОВ "Логістик-Плюс") звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сенсей Груп" (надалі - відповідач/ТОВ "Сенсей Груп" ) про стягнення 77 460,42 грн, з яких: 61 323,33 грн - основна заборгованість, 10 775,40 грн - пеня за період з 26.10.2019 по 24.04.2019, 1 853,99 грн - 3% річних за період з 25.10.2018 по 25.10.2019 та 3 507,70 грн - інфляційних втрат за період з листопада 2018 року по вересень 2019 року.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач посилався на ту обставину, що надані ним на замовлення відповідача послуги з транспортно-експедиційного обслуговування у відповідності з Договором № LP-09/03/2016 від 09.03.2016 відповідачем оплачено несвоєчасно та не у повному обсязі, у зв`язку з чим заборгованість, а також нараховані за прострочення виконання грошового зобов`язання 3% річних, інфляційних втрат та пені просив примусово стягнути з відповідача, як з боржника, що порушив виконання договору.

Короткий зміст заперечень ТОВ "Сенсей Груп"

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сенсей Груп" проти заявлених позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що при відсутності підписаних з боку відповідача актів виконаних робіт (надання послуг), актів звірки взаємних розрахунків, долученої відповідачем до матеріалів справи, не оформленої належним чином CMR(SEGU5200607/40' НС), не можуть бути в якості належного та допустимого доказу надання транспортно-експедиційного обслуговування на території України позивачем.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду Київської області від 17.01.2020 у справі № 911/2667/19 (суддя Чонгова С.І., м. Київ, повний текст рішення складено 17.01.2020) позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 61 323,33 грн основної заборгованості, 866,92 грн 3% річних. В частині стягнення 10 775,40 грн пені та 3 507,70 грн інфляційних втрат та 987,07 грн 3% річних відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Місцевий господарський суд, із посиланням на ст.ст. 526, 530, 610, 903, 908, 909, 917 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", встановив факт надання позивачем послуг з організації перевезення вантажу на загальну суму 61 323,33 грн, і, відповідно отримання ТОВ "Сенсей Груп" такого вантажу, що підтверджується належними доказами та факт не сплати відповідачем за надані позивачем послуги, у зв`язку з чим задоволено вимоги позову в частині стягнення основного боргу. Також за власним розрахунком суду першої інстанції 3% річних, стягненню з відповідача за період з 07.05.2019 по 25.10.2019 підлягає 866,92 грн.

Відмовляючи у стягненні 10 775,40 грн пені за період з 26.10.2019 по 24.04.2019 суд першої інстанції виходив з того, що претензію направлену позивачем було отримано відповідачем - 06.05.2019 і строк виконання ТОВ "Сенсей Груп" настав лише 06.05.2019 (отримання відповідачем претензії), а тому нарахування пені за прострочення виконання зобов`язання, може здійснюватися лише з 07.05.2019; в той час як позивачем було нараховано пеню до 24.04.2019, тобто до строку для виконання вимог.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат за період з 07.05.2019 по 30.09.2019 суд першої інстанції встановив, що останній (розрахунок)

має від`ємне значення (-5,14 грн), а тому відмовив у задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ТОВ "Сенсей Груп" (надалі-скаржник) звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову ТОВ "Логістик-Плюс" до ТОВ "Сенсей Груп" про стягнення 61 323,33 грн основної заборгованості, 866,92 грн 3% річних, а також 1 921,00 грн витрат на судовий збір, відмовити повністю.

Також скаржником було заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 17.01.2020 у справі № 911/2667/19.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевий господарський суд:

- дійшов помилкового висновку про те, що товарно-транспортна накладна CMR SEGU5200607/40' НС є належним доказом підтвердження отримання відповідачем товару, оскільки остання не містить усіх необхідних реквізитів;

- залишив поза увагою положення п.п. 3.3. Договору № LP-09/03/2016 від 09.03.2016, та, відповідно прийшов до передчасного висновку, що строк виконання оплати настав 06.05.2019, тобто після отримання відповідачем претензії;

- не дослідив факту отримання відповідачем рахунків для оплати та актів виконаних робіт;

- не з`ясував причини не підписання CMR отримувачем вантажу.

Узагальнені доводи відзиву ТОВ "Логістик-Плюс" на апеляційну скаргу

21.02.2020 від позивача через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому ТОВ "Логістик-Плюс" просило суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2020 у справі № 911/2667/19 - без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ТОВ "Логістик-Плюс" зазначає, що місцевий господарський суд повно та всебічно дослідивши умови Договору, представлені сторонами докази в підтвердження своїх вимог/заперечень дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Позивач серед іншого акцентує увагу на тому, що:

- жодна із семи наданих оригіналів CMR не містить на собі підпису уповноваженої особи, хоча по решті п`яти доставок зауважень скаржником не надано;

- п. 3.3. Договору № LP-09/03/2016 від 09.03.2016 сторони передбачили, що оплата здійснюється на підставі актів;

- Товариством з обмеженою відповідальністю "Логістик-Плюс" було надано утому числі і копію претензії із зазначенням у ній всіх додатків доданих неї (у переліку додатків, які були додані до претензії позивача є посилання на рахунки №№ 3129, 3130, 2835 та акти наданих послуг №№ 4294, 4295, 3899).

Товариством з обмеженою відповідальністю "Логістик-Плюс" зазначає, що відповідачем при поданні нових доказів (CMR № 0836 -TCNU2760836 та CMR № 9470 - ZCSU8799470) не було виконано вимоги ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2020 апеляційну скаргу ТОВ "Сенсей Груп" у справі № 911/2667/19 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді: Разіної Т.І., суддів: Михальської Ю.Б., Іоннікової І.А.

У апеляційній скарзі скаржник просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 17.01.2020 у справі № 911/2667/19.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2020 у справі № 911/2667/19 задоволено клопотання ТОВ "Сенсей Груп" та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 17.01.2020 у справі № 911/2667/19; відкрито апеляційне провадження у справі № 911/2667/19; розгляд апеляційної скарги ТОВ "Сенсей Груп" на рішення Господарського суду Київської області від 17.01.2020 у справі № 911/2667/19 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського від 13.04.2020 у справі № 911/2667/19 витребувано у ТОВ "Логістик-Плюс" оригінали (для огляду) та належним чином завірені копії (для долучення до матеріалів справи) документів, згідно з переліком наведеним у цій ухвалі.

08.05.2020 від позивача через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського від 13.04.2020 у справі № 911/2667/19.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 09.03.2016 між ТОВ "Сенсей Груп", як замовником та ТОВ "Логістик-Плюс", як експедитором було укладено Договір про надання транспортно-експедиторських послуг у міжнародному сполученні № LP-09/03/2016 (далі - Договір).

За умовами п.1.1. Договору замовник доручає експедитору, а експедитор зобов`язується надати замовнику послуги з організації та забезпечення перевезень експортно-імпортних вантажів замовника, оформлення документів, необхідних для здійснення таких перевезень, послуг з декларування вантажів замовника (складання митної декларації та організація митного оформлення вантажів в митному режимі експорту та імпорту), а також інші транспортно-експедиційні послуги (далі - "послуги") відповідно до заявки замовника як особисто, так і шляхом залучення третіх осіб. Замовник зобов`язаний приймати надані послуги та своєчасно здійснювати оплату за надані виконавцем послуги.

Пунктом 2.1.1. Договору визначено, що експедитор зобов`язаний своєчасно і належним чином виконувати заявки замовника.

За умовами п. 2.2.2. Договору експедитор має право вимагати від замовника оплати належним чином наданих послуг та відшкодування понесених витрат на оплату послуг третіх осіб.

Замовник зобов`язаний оплатити послуги експедитора відповідно до умов цього договору. Прийняти належним чином надані послуги (п. 2.3.1., п. 2.3.6. Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору вартість послуг за цим договором встановлюється в Заявці (Додаток. Визначення транспортних маршрутів і прейскурант), який є невід`ємною частиною Договору. Тарифи, що вказані у Заявці до Договору складаються з винагороди експедитора та фактичних витрат, пов`язаних із наданням послуг за Договором, у тому числі, але не виключно,-витрати на оплату третіх осіб, сплату обов`язкових зборів і платежів (за наявності). Внесення змін до Заявки допускається тільки при спільній згоді сторін. Винагорода експедитора являє собою різницю між платою експедитору і фактичними витратами, понесеними останнім при наданні послуг цього Договору, в тому числі і витратами на оплату послуг третіх осіб.

Ціни зафіксовані в грн (UAH), євро (Euro), або $ (USD) в залежності від виду замовлення перевезення. Платежі здійснюються банківським переказом в українських гривнях на рахунок експедитора по курсу НБУ на дату виставлення рахунку (п. 3.4. Договору).

У п. 3.3. Договору сторони погодили, що оплата послуг проводиться замовником протягом 3 (трьох) календарних днів, якщо інше не обумовлено сторонами додатково у підтвердженій заявці чи додатковій угоді до договору, з дати надання замовникові наступного пакету документів: Акту наданих послуг, рахунку, товарно-транспортних документів (ТТН, CMR) з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу, заповнених відповідно до вимог чинних нормативно-правових актів та цього договору. (При цьому сторони можуть узгодити надання експедитором замовнику інших документів, на підставі яких здійснюється передача вантажу, до здійснення оплати). Такі документи надаються експедитором замовникові засобами електронного зв`язку (електронні копії), з використанням адрес електронної пошти, що визначені цим договором, як адреси уповноважених осіб та є належною підставою для здійснення замовником оплати за надані послуги. Оригінали цих документів з підписами та печатками передаються експедитором замовнику щомісяця рекомендованим листом або кур`єром.

По факту виконання перевезення експедитор складає, підписує та направляє засобами електронного зв`язку замовнику Акт наданих послуг, який замовник зобов`язаний підписати протягом трьох днів (або у цей же строк надати експедитору аргументовані заперечення на нього засобами електронного зв`язку, з одночасним направленням оригіналу заперечень поштовим відправленням з повідомленням про вручення). У випадку, якщо протягом трьох днів замовник не направив такий письмові заперечення, таких Акт вважається прийнятим замовником без змін і підлягає оплаті у повному обсязі (п. 4.10. Договору).

Відповідно до п. 5.4.2 Договору у разі несвоєчасної оплати за послуги експедитора, пеня розраховується в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від своєчасно несплаченої суми.

При порушенні договору однією стороною, інша сторона направляє стороні, що порушила виконання умов договору, претензію, де викладає порушення і вимоги з його (їх) усунення. Якщо сторона, що порушила виконання вимог договору, не усуває порушення протягом 30 днів після отримання претензії і не надасть у зазначений термін відповіді на претензію, інша сторона має право звернутися до суду (п. 8.3. Договору).

Договір діє до 31.12.2016 і автоматично пролонгується на той же період і на тих же умовах, якщо жодна зі сторін не повідомить іншу сторону про свій намір не продовжувати договір, не менш ніж за 30 днів до закінчення терміну дії (п. 9.3 Договору).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що сторони на виконання п. 3.1. Договору підписували додатки, зокрема, додаток № 1 від 09.03.2016, додаток № 2 від 12.04.2016, додаток № 3 від 21.04.2016, додаток № 4 від 27.07.2016, додаток № 6 від 26.08.2016, додаток № 7 від 09.09.2016, додаток № 8 від 29.09.2016, додаток № 10 від 11.11.2016, додаток № 11 від 24.11.2016, додаток № 12 від 12.01.2017, додаток № 13 від 20.01.2017, додаток № 14 від 07.02.2017, додаток № 15 від 24.02.2017, додаток № 16 від 29.03.2017, додаток № 22 від 01.06.2017, додаток № 38 від 11.10.2018.

Вказаними додатками до Договору сторони визначали, найменування, кількість та тип вантажу, тарифи на транспортно-експедиторське обслуговування, маршрут, порядок оплати рахунків, терміни виставлення рахунків та їх оплату.

Відповідно до п. 2 додатку № 1 від 09.03.2016, додатку № 2 від 12.04.2016, додатку № 3 від 21.04.2016, додатку № 4 від 27.07.2016, додатку № 6 від 26.08.2016, додатку № 7 від 09.09.2016, додатку № 8 від 29.09.2016, додатку № 10 від 11.11.2016, додатку № 11 від 24.11.2016, додатку № 12 від 12.01.2017, додатку № 13 від 20.01.2017, додатку № 14 від 07.02.2017, додатку № 15 від 24.02.2017, додатку № 16 від 29.03.2017, додатку № 22 від 01.06.2017, № 38 від 11.10.2018 оплата рахунків здійснюється в гривнях за курсом НБУ на дату поставки вантажу.

ПослугаТерміни виставлення рахунківТерміни оплати
Тарифи на транспортно-експедиційні лінійні збори (вивантаження контейнерів з борту судна, агентські, збори)Попередній рахунок - в день отримання документів на вантаж. Фінальний рахунок-на наступний робочий день після митного оформленняТермін передплати - не пізніше 1 дня до моменту приходу вантажу в порт Одеса, оплата фінального рахунку протягом трьох банківських днів
Додаткові послугиУ день узгодження3 банківських дня

16.10.2018 погоджений сторонами у Додатку № 38 від 11.10.2018 до Договору вантаж прибув в Україну, що підтверджується відтиском печатки Одеської митниці Державної фіскальної служби на міжнародних товарно- транспортних накладних CMR № 0836, CMR № 9470, CMR № 0001216, CMR № 7870, CMR № 3084, CMR № 9347, CMR № 6409, CMR № 0607.

Як вбачається з міжнародних товарно - транспортних накладних CMR № 0836, CMR № 9470, CMR № 0001216, CMR № 7870, CMR № 3084, CMR № 9347, CMR № 6409, CMR № 0607 вантаж відповідачем було отримано 20.10.2018.

Позивач вказує, що на момент подачі даної позовної заяви відповідач сплатив частково надані ТОВ "Логістик-Плюс" послуги за рахунком: № 2835 від 17.10.2018, та не оплатив рахунки № 3129 від 20.10.2018, № 3130 від 20.10.2018.

25.04.2019 позивачем була направлена претензія № 250419-1 відповідачу щодо сплати заборгованості у розмірі 61 323,00 грн та пені у розмірі 11 178,87 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сенсей Груп" відповіді на претензію позивача не надало, заборгованість не сплатило.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (надалі-ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що правовідносини сторін у даній справі виникли на підставі договору, який за своїм змістом та правовою природою є договором транспортного експедирування.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність" відносини в галузі транспортно-експедиторської діяльності регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, законами України "Про транспорт", «Про зовнішньоекономічну діяльність», «Про транзит вантажів», цим Законом, іншими законами, транспортними кодексами та статутами, а також іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Законом, застосовуються норми міжнародного договору.

Так, відповідно до ст. 930 Цивільного кодексу України (надалі-ЦК України) договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

Відповідна вимога до форми договору транспортного експедирування встановлена і в ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність".

Згідно зі ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Аналогічні положення містяться в ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність".

Статтею 933 ЦК України визначено, що клієнт зобов`язаний надати експедиторові документи та іншу інформацію про властивості вантажу, умови його перевезення, а також інформацію, необхідну для виконання експедитором обов`язків, встановлених договором. Експедитор повинен повідомити клієнта про виявлені недоліки одержаної інформації, а в разі її неповноти - вимагати у клієнта необхідну додаткову інформацію. У разі ненадання клієнтом документів та необхідної інформації експедитор має право відкласти виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування до надання документів та інформації в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 12 «Про транспортно-експедиторську діяльність" клієнт зобов`язаний своєчасно надати експедитору повну, точну і достовірну інформацію щодо найменування, кількості, якості та інших характеристик вантажу, його властивостей, умов його перевезення, іншу інформацію, необхідну для виконання експедитором своїх обов`язків за договором транспортного експедирування, а також документи, що стосуються вантажу, які потрібні для здійснення митного, санітарного та інших видів державного контролю і нагляду, забезпечення безпечних умов перевезення вантажу.

Частиною 1 ст. 11 «Про транспортно-експедиторську діяльність" встановлено, що експедитор зобов`язаний надавати транспортно-експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування і вказівками клієнта, погодженими з експедитором у встановленому договором порядку.

За змістом ст.ст. 626-629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, сторони за договором, будучи вільними у визначенні його умов та положень, погодили, що відповідач (експедитор) організовує перевезення вантажів виключно на підставі наданих позивачем заявок, форму та зміст яких сторони передбачили у п. 3.3. Договору, що повністю узгоджується із положеннями ст.ст. 993 ЦК України та ст. 12 «Про транспортно-експедиторську діяльність".

Отже, саме заявка відповідача є підставою для організації позивачем (експедитором) перевезення вантажу.

Судом апеляційної інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідач надав позивачу письмову заявку у формі додатку № 38 до Договору, як це передбачено умовами Договору (пункти 2.1.1., 2.1.2., 3.3.), на підставі якої позивач повинен здійснювати надання транспортно-експедиційних послуг; тобто відповідач надав позивачу інформацію відносно вантажу, яка згідно з п. 3.3. Договору, має міститися у заяві на перевезення вантажу.

Відповідно до Закону України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" від 01 серпня 2006 року № 57-V, Україна приєдналась до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19 травня 1956 року в м. Женеві (далі - Конвенція).

За змістом статті 1 Конвенції, вона застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на проживання і громадянство сторін.

Стаття 4 Конвенції передбачає, що договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Пунктом 1 статті 9 Конвенції визначено, що вантажна накладна є первинним доказом укладення договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

За приписами ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні.

Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України.

Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про транзит вантажів", який визначає засади організації та здійснення транзиту вантажів авіаційним, автомобільним, залізничним, морським і річковим транспортом через територію України, транзит вантажів супроводжується товарно-транспортною накладною, складеною мовою міжнародного спілкування. Залежно від обраного виду транспорту такою накладною може бути авіаційна вантажна накладна (Air Waybill), міжнародна автомобільна накладна (CMR), накладна УМВС (СМГС), накладна ЦІМ (СІМ), накладна ЦІМ/УМВС (CIM/SMGS, ЦИМ/СМГС), коносамент (Bill of Lading).

Матеріали справи свідчать, що отримання вантажу ТОВ "Сенсей Груп" підтверджено міжнародними товарно - транспортними накладними CMR № 0836, CMR № 9470, CMR № 0001216, CMR № 7870, CMR № 3084, CMR № 9347, CMR № 6409, CMR № 0607.

Як вказувалось вище, факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення (ч. 13 ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторські послуги»).

Відтак, міжнародні товарно - транспортні накладні CMR № 0836, CMR № 9470, CMR № 0001216, CMR № 7870, CMR № 3084, CMR № 9347, CMR № 6409, CMR № 0607 від 20.10.2018 підтверджують надання позивачем для відповідача транспортно-експедиторських послуг щодо організації перевезення вантажів.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що надані міжнародні товарно - транспортні накладні CMR № 0836, CMR № 9470, CMR № 0001216, CMR № 7870, CMR № 3084, CMR № 9347, CMR № 6409, CMR № 0607 містять печатку відповідача та дату отримання вантажу - 20.10.2018 (оригінали зазначених накладних оглянуті судом апеляційної інстанції).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Статтею 526 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст. 917 ЦК України визначено, що перевізник зобов`язаний надати транспортні засоби під завантаження у строк, встановлений договором.

Як вже зазначалось вище, п. 3.3. Договору сторони погодили, що оплата послуг проводиться замовником протягом 3 (трьох) календарних днів, якщо інше не обумовлено сторонами додатково у підтвердженій заявці чи додатковій угоді до договору, з дати надання замовникові наступного пакету документів: Акту наданих послуг, рахунку, товарно-транспортних документів (ТТН, CMR) з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу, заповнених відповідно до вимог чинних нормативно-правових актів та цього договору. (При цьому сторони можуть узгодити надання експедитором замовнику інших документів, на підставі яких здійснюється передача вантажу, до здійснення оплати). Такі документи надаються експедитором замовникові засобами електронного зв`язку (електронні копії), з використанням адрес електронної пошти, що визначені цим договором, як адреси уповноважених осіб та є належною підставою для здійснення замовником оплати за надані послуги. Оригінали цих документів з підписами та печатками передаються експедитором замовнику щомісяця рекомендованим листом або кур`єром.

Позивачем не підтверджено належним доказом направлення рахунків відповідачу електронною поштою.

Проте, разом з претензією позивачем були направлені на адресу відповідача у тому числі рахунки №№ 3129, 3130, 2835, а також Акти здачі прийняття послуг №№ 4294, 4595, 3899.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства ( ст. 530 ЦК України).

Поштовий перебіг по Київській області, відповідно до Нормативних строків пересилання поштових відправлень (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку), що належать до універсальних послуг поштового звязку, що зазначено на сайті АТ "Укрпошта" простої письмової кореспонденції (поштові картки, листи, бандеролі, секограми) складає непріоритетної - Д+3, пріоритетної Д+2; рекомендованої письмової кореспонденції (поштові картки, листи, бандеролі, секограми) складає непріоритетної - Д+4, пріоритетної Д+3, де Д день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1,2,3,4,5 кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

Так, дата відправлення претензії ТОВ "Логістик-Плюс" за вих. № 250419-1 від 25.04.2019 відповідачу, згідно з поштовим штампом Укрпошти - 25.04.2019 (що також підтверджується копією фіскального чеку № 0435 від 25.04.2019), тому з урахуванням поштового перебігу максимально, який становить 3 дні, строк виконання вимоги (з урахуванням вихідних) настав 06.05.2019.

Відповідач за надані позивачем послуги з перевезення ватажу не розрахувався.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ "Логістик-Плюс" про стягнення з відповідача заборгованості за Договором у розмірі 61 323,33 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Логістик-Плюс" було заявлено про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1 853,99 грн за період з 22.10.2018 по 25.10.2019 та інфляційних втрат у розмірі 3 507,70грн за період з листопада 2018 року по вересень 2019 року.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України)

За розрахунком суду апеляційної інстанції підлягає стягненню з відповідача за період з 07.05.2019 по 25.10.2019 3% річних у розмірі 866,92 грн.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1 853,99 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню. В частині стягнення 987,07 грн 3 % річних задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення інфляційних втрат суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Крім того, оскільки інфляційні втрати пов`язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненнями грошових коштів, а три проценти річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, то ні три проценти річних, ні індекс інфляції не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов`язань.

Як передбачено п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 р. № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права», сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Розмір інфляційних втрат, за розрахунком суду, за період з 07.05.2019 по 30.09.2019 має від`ємне значення (-5,14 грн).

З огляду на, що з відповідача на користь позивача інфляційні втрати стягненню не підлягають.

Також, позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 10 775,40 грн за період з 26.10.2019 по 24.04.2019.

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки ( ст. 611 ЦК України).

Згідно із положень ст.ст. 546, 549 ЦКУкраїни виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидами якої є штраф та пеня.

Положеннями ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом п. 5.4.2 Договору несвоєчасна оплата за послуги експедитора. Пеня розраховується в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від своєчасно несплаченої суми.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що строк виконання вимоги настав лише 06.05.2019, то нарахування пені за прострочення виконання зобов`язання, може здійснюватися лише з 07.05.2019.

Проте, відповідно до розрахунків позивача, пеня нарахована до 24.04.2019, тобто до строку для виконання вимог.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення пені у розмірі 10 775,40 грн задоволенню не підлягають.

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених позивачем в апеляційній скарзі

Суд апеляційної інстанції відхиляє як неспроможні доводи скаржника про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що товарно-транспортна накладна CMR SEGU5200607/40' НС є належним доказом підтвердження отримання відповідачем товару, оскільки остання не містить усіх необхідних реквізитів, з огляду на таке.

Згідно із положеннями Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовіденосин):

- підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина 1 статті 9);

- первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (частина 2 статті 9);

- господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (стаття 1).

- первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію (стаття 1).

За приписами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (з подальшими змінами і в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин):

- господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів (абзац 2 пункту 2.1);

- первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (абзац 1 пункту 2.1);

- первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (абзац 1 пункту 2.1);

- документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. (абзац 1 пункту 2.5);

- первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників (пункт 2.15).

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів.

У разі ж дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18.

Відповідно до статті 58-1 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим. Виготовлення, продаж та/або придбання печаток здійснюється без одержання будь-яких документів дозвільного характеру.

При цьому, у постанові від 20.12.2018 у справі № 910/19702/17 Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчить про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.

Отже, встановивши, що міжнародно товарно - транспортна накладна CMR № 9470 (CMR SEGU5200607/40' НС) містить печатку відповідача, якою засвідчено дату отримання вантажу та враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах тощо і відповідачем не надано доказів наявності обставин того, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа, суд першої інстанції, з яким погоджується суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку про належність, допустимість, достовірність даної накладної як доказу у даній справі.

Аргументи скаржника про те, що суд першої інстанції не дослідив факту отримання відповідачем рахунків для оплати та актів виконаних робіт спростовуються встановленими як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції обставинами справи, а саме, направлення позивачем та отримання відповідачем претензії за вих. № 250419-1 від 25.04.2019 разом із відповідними рахунками на оплату та актами виконаних робіт.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Так, скаржником до суду апеляційної інстанції було подано додаткові документи, а саме: оригінали CMR №№ 0836, 9470 - примірники відповідача, акти приймання-передачі від водія до вантажоотримувача, товарно-транспортні накладні, банківські виписки, копія договору про надання логістичних послуг № 16/11-17 від 05.11.2017.

Однак, судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги додаткові документи, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини.

Частиною 1, 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Якщо зі зміною предмета або підстав позову або поданням зустрічного позову змінилися обставини, що підлягають доказуванню, суд залежно від таких обставин встановлює строк подання додаткових доказів (ч. 7 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підставою для прийняття апеляційною інстанцією додаткових доказів є докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від скаржника.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що додані позивачем до апеляційної скарги нові докази (оригінали CMR №№ 0836, 9470 - примірники відповідача, акти приймання-передачі від водія до вантажоотримувача, товарно-транспортні накладні, банківські виписки, копія договору про надання логістичних послуг № 16/11-17 від 05.11.2017) існували на момент розгляду справи в суді першої інстанції.

При цьому скаржник не був позбавлений можливості надати такі докази під час розгляду справи в суді першої інстанції, однак своїм правом не скористався.

Водночас, заявником апеляційної скарги не доведено належними та допустимими доказами під час апеляційного розгляду справи неможливість подання цих доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У свою чергу, прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 Господарського процесуального кодексу України підстав для їх прийняття фактично буде порушувати принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, оскільки відповідно до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Поруч із цим, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України).

Вказана правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 913/479/18.

Отже, подані позивачем нові докази не досліджуються судом апеляційної інстанції та не враховуються при перегляді рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 частині 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні статті 277 Господарського процесуального кодексу України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду Київської області від 17.01.2020 у справі № 911/2667/19, та, відповідно апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Сенсей Груп" є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сенсей Груп" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 17.01.2020 у справі № 911/2667/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до Господарського суду Київської області.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Ю.Б. Михальська

І.А. Іоннікова