ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року м. ОдесаСправа № 916/1940/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Ярош А.І.

суддів: Колоколова С.І., Разюк Г.П.,

секретар судового засідання Молодов В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ"

на рішення Господарського суду Одеської області від 27 січня 2020 року

у справі №916/1940/19

за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Чорноморської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

до відповідача Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" про стягнення 4 633 942,61 грн.,

за участю представників сторін:

Від позивача - Остапов В.В., наказ № 1-к/351, дата видачі : 13.06.13; Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Чорноморської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України";

Від відповідача - Ільченко К.Р. , витяг з наказу № 631-О, дата видачі : 02.11.17; Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ";

В судовому засіданні 26.05.2020 року згідно з ст. 233 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідача про стягнення 4633942,61 грн за фактично надані послуги з оформлення та обслуговування перепусток на 2019 рік за договором, укладений у спрощений спосіб.

У позовній заяві позивач визначив підставою позову обставину нездійснення відповідачем з позивачем розрахунку за фактично надані останнім послуги з оформлення та обслуговування перепусток на 2019 рік, надані позивачем згідно з заявками відповідача.

Посилаючись на ст.ст. 640, 641, 642 ЦК України позивач вважає, що сторони уклали між собою у спрощений спосіб договір про оформлення перепусток на 2019 рік згідно з тарифами, запропонованими позивачем, шляхом направлення позивачем відповідачу повідомлення про вартість оформлення перепусток та поданням відповідачем відповідних заявок на їх оформлення, а також діями відповідача з оплати окремих рахунків позивача №№ 1650, 3348, 3869.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 27 січня 2020 року у справі №916/1940/19 (суддя Бездоля Д.О. ) позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Чорноморської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" 4633942 грн 61 коп за фактично надані послуги з оформлення та обслуговування перепусток на 2019 рік та судовий збір в сумі 69509 грн 14 коп.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновків про обґрунтованість позовних вимог, суд вважає, що відповідач звернувся до позивача з вказаними заявками, отримав від позивача відповідні послуги без достатніх правових підстав (договору), розуміючи цінову пропозицію позивача з останнім за ці послуги не розрахувався, відповідно, зберіг кошти за рахунок позивача в заявленій останнім до стягнення сумі, розрахованій згідно з наказом позивача від 28.11.2018 № 339.

Не погодившись із вказаним рішенням, Державне підприємство "Морський торговельний порт "Чорноморськ" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати Рішення Господарського суду Одеської області від 27.01.2020 по справі №916/1940/19 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про стягнення 4633942,61 грн. в повному обсязі.

ДП «МТП «Чорноморськ» не погоджується із Рішенням Господарського суду Одеської області від 27.01.2020 по справі №916/1940/19 в повному обсязі, вважає його незаконним та необґрунтованим, яке прийняте при неповному з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а саме стосовно надання послуг ЧФ ДП «АМПУ»; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права (ст. 7, 86 ГПК України) та неправильне застосування норм матеріального права (ст. 1212 ЦК України).

Апелянт зазначає, що здійснюючи аналіз ст. 1212 ЦК України, слід зауважити, що ЧФ ДП «АМПУ» не є власником майна, яке знаходиться на території морського порту Чорноморськ, будь-яке майно, що перебуває на балансі Позивача перебуває у господарському віданні останнього, власником майна є Держава в особі Міністерства інфраструктури України (п. 4.2. Статуту ДП «АМПУ»).

Таким чином, при застосуванні правової конструкції, а саме ст. 1212 ЦК України, ДП «АМПУ» не є належним позивачем у даній справі, адже не є власником майна.

Стосовно відсутності елементів для застосування ст. 1212 ЦК України, як підставу стягнення грошових коштів з ДП «МТП «Чорноморськ», то слід зауважити, що судом першої інстанції не було враховано наступного.

По-перше, ДП «МТП «Чорноморськ» не набувало та не зберігало будь-якого майна ЧФ ДП «АМПУ».

По-друге, не мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, ДП «МТП «Чорноморськ» не було збільшено або збережено майна, яке б стало наслідком втрати такого майна або недоотримання цього майна ЧФ ДП «АМПУ».

По-третє, стосовно відсутності правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, то апелянт зауважує, що ДП «МТП «Чорноморськ» діє в морському порту Чорноморськ, як портовий оператор та здійснює доступ до причалу на підставі договору. Тобто, відсутні будь-яка помилка, обман, випадковість або інші підстави у зв`язку із якими Відповідач міг би набути будь-якого майна ЧФ ДП «АМПУ».

Таким чином, відсутні трьохскладові умови стосовно застосування ст. 1212 ЦК України для стягнення грошових коштів з ДП «МТП «Чорноморськ».

У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтвердили надання послуг з оформлення перепусток на користь Відповідача.

Адже, Позивачем не надано жодного доказу, які б підтвердили, що ЧФ ДП «АМПУ» здійснило виготовлення перепусток відповідного зразка (не відомо стосовно кількості, виду тощо) на користь ДП «МТП «Чорноморськ», у матеріалах справи відсутні первинні документи стосовно надання послуг ЧФ ДП «АМПУ» на користь ДП «МТП «Чорноморськ».

У Рішенні суд першої інстанції зазначає, що ДП «МТП «Чорноморськ» отримано послуги, однак не зазначає коли саме було отримано ці послуги, ким було отримано ці послуги, в який спосіб надавались ці послуги, періодичність надання цих послуг, яким обладнанням, персоналом було надані такі послуги з боку Позивача.

Отже, ЧФ ДП «АМПУ» не надано належних та допустимих доказів стосовно надання послуг/виконання робіт на користь ДП «МТП «Чорноморськ», та відомості, що ДП «МТП «Чорноморськ» набуло результатів цих послуг, отже судом першої інстанції прийнято рішення при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Крім того, скаржник наголошує на допущенні судом порушення норм процесуального законодавства, з посиланням на ст.46 ГПК України.

Як зазначено у Постанові Верховного Суду по справі № 910/13267/18 від 10.09.19 (п. 24), під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Як зазначено в позовній заяві ЧФ ДП «АМПУ» підставою позову є стягнення коштів за договором, який укладено в спрощений спосіб.

Однак, на думку апелянта, в порушення вимог процесуального законодавства суд першої інстанції самостійно без будь-яких правових підстав зазначає, що ДП «МТП «Чорноморськ» набуло майна ЧФ ДП «АМПУ» без достатніх правових підстав та застосовує ст. 1212 ЦК України.

Таким чином, скаржник вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог.

Крім того, апелянт зауважує, що ДП «МТП «Чорнморськ» є портовим оператором в морському порту «Чорноморськ», між ДП «АМПУ» (адміністрація) та ДП «МТП «Чорноморськ» (портовий оператор) укладено договір № 199-П-АМПУ-17 про забезпечення доступу портового оператора до причалу.

Обов`язки адміністрації обумовлені положеннями п. 2.1. договору, зокрема адміністрація зобов`язана не перешкоджати портовому оператору у доступі до причалу.

Також у відповідності до приписів Обов`язкових постанов по морському порту Іллічівськ, усі особи, які перебувають на режимній території порту, зобов`язані мати при собі перепустки встановленого зразка або інші документи, що дають право на перебування

Таким чином, скаржник наголошує, що ДП «АМПУ» зобов`язане здійснювати контроль за периметром морського порту та не вчиняти будь-яких дій стосовно заборони портовому оператору здійснювати доступ до причалів.

Окремо апелянт зауважує, що судом першої інстанції не враховано, а ДП «МТП «Чорноморськ» не дотримано приписів Закону України «Про публічні закупівлі».

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.03.2020 року відкрито апеляційне провадження по справі №916/1940/19.

Встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання копій іншим учасникам справи; заяв чи клопотань стосовно процесуальних питань (призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення у справі спеціаліста, перекладача, вжиття заходів забезпечення позову, відводів, затвердження мирових угод тощо).

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.05.2020 року продовжено термін розгляду апеляційної скарги Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" на рішення Господарського суду Одеської області від 27 січня 2020 року у справі №916/1940/19 на розумний строк. Призначено розгляд справи №916/1940/19 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" на рішення Господарського суду Одеської області від 27 січня 2020 року на 26 травня 2020 року об 11:30 год.

03.04.2020 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Чорноморської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України», в якому позивач вважає викладені в ній доводи такими, що не можуть бути враховані при прийнятті Постанови по справі, а вимоги апеляційної скарги такими, що не підлягають задоволенню. Просить в задоволенні апеляційної скарги державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на рішення Господарського суду Одеської області від 27 січня 2020 року по справі № 916/1940/19 відмовити в повному обсязі.

25.05.2020 року до суду надійшли пояснення від ДП «МТП Чорноморськ», в яких апелянт зазначає, що Як підставу задоволення позову суд першої інстанції посилається на заявки, які були заповнені працівниками ДП «МТП «Чорноморськ» на оформлення перепусток та подані ЧФ ДП «АМПУ» разом із позовом .

Метою обробки персональних даних працівників ДП «МТП «Чорноморськ» є оформлення перепусток на територію порту, тобто безпосередньо до свого робочого місця. Отже, працівники ДП «МТП «Чорноморськ» дали згоду на обробку персональних даних лише з обмеженою метою.

Однак, ЧФ ДП «АМПУ» не надавало будь-яких листів або повідомлень стосовно обробки персональних даних працівників ДП «МТП «Чорноморськ, листи та повідомлення передбачені ст. 21 Закону України «Про захист персональних даних» також відсутні в матеріалах судової справи. Таким чином, ЧФ ДП «АМПУ» без згоди працівників та інших осіб ДП «МТП «Чорноморськ» було надано до суду заявки на оформлення перепусток тим самим було поширено персональні дані працівників ДП «МТП «Чорноморськ» без згоди суб`єктів персональних даних, тобто без будь-яких правових підстав.

Так як, заявки на оформлення перепусток надано до суду без згоди суб`єктів персональних даних, то такі заявки отримано судом з порушенням вимог чинного законодавства, отже заявки не може бути підставою для стягнення будь-яких коштів з Відповідача, адже вказаний доказ є недопустимим.

Слід зауважити, що в матеріалах справи відсутні будь-які правоустановчі документи, які б підтверджували право власності ЧФ ДП «АМПУ» стосовно майна, яке нібито було набуто ДП «МТП «Чорноморськ». Крім того, не зазначено, яке саме майно, яке належить ЧФ ДП «АМПУ» набуло ДП «МТП «Чорноморськ».

У матеріалах справи відсутні докази права власності на перепускну систему на територію морського порту Чорноморськ, крім того не надано витягу з реєстру обтяжень нерухомого майна стосовно перепускної системи або іншого правоустановчого документу. Отже із заявлених вимог не можна встановити, яке саме майно набуло ДП «МТП «Чорноморськ».

Таким чином, ЧФ ДП «АМПУ» не надало будь-яких документів, які б підтверджувати право власності на майно, яке нібито було набуто ДП «МТП «Чорноморськ».

В судове засідання 26.05.2020 року з`явились представники сторін, представник апелянта наполягала на задоволенні апеляційної скарги, представник позивача заперечував проти доводів апелянта, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.12.2017 між сторонами був укладений договір № 199-П-АМПУ-17, за яким позивач зобов`язався забезпечити відповідачу, як портовому оператору, доступ до причалів №№ 1-12, 14-22, 26-29 Іллічівської філії позивача для проведення відповідачем вантажно-розвантажувальних робіт, а останній зобов`язався сплатити позивачеві плату за послуги. Послуга надається з метою забезпечення виконання відповідачем вантажно-розвантажувальних робіт та надання послуг із використання причалів у межах, визначених у паспорті споруди, а саме довжини та ширини конструкції споруди.

Відповідно до п. 1.4. зазначеного договору використання відповідачем причалів для інших потреб, ніж передбачені у п. 1.1. цього договору, та/або отримання інших послуг від позивача є предметом іншого договору або здійснюється за заявками відповідача згідно з затвердженими позивачем вільними цінами (тарифами).

Згідно з п. 3.6. вказаного договору нарахування плати за додаткові послуги (роботи) позивача здійснюється відповідно до затверджених та діючих вільних тарифів (цін) позивача на дату надання (виконання) такої послуги (роботи). Додаткові роботи (послуги), виконані (надані) позивачем за заявкою відповідача, сплачуються відповідачем на підставі рахунків, виставлених позивачем відповідно до затверджених вільних тарифів (цін) позивача та нарядів, довідок або актів наданих послуг, підписаних сторонами.

Відповідно до п. 7.1. даного договору він набуває чинності з дати його підписання обома сторонами і діє протягом 3 років з дати підписання.

07.02.2018 року між сторонами був укладений договір № 18/11-ППЗ про надання послуг з оформлення та обслуговування перепусток, за яким відповідач доручив, а позивач прийняв на себе зобов`язання надавати відповідачеві послуги з оформлення та обслуговування перепусток. Предмет закупівлі: «Послуги з забезпечення перепускного режиму на території ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», код ДК 021:20-4 «Охоронні послуги».

Згідно з п. 2.1. вказаного договору відповідач сплачує послуги позивачу за вільними тарифами, розмір яких наведений у підпунктах до цього договору.

Відповідно до п. 5.2. цього договору він діє до 31.12.2018, а в частині розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

07.05.2018 між сторонами був укладений договір № 18/58-ППЗ про надання послуг з оформлення та обслуговування перепусток, за яким відповідач доручив, а позивач прийняв на себе зобов`язання надавати відповідачеві послуги з оформлення та обслуговування перепусток. Предмет закупівлі: «Послуги з забезпечення перепускного режиму на території ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», код ДК 021:20-4 «Охоронні послуги».

Згідно з п. 2.1. вказаного договору відповідач сплачує послуги позивачу за вільними тарифами, розмір яких наведений у підпунктах до цього договору.

Відповідно до п. 5.1. цього договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2018, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2018 № 975 встановлено, що у разі відповідності категоріям, затвердженим цією постановою, такі об`єкти охороняються органами поліції охорони на договірних засадах. Відповідно до п. 7 Категорій об`єктів державної форми власності та сфер державного регулювання, які підлягають охороні органами поліції охорони на договірних засадах, затверджених цією постановою Уряду, до переліку цих об`єктів увійшли об`єкти державних підприємств, що забезпечують функціонування морських портів України.

27.12.2018 між позивачем та Управлінням поліції охорони в Одеській області був укладений договір про надання послуг з охорони, за яким вказане Управління зобов`язалось надати позивачеві охоронні послуги за кодом ДК 021:20-4, а саме: послуги з озброєної фізичної охорони території морських портів, об`єктів відокремлених структурних підрозділів ДП АМПУ та інших об`єктів позивача, а останній, в свою чергу, зобов`язався прийняти та оплатити надані послуги. Згідно з п.п. 5.1., 5.2. вказаного договору термін надання послуг: з моменту підписання уповноваженими представниками сторін актів приймання під охорону до 31.12.2019. Місце надання послуг - периметри територій, зокрема, Ізмаїльського морського порту, причальні лінії, об`єкти відокремлених структурних підрозділів ДП АМПУ та інші об`єкти позивача.

Згідно з п. 1.1. статуту позивача, затвердженим наказом Міністерства інфраструктури України від 02.04.2018 № 149, позивач є державним унітарним підприємством, діє як державне комерційне підприємство та входить до сфери управління міністерства.

Згідно з зведеним переліком суб`єктів природних монополістів станом на 28.02.2019 позивач є монополістом в товарній групі «спеціалізовані послуги морських портів» з територією діяльності, в т.ч., Одеська обл.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 № 405 був затверджений перелік спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню. Згідно з вказаним переліком до цих послуг належать: забезпечення лоцманського проведення; регулювання руху суден; забезпечення проведення криголамних робіт; забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, крім причалу, що використовується портовим оператором на підставі договору оренди, концесії, спільної діяльності, укладеного відповідно до законодавства.

Наказом ДП «АМПУ» в особі Іллічівської філії ДП «АМПУ» від 28.11.2018 № 339 були затверджені та введені в дію з 01.01.2019 вільні тарифи, в т.ч., на оформлення пішохідної перепустки, перепустки на легковий транспорт, перепустки на вантажопасажирський транспорт, перепустки на вантажний автотранспорт, перепустки для відвідування суден під іноземним прапором тощо; встановлено, що накази позивача від 20.11.2017 № 277 та від 25.06.2018 № 169 «Про затвердження вільних тарифів на вартість послуг СМБ на 2018 рік» втрачають чинність з 01.01.2019.

Листом від 14.12.2018 № 1934/04-07 з додатком відповідач запропонував позивачу взяти участь у переговорній процедурі закупівлі за предметом закупівлі Код ДК 021:20-4 Охоронні послуги (послуги з охорони об`єктів та особистої безпеки), яка була призначена на 18.12.2018.

Листом від 14.12.2018 № 162/15-02.2-10 позивач в особі Іллічівської філії повідомив відповідача про затвердження наказом від 28.11.2018 № 339 нових ставок вільних тарифів на оформлення перепускних документів та інші допоміжні послуги СМБ Адміністрації порту.

Для участі у переговорній процедурі закупівлі позивач подав відповідачу цінову пропозицію від 18.12.2018 № 1193/15-09.7-10 на загальну суму 6000000,00 грн, в якій повідомив останнього про запропоновану вартість предмету закупівлі з урахуванням вільних тарифів на 2019 рік, затверджених ним власним наказом від 28.11.2018 № 339.

За результатами проведених переговорів відповідача з позивачем сторонами не було укладено договору.

З 13.12.2018 року відповідач ДП «МТП «Чорноморськ» звертався до Іллічівської філії ДП «АМПУ» із заявами на оформлення для зазначених у заявках осіб для виконання ними службових обов`язків, а також для транспортних засобів, перепусток (пішохідних, автотранспортних) на територію порту терміном дії з 01.01.2019 до 31.12.2019 (а.с. 33-249, т. 1, а.с. 1-249, т. 2, а.с. 1-23, т. 3).

Позивач, посилаючись на надання послуг з оформлення та обслуговування перепусток на 2019 рік на загальну суму 4 633 942,61 грн, яка була розрахована позивачем згідно з вільними тарифами, введеними позивачем з 01.01.2019 згідно з чинним власним наказом від 28.11.2018 № 339, підписав акт надання послуг від 21.02.2019 № Пр/2850 на суму 4633942,61 грн та виставив відповідачу для оплати рахунок від 21.02.2019 № Пр/2850 на суму 4633942,61 грн. (т.3 а.с.24)

Відповідач акт надання послуг від 21.02.2019 № Пр/2850 не підписав, рахунок від 21.02.2019 № Пр/2850 не сплатив, заперечуючи щодо вартості послуг, що і стало підставою для звернення позивача із позовом у даній справі.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про морські порти України» контроль за встановленим режимом перебування і переміщення в межах морського порту здійснюють служби морської безпеки, загони охорони морського порту спільно з органом охорони державного кордону з дотриманням вимог міжнародних договорів України. Загони охорони морського порту, служби морської безпеки можуть створюватися в установленому законом порядку адміністрацією морських портів України, власниками морських терміналів та портовими операторами і діють на підставі положень про них, типові форми яких затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту. Підтримання режиму перебування в морському порту із залученням сторонніх охоронних послуг здійснюється на договірних засадах відповідно до вимог законодавства. Загальний контроль за дотриманням режиму перебування і переміщення в морському порту здійснює адміністрація морських портів України.

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про морські порти України» у процесі своєї діяльності адміністрація морських портів України укладає договори щодо модернізації, реконструкції та будівництва об`єктів портової інфраструктури, інші договори, що відповідають цілям її утворення, у тому числі господарські договори з питань забезпечення своєї діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про морські порти України» фінансування діяльності адміністрації морських портів України здійснюється за рахунок портових зборів, що справляються нею відповідно до цього Закону, плати за надання послуг та орендної плати, інших незаборонених законодавством джерел.

Згідно з ст. 18 Закону України «Про морські порти України» господарська діяльність у морському порту провадиться відповідно до законодавства, обов`язкових постанов по порту та зводу звичаїв морського порту. У межах морського порту функціонують суб`єкти господарювання усіх форм власності, діяльність яких пов`язана з обслуговуванням суден, пасажирів, вантажів, та підприємства, продукція та/або сировина яких транспортується територією та акваторією порту.

Відповідно до п. 1.2. Зводу звичаїв морського порту Іллічівськ звід встановлює правила надання послуг, обслуговування суден і пасажирів, що склались і тривалий час застосовуються на практиці в морському порті Іллічівськ. Згідно з п.п. 7.1., 7.2. Зводу звичаїв у морському порті Іллічівськ надаються, в т.ч., інші роботи та послуги, не вказані в переліку. Послуги надаються відповідно до укладених договорів, з урахуванням Правил надання послуг у морських портах, затвердженим Міністерством інфраструктури України в установленому порядку, та інших нормативно-правових актів, міжнародних договорів, ратифікованих Україною.

Відповідно до п/п. 15.4.2. п. 15.4. Обов`язкових постанов по морському порту Іллічівськ, затверджених наказом позивача від 26.05.2016 № 162, перепускний та внутрішньо-об`єктовий режим на території морського порту Іллічівськ регулюється Положенням про забезпечення пропускного, внутрішньо-об`єктового режиму та морської безпеки на території Іллічівського морського порту, затвердженим наказом голови позивача. Усі особи, які перебувають на режимній території порту, зобов`язані мати при собі перепустки встановленого зразка або інші документи, що дають право на перебування на території порту та пред`явити їх на першу вимог СБ адміністрації морського порту Іллічівськ та ВПС.

Відповідно до п. 1.3. Положення про забезпечення пропускного, внутрішньо-об`єктового режиму та морської безпеки на території Іллічівського морського порту, затвердженого наказом начальника адміністрації Іллічівського морського порту від 04.03.2015 № 110, вимоги Положення є обов`язковими для усіх фізичних та юридичних осіб незалежно від форми власності, які здійснюють свою діяльність на території та акваторії Іллічівського морського порту. Особи, винні в порушенні пропускного та внутрішньо-об`єктового режиму і інших пунктів даного Положення, несуть відповідальність в межах діючого законодавства України.

Згідно з п.п. 3.1., 3.6. вказаного Положення пропускний режим - це комплекс заходів і правил по запобіганню несанкціонованого входу і виходу осіб, виїзду і в`їзду транспортних засобів, вивозу/виносу і ввезенню/вивезенню ТМЦ. З метою забезпечення завдань пропускного режиму на території ІМП, що охороняється, створено контрольно-пропускні пункти згідно з дислокацією, затвердженою начальником ІФ ДП АМПУ.

Відповідно до п.п. 3.22., 3.23. зазначеного Положення працівник ІФ ДП АМПУ, портових операторів, СО , який прибув на КПП без перепустки, зобов`язаний повідомити про це свого безпосереднього керівника, який, в свою чергу, відбирає письмове пояснення від працівника і клопоче та оформлює лист на видачу разової перепустки. При відсутності документів у працівника, яка прибув без перепустки, допуск на територію ІМП заборонений.

Згідно з п.п. 4.1., 4.5. даного Положення перепустки, що видаються працівникам, службовцям і відвідувачам ІМП, працівникам сторонніх та підрядних організацій поділяються за строками дії - на постійні, тимчасові, гостьові і за призначенням - на персональні (пішохідні), транспортні і матеріальні. Персональні тимчасові перепустки видаються працівникам ІФ ДП АМПУ, портових операторів, сторонніх та підрядних організацій, відрядженим до ІМП особам, співробітникам організацій і фірм, які перебувають на території ІМП, в порядку, зазначеному у п. 4.4.1. на термін понад 1 добу, але не більше ніж до кінця року. Тимчасові перепустки видаються, зокрема, працівникам ІФ ДП АМПУ та портових операторів з терміном на рік до кінця року.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про морські порти України» тарифи на спеціалізовані послуги, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, та послуги, які оплачуються у складі портових зборів, підлягають державному регулюванню національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту. Перелік спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, визначає Кабінет Міністрів України. Тарифи на інші послуги, крім визначених у частині першій цієї статті, є вільними та визначаються договором між суб`єктом господарювання, який надає відповідні послуги, та їх замовником.

Згідно з ч.ч. 3, 7 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Згідно з ч.ч. 1, 8 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 190 ГК України вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни. Вільні ціни визначаються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб`єкта господарювання.

Згідно з ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 641, ч. 1 ст. 642 ЦК України пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Згідно з ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903, ст. 905 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі» замовники - органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи соціального страхування, створені відповідно до закону, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків. До замовників також належать юридичні особи та/або суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність в окремих сферах господарювання та відповідають хоча б одній з таких ознак: органам державної влади, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування належить частка у статутному капіталі суб`єкта господарювання в розмірі більше ніж 50 відсотків або такі органи володіють більшістю голосів у вищому органі суб`єкта господарювання чи правом призначати більше половини складу виконавчого органу або наглядової ради суб`єкта господарювання; наявність спеціальних або ексклюзивних прав.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про публічні закупівлі» цей Закон застосовується: до замовників, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1,5 мільйона гривень; до замовників, які здійснюють діяльність в окремих сферах господарювання, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 1 мільйон гривень, а робіт - 5 мільйонів гривень. Під час здійснення закупівлі товарів, робіт і послуг, вартість яких є меншою за вартість, що встановлена в абзацах другому і третьому цієї частини, замовники повинні дотримуватися принципів здійснення публічних закупівель, установлених цим Законом, та можуть використовувати електронну систему закупівель з метою відбору постачальника товару (товарів), надавача послуги (послуг) та виконавця робіт для укладення договору.

Відповідно до ч. 7 ст. 2 Закону України «Про публічні закупівлі» забороняється придбання товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур, визначених цим Законом, та укладання договорів, які передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур, визначених цим Законом. Замовник не має права ділити предмет закупівлі на частини з метою уникнення проведення процедури відкритих торгів або застосування цього Закону.

Згідно з ст. 35 Закону України «Про публічні закупівлі» переговорна процедура закупівлі - це процедура, що використовується замовником як виняток і відповідно до якої замовник укладає договір про закупівлю з учасником після проведення переговорів з одним або кількома учасниками. Переговорна процедура закупівлі застосовується замовником як виняток, зокрема, у разі відсутності конкуренції (у тому числі з технічних причин) на відповідному ринку, внаслідок чого договір про закупівлю може бути укладено лише з одним постачальником, за відсутності при цьому альтернативи. За результатами проведених переговорів з учасником (учасниками) замовник приймає рішення про намір укласти договір. Переговорна процедура закупівлі відміняється замовником, в т.ч., у разі непідписання учасником договору про закупівлю у строк 35 днів з дня оприлюднення на веб-порталі Уповноваженого органу повідомлення про намір укласти договір за результатами застосування переговорної процедури закупівлі.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Забороняється укладання договорів, що передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель, крім випадків, передбачених цим Законом. Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури.

Згідно з ст. 37 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю є нікчемним, зокрема, у разі його укладення з порушенням строків, передбачених частиною другою статті 32 та абзацом восьмим частини третьої статті 35 цього Закону, крім випадків зупинення перебігу строків у зв`язку з розглядом скарги органом оскарження відповідно до статті 18 цього Закону.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Як встановлено судовою колегією, між сторонами не було укладено договір про надання послуг з оформлення та обслуговування перепусток на 2019 рік, не було погоджено істотних умов договору таких як: ціна, строк, інших істотних умов, передбачених для договорів даного виду, зокрема ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

Листом від 31.01.2019 № 199/05-17 відповідач звернувся до позивача з проханням здійснити оформлення перепусток на 2019 рік на право відвідування суден під іноземним прапором, про виконання даних послуг з оформлення перепусток сторонами був підписаний акт надання послуг від 04.02.2019 № Пр/1650 на суму 80692,42 грн, позивачем виставлений рахунок для оплати від 31.01.2019 №Пр/1650 на суму 80692,42 грн, який був оплачений відповідачем 04.02.2019, що підтверджується вказаними доказами, банківською випискою та визнається сторонами.

Також, позивачем були надані відповідачу послуги з оформлення перепусток на легковий та вантажний автотранспорт, про що сторони підписали акти від 05.03.2019 № Пр/3348 на суму 4368,05 грн, від 19.03.2019 № Пр/3869 на суму 11796,60 грн, позивач виставив рахунки від 05.03.2019 № Пр/3348 (від 18.03.2019 № Пр/4122) на суму 4368,05 грн, від 19.03.2019 № Пр/3869 на суму 11796,60 грн, які були оплачені відповідачем 19.03.2019, 11.04.2019, що підтверджується вказаними доказами, банківською випискою та визнається сторонами.

Крім того, позивачем були надані відповідачу зазначені послуги з оформлення та обслуговування перепусток, що підтверджується заявками ДП «МТП «Чорноморськ», актом виконаних робіт від 21.02.2019 року №пр/2850 (т.3 а.с.26). Зазначений акт та рахунок направлені відповідачу листом від 25.02.2019 № 49/13-07-03-17-537.

Акт відповідачем не підписаний, проте не містить мотивованих зауважень щодо обсягу та вартості наданих послуг, відповідач не заявив про недоліки акту.

Зважаючи на встановлені обставини, а саме звернення відповідача із заявками про оформлення перепусток на 2019 рік, акт виконаних робіт та рахунок, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про фактичне надання послуг з оформлення та обслуговування перепусток на 2019 рік.

Забезпечення перепускного режиму є послугою, яка сприяє в першу чергу належній господарській діяльності Відповідача, оскільки виключно Позивач здійснює облік ТМЦ та вантажів Відповідача, яке вивозиться із порту, виключно Позивач контролює наявність дозвільних документів у особи при вивезенні ТМЦ та вантажу Відповідача із території порту, виключно Позивач здійснює превентивні заходи направлені на упередження несанкціонованого вивезення майна Відповідача із території порту. Таким чином, послуга з оформлення перепуски включає в себе не лише видачу перепустки на територію порту, а здійснення інших заходів в інтересах Відповідача.

Доводи апелянта про відсутність доказів надання зазначених послуг судова колегія відхиляє, з огляду на те, що факт того, що ДП «Чорноморськ» працює в штатному режимі є загальновідомим. Працівники відповідача отримують доступ на територію морського порту, матеріали справи не містять будь-яких претензій, скарг щодо недопуску працівників порту на територію порту, що і свідчить про фактичне споживання відповідачем послуг, наданих позивачем.

Крім того, матеріали справи містять договори 2017-2018 рр., з яких вбачається, що сторони домовлялись про надання ДП «АМПУ» послуг з оформлення перепусток для доступу працівників порту на територію причалу, а ДП «МТП Чорноморськ» не заперечував проти укладення таких договорів та оплати наданих послуг з оформлення перепусток.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідач звертався до Господарського суду Одеської області з позовом до позивача про визнання укладеним у спірних відносинах договору про надання послуг з оформлення та обслуговування перепусток у запропонованій відповідачем редакції.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 01.04.2019 у справі № 916/2976/18 даний позов був залишений без розгляду за заявою відповідача у справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Згідно з протоколом проведення переговорної процедури закупівлі від 18.12.2018 тендерним комітетом ДП «МТП Чорноморськ» було вирішено звернутися до Антимонопольного комітету України для визначення законності встановлення тарифів, з огляду на те, що позивач займає монопольне становище при наданні послуг, що є предметом закупівлі.

На звернення відповідача Одеське обласне територіальне відділення АМК України листом від 29.03.2019 № 65-02/824 (т.4 а.с.138-140) повідомило заявника про таке: «надання послуг з оформлення та обслуговування усіх видів перепусток із подальшим стягнення плати за вільними цінами (тарифами) цілком відповідає законодавству.

При цьому, при розрахунку вільної ціни (тарифу) калькуляції собівартості цієї послуги розробляються із урахуванням витрат на забезпечення режиму перебування і переміщення в морських портах, пропускного та внутрішньо-об`єктового режиму в порту (перевірка перепусток, облік доступу, перевірка осіб та речей на предмет виявлення небезпечних та/або заборонених).

Розрахунок вільних цін (тарифів) на послуги ґрунтується на принципі повного відшкодування витрат філій на виконання послуги, при якому ціна складається із вартості витрачених на платну послугу ресурсів та прибутку (із врахуванням нормативу рентабельності). До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються прямі матеріальні витрати, прямі витрати на оплату праці, інші прямі витрати, змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати. Відповідно до Положення про філію та Статуту Іллічівська філія ДП «АМПУ», зокрема, зобов`язана виконувати фінансовий план. Тому розрахунок вільних тарифів на послуги, які надаються службою морської безпеки, в тому числі оформлення перепусток, виконується виходячи із принципу відшкодування витрат Іллічівської філії ДП «АМПУ», пов`язаних із наданням відповідних робіт (послуг).

Розрахунки вартості перепусток на 2019 рік здійснювалась на базі витрат за 4 квартал 2017 р. та 9 місяців 2018 р. з урахуванням макропоказників економічного та соціального розвитку України на 2018-2020 р.р., затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2017 № 411, із врахуванням листа ДП «АМПУ» від 24.01.18 р. № 447 (зростання середньомісячної заробітної плати працівників - 114,1% до попереднього року, зростання вартості товаро-матеріальних цінностей - 107,2%, курс долара США - 29,3 грн.), а також окремих статей економічних показників діяльності Іллічівської філії ДП «АМПУ», що включені до проекту зведеного фінансового плану ДП «АМПУ» на 2019 рік. До калькуляції включено витрати з утримання працівників Служби морської безпеки, які безпосередньо приймають участь у надані відповідної послуги з урахуванням необхідної кількості часу для надання послуги, та додані непрямі витрати (накладні витрати відповідних підрозділів Служби морської безпеки, адміністративні та загальновиробничі витрати).

Таким чином, в ході розгляду питань, порушених у заявах ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», порушень законодавства про захист економічної конкуренції станом на теперішній час не встановлено.

В той же час Відділенням встановлено застосування ДП «АМПУ» різних рівнів рентабельності при визначенні вартості послуг за вільними цінами в різних портах Одеської області, зокрема при визначенні вартості різних видів перепусток.

Враховуючи викладене, Відділення продовжує дослідження питання вартості послуг, встановленої за вільними цінами в портах України.»

Судом встановлено, що послуги з оформлення та обслуговування перепусток, які надаються у порту суб`єктом природної монополії, не входять до переліку спеціалізованих послуг, які підлягають державному регулюванню, відповідно, позивач може самостійно згідно з ч. 3 ст. 21 Закону України «Про морські порти України» визначати вільні тарифи на оформлення і обслуговування перепусток, про що і видав наказ від 28.11.2018 № 339.

Як зазначено вище, за результатами проведення відповідачем з позивачем переговорної процедури закупівлі в порядку, передбаченому Законом України «Про публічні закупівлі», відповідач не прийняв рішення про намір укласти договір, а вирішив звернутися до Антимонопольного комітету України для визначення законності встановлення тарифів.

Отже, доводи апелянта про незаконність рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості зводяться, зокрема, до незгоди з ціною наданих послуг Іллічівської філії ДП «АМПУ».

Однак, судова колегія відхиляє дане твердження апелянта, з огляду на зміст листа Одеського обласного територіального відділення АМК України від 29.03.2019 № 65-02/824, більш того, наприкінці листа зазначено, що Відділення продовжує дослідження питання вартості послуг, встановленої за вільними цінами в портах України, однак відомості про прийняття будь-якого рішення за результатами дослідження АМКУ до суду не надані.

Фактичні обставини справи свідчать про надання позивачем відповідачу за його заявками послуги з оформлення перепусток вартістю 4633942,61 грн, яка була розрахована позивачем згідноз вільними тарифами, введеними позивачем з 01.01.2019 згідно з чинним власним наказом від 28.11.2018 № 339. В свою чергу, відповідачем не подано суду жодних належних та допустимих доказів щодо іншої вартості послуг позивача з оформлення перепусток у 2019 році.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач звернувся до позивача з вказаними заявками, отримав від позивача відповідні послуги без достатніх правових підстав (договору), розуміючи цінову пропозицію позивача з останнім за ці послуги не розрахувався.

Доводи апелянта про те, що ЧФ ДП «АМПУ» не є власником майна, яке знаходиться на території морського порту Чорноморськ, будь-яке майно, що перебуває на балансі Позивача перебуває у господарському віданні останнього, власником майна є Держава в особі Міністерства інфраструктури України, судова колегія відхиляє, позаяк такі твердження апелянта є помилковими.

Судова колегія зауважує, що відсутність дій Відповідача щодо оплати вартості оформлення та подальшого обслуговування перепусток, надає Позивачу право на "законне очікування", що йому будуть повернуті зазначені кошти, які неминуче мали б вибути із володіння Відповідача на користь Позивача (тобто має місце збереження майна за рахунок іншої особи). При цьому, відповідно до п. 2 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, в даному випадку майном може бути гроші або матеріально благо у вигляді отриманої послуги. Безпідставно набуте майно повертається тому, за рахунок кого було набуте (правова позиція ВС викладена Постанові від 06 лютого 2020 року по справі № 910/13271/18).

В п. 72, 78 Постанови від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 ВП Верховного Суду зазначається, що коли особа користувалася земельною ділянкою без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим зберегла кошти, вона зобов`язана повернути ці кошти на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Отже, неповернення Відповідачем коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення ЄСПЛ у справах "Брумареску проти Румунії" (п. 74), "Пономарьов проти України" (п. 43), "Агрокомплекс проти України" (п. 166).

З огляду на викладене, є неправомірним твердження скаржника, що ДП «МТП «Чорноморськ» не зберігало будь-якого майна ЧФ ДП «АМПУ».

Таким чином, судова колегія доходить висновку про те, що відповідач ДП «МТП «Чорноморськ» без достатніх правових підстав (договору) зберіг кошти за рахунок позивача в заявленій останнім до стягнення сумі 4633942,61 грн, розрахованій згідно з наказом позивача від 28.11.2018 № 339.

Щодо доводів скаржника про порушення позивачем вимог ЗУ «Про публічні закупівлі», судова колегія вважає їх неприйнятними, оскільки між сторонами договору укладено не було, істотні умови не погоджено, а було фактично надані послуги без укладення договору. Тому приписи ЗУ «Про публічні закупівлі» до даних правовідносин не застосовуються.

Розглядаючи доводи апелянта про допущення судом порушення норм процесуального законодавства, з посиланням на ст.46 ГПК України, а саме самостійну перекваліфікацію позовних вимог та вихід за межі позовних вимог, судова колегія не вбачає порушення законодавства судом першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, звертаючись з позовом, позивач просив стягнути заборгованість за надані послуги за договором, укладеним у спрощений спосіб. У рішенні, що оскаржується, суд першої інстанції дійшов висновків про необхідність застосувати до спірних правовідносин між сторонами ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 4, ст. 162 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи за позовами суб`єктів господарської діяльності, фізичних осіб, які такими не є, державних та інших органів, які визначають предмет (матеріально-правову вимогу) та підстави (обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а не самі лише посилання позивача на певну норму закону) позову.

При цьому, господарський суд з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення саме ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Отже, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 908/2552/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 вказала, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

За цих обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цілком правомірно та не виходячи за межі позовних вимог дійшов висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень ст.1212 ЦК України.

Судова колегія також вважає безпідставними посилання апелянта на поширення персональних даних, зазначених у заявках на оформлення перепусток без згоди працівників та інших осіб ДП «МТП «Чорноморськ», з огляду на наступне.

Згідно із частинами першою, другою статті 11 Закону України «Про інформацію» інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Закон України «Про захист персональних даних» регулює правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про захист персональних даних» поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних. Поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012 інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) - це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім`ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов`язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування. Така інформація про фізичну особу та членів її сім`ї є конфіденційною і може бути поширена тільки за їх згодою, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Судовою колегією встановлено, що заявки на оформлення перепусток на територію порту працівників ДП «МТП Чорноморськ» є доказами по справі про стягнення вартості наданих послуг, та надані до суду виключно з метою підтвердження кількості виготовлених перепусток, обсягу наданих послуг саме працівникам порту відповідно до приписів ст.74-76 ГПК України, ця інформація була пов`язана з розглядом справи, де стороною є позивач.

Відомості щодо персональних даних, зокрема, паспортних даних фізичних осіб, не мають для суду значення та не досліджуються судом, не будуть зазначені в судовому рішенні, що унеможливлює їх розповсюдження.

Отже, судова колегія доходить висновку, що під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права.

За таких обставин, оскільки доводи апеляційної скарги, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про законність оскаржуваного рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 4633942,61 грн. за фактично надані послуги з оформлення та обслуговування перепусток на 2019 рік в повному обсязі, оскільки відповідачем не спростовано ані факту надання послуг, ані їх вартості.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія доходить висновку про обґрунтованість, дотримання норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, що є підставою для залишення рішення Господарського суду Одеської області від 27 січня 2020 року у справі №916/1940/19 без змін, а апеляційної скарги Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ - без задоволення.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями ст. ст. 240, 270, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282-285 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 27 січня 2020 року у справі №916/1940/19 залишити без змін.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.ст.287-288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 01.06.2020 року.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк