ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/616/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Саєнко А.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фермерського господарства Лаврика Юрія Вікторовича ( АДРЕСА_1 )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Васищевський завод рослинних олій" (62495, Харківська область, Харківський район, смт. Васищево, вул. Овочева, 13)
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство Лаврика Юрія Вікторовича звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Васищевський завод рослинних олій", в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 1070833, 24 грн., з яких: 897941,11 грн. - сума основного боргу, 14474, 64 грн. - 3% річних, 18256,48 грн. - інфляційні втрати, 140161,02 грн. - пені. Витрати зі сплати судового збору позивач також просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обгрунтовані невиконанням відповідачем Договору поставки № 0024СК від 10.09.2019 в частині своєчасної оплати за поставлений позивачем товар.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін; призначити підготовче засідання.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.03.2020 виправлено описку в ухвалі господарського суду Харківської області від 03.03.2020 по справі №922/616/20 та вказано вірні дату та час підготовчого засідання - "02 квітня 2020 року о 12:00 год. "

18.03.2020 відповідачем до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву за вх. №6934, в якому відповідач не погоджується із сумою нарахованої пені та просить надати розстрочку виконання рішення суду за наступним графіком: 50% суми, що підлягає сплаті згідно рішення суду - не пізніше останнього банківського дня місяця, в якому рішення суду набере чинності; 50% суми, що підлягає сплаті згідно рішення суду - не пізніше останнього банківського дня місяця, наступного за місяцем, в якому рішення суду набере чинності.

Відзив долучено до матеріалів справи.

19.03.2020 до канцелярії суду від відповідача електронною поштою надійшло клопотання за вх. № 730 про відкладення розгляду справи.

23.03.2020 відповідачем до канцелярії суду подано клопотання про відкладення розгляду справи за вх. № 7383 у зв`язку з запровадженням карантину.

31.03.2020 до канцелярії суду від відповідача електронною поштою надійшло клопотання за вх. № 928 про відкладення розгляду справи.

Клопотання долучені судом до матеріалів справи.

30.03.2020 представником Фермерського господарства Лаврика Юрія Вікторовича до канцелярії суду подано заяву про забезпечення позову за вх. № 7876.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.04.2020в задоволенні заяви Фермерського господарства Лаврика Юрія Вікторовича про забезпечення позову ( вх. № 7976 від 30.03.2020) у справі № 922/616/20 відмовлено.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.04.2020продовжено строк підготовчого засідання у справі № 922/616/20 на тридцять днів, задоволено клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання, підготовче засідання у справі № 922/616/20 відкладено. Роз`яснено, що про дату та час наступного підготовчого засідання сторони будуть повідомлені ухвалою суду додатково.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.05.2020 в порядку ст. ст. 120-121 ГПК України повідомлено про те, що підготовче засідання у справі відбудеться 28.05.2020 о 11:00 год.

В підготовчому засіданні 28.05.2020 присутні представники позивача та відповідача надали спільну заяву за вх. № 12009, в якій зазначили, що не заперечують проти переходу до розгляду справи по суті.

В підготовчому засіданні 28.05.2020 на підставі п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та перехід до судового розгляду по суті.

Також, в судовому засіданні 28.05.2020 на підставі ч. 1 ст. 216 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про відкладення судового засідання на 04.06.2020 о 12:45 год.

В призначене судове засідання 04.06.2020 учасники справи своїх представників не направили, про час та дату судового засідання повідомлені належним чином.

При цьому, суд звертає увагу на те, що явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а брати участь у судових засіданнях є правом учасників справи, що встановлено ст. 42 ГПК України. Окрім того, за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

10.09.2019 між Фермерським господарством Лаврика Юрія Вікторовича (постачальником, позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Васищевський завод рослинних олій" (покупцем, відповідачем) укладено Договір поставки № 0024СК.

Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти та своєчасно здійснити оплату продукції - соняшник врожаю 2019 року, в порядку і на умовах цього договору.

Згідно з п. 2.1 Договору загальна сума договору складається з сум окремих партій продукції, визначених у Додатках (Специфікаціях) до даного договору, згідно з якими була поставлена продукція, протягом дії даного Договору.

Відповідно п. 2.3. Договору, покупець проводить оплату продукції на умовах, які зазначені в Специфікації на розрахунковий рахунок постачальника в строк, що затверджений сторонами в Специфікації.

Відповідно до п. п. 4.1-4.2 договору продукція поставляється покупцеві окремими партіями в термін, що зазначений у специфікації до даного договору. Датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної.

Згідно пункту 8.1 Договору сторони погодили, що термін дії договору встановлюється з дня його підписання сторонами і до 31 липня 2020р, а в разі несвоєчасного виконання сторонами своїх договірних зобов`язань - до повного виконання ними взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до Специфікації №1 від 10 вересня 2019 року до договору сторонами визначено строки поставки продукції - соняшнику врожаю 2019 року до 23 вересня 2019 року, розмір партії продукції (кількість тон) - 300 тон, ціну за 1 тону без ПДВ - 7416,67 грн., загальну вартість продукції без ПДВ - 2225001,00 грн. та вартість продукції з ПДВ- 2670001,20 грн.

Відповідно до Специфікації №2 від 13 вересня 2019 року до договору сторонами визначено строки поставки продукції - соняшнику врожаю 2019 року до 23 вересня 2019 року, розмір партії продукції (кількість тон) - 300 тон, ціну за 1 тону без ПДВ - 7208,33 грн., загальну вартість продукції без ПДВ - 2162499,00 грн. та вартість продукції з ПДВ- 2594998,80 грн.

Згідно пункту 3 Специфікацій покупець перераховує на розрахунковий рахунок постачальника оплату у розмірі 80% від загального обсягу продукції протягом семи банківських днів з моменту поставки продукції на склад покупця. Залишок коштів 20% покупець перераховує протягом п`яти банківських днів з дати реєстрації податкової накладної та надання постачальником всіх оригіналів документів. Перехід права власності на продукцію здійснюється в момент фактичної передачі продукції Покупцю на його складі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання з поставки товару за договором, поставивши Відповідачу за період з 10.09.2019 по 16.09.2019 товару (соняшник врожаю 2019 року) на загальну суму 5477941,11 грн., що підтверджується :

- видатковою накладною № 22 від 10.09.2019 на суму 474192,52 грн.;

- видатковою накладною № 23 від 11.09.2019 на суму 824317,94 грн.;

- видатковою накладною № 24 від 12.09.2019 на суму 856260,77 грн.;

- видатковою накладною № 25 від 13.09.2019 на суму 779785,16 грн.;

- видатковою накладною № 26 від 14.09.2019 на суму 757125,41 грн.;

- видатковою накладною № 27 від 15.09.2019 на суму 1143547,30 грн.;

- видатковою накладною № 28 від 16.09.2019 на суму 642712,01 грн.

Покупцем (відповідачем) поставлений товар було прийнято по кількості та якості без будь-яких зауважень та заперечень, про що свідчать підписи представника на вищевказаних видаткових накладних.

Однак, відповідач, в порушення умов Договору та Специфікацій, не розрахувався з позивачем в повному обсязі та сплатив за поставлений товар лише частково у сумі 4580000,00 грн., внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість за Договором поставки № 0024СК у розмірі 897941,11 грн.

06.02.2020 позивач на адресу відповідача направив претензію (вих. № 1-ю від 05.02.2019) про сплату заборгованості в добровільному порядку, що підтверджується поштовим чеком № 105 та повідомленням про вручення поштового відправлення № 603. Однак, претензія позивача була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Враховуючи те, що відповідачем заборгованість за отриманий товар погашена не була, позивач звернувся до суду з відповідним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором поставки № 0024СК від 10.09.2019 у розмірі 1070833, 24 грн., з яких: 897941,11 грн. - сума основного боргу, 14474, 64 грн. - 3% річних, 18256,48 грн. - інфляційні втрати, 140161,02 грн. - пені.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами ст. 173 Господарського України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 вищевказаної статті, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити а нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору поставки № 0024СК від 10.09.2019 за період з 10.09.2019 по 16.09.2019 позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 5477941,11 грн. Вказане підтверджується видатковими (а.с. 17-23) та довіреностями на прийняття товару (а.с. 24-25).

Проте, в порушення умов Договору, відповідач за поставлений товар у встановлений строк не розрахувався, внаслідок чого за ним рахується заборгованість перед позивачем у розмірі 897941,11 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на момент розгляду справи, відповідач заборгованість не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу у розмірі 897941,11 грн.

Враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором поставки № 0024СК від 10.09.2019.

За таких обставин, суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача боргу у розмірі 897941,11 грн. належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 140161,02 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст. 2 цього Кодексу.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами п.6.2 договору сторони погодили, що за прострочення оплати продукції відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення від суми несвоєчасно сплаченої продукції.

Зважаючи на прострочення відповідачем зобов`язань щодо оплати вартості поставленого товару, позивачем було нараховано відповідачу пеню у розмірі 140161,02 грн. за період з 20.09.2019 по 28.02.2020.

Не погоджуючись з розрахунком позивача щодо нарахування сум пені, відповідачем до суду подано контррозрахунок, згідно якого за період 21.09.2019 по 28.02.2020 сума пені складає 138738,59 грн.

Перевіривши розрахунок позивача, суд дійшов висновку, що позивачем невірно визначено період нарахування, а саме не враховано п. 3 Специфікацій до Договору. В свою чергу, контрозрахунок відповідача, не зважаючи зазначення вірних періодів прострочення зобов`язання, містить арифметичні неточності.

Здійснивши перерахунок суми пені за період з 21.09.2019 по 28.02.2020 по кожному простроченому зобов`язанню, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині. За підрахунками суду стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 138641,25 грн. В частині позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 1519,77 грн. суд відмовляє в задоволенні.

Стосовно вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 14474,64 грн. та інфляційних втрат у розмірі 18256,48 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору, позивачем нараховано відповідачу 3% річних у розмірі 14474,64 грн. за період 20.09.2019 по 28.02.2020 та інфляційні втрати у розмірі 18256,48 грн.

Здійснивши перерахунок суми 3% річних та інфляційних втрат за період з 21.09.2019 по 28.02.2020, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині. За підрахунками суду стягненню з відповідача підлягають 3% річних у розмірі 14227,62 грн. та інфляційні втрати у розмірі 10002,35 грн. В частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних у розмірі 247,02 грн. та інфляційних втрат у розмірі 8254,13 грн. суд відмовляє в задоволенні.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме в частині стягнення 897941,11 грн. основного боргу, 14227,62 грн. 3% річних, 10002,35 грн. інфляційних втрат, 138641,25 грн. пені. В частині позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 1519,77 грн., 3% річних у розмірі 247,02 грн., інфляційних втрат у розмірі 8254,13 грн. суд вважає за необхідне відмовити.

Щодо клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Васищевський завод рослинних олій" про розстрочку виконання рішення, в якому відповідач просить надати розстрочку виконання рішення за наступним графіком: 50% суми, що підлягає сплаті згідно рішення суду - не пізніше останнього банківського дня місяця, у якому рішення суду набере чинності; 50% суми, що підлягає сплаті згідно рішення суду - не пізніше останнього банківського дня місяця, наступного за місяцем, у якому рішення суду набере чинності, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частини 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

В обґрунтування клопотання про розстрочку виконання рішення відповідач посилається на відсутність фінансової можливості сплатити заборгованість, оскільки єдиним джерелом надходження коштів на рахунки боржника є надходження від реалізації продукції, виготовлення якої неможливо без придбання сировини, оплати електричної енергії, запасних частин, паливно-мастильних матеріалів, сплати заробітної плати та податкових платежів. Як зазначає відповідач, у разі постановлення рішення про стягнення суми позову у повному обсязі одним платежем та накладення арешту на рахунки відповідача, останній буде змушений повністю зупинити виробництво, що в свою чергу потягне неможливість забезпечення вимог позивача за рахунок коштів на банківських рахунках. Також відповідач посилається на наявність у нього заборгованості перед іншими кредиторами.

При цьому, жодних документів про майновій стан відповідача, наявність та рух коштів по рахунках, аналіз його господарської діяльності до суду відповідачем не надано.

А отже, саме лише посилання відповідача, як на підставу для надання розстрочки виконання рішення суду, на відсутність фінансової можливості сплатити заборгованість не приймаються судом до уваги, оскільки відповідно до ст.42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Одним із принципів підприємницької діяльності, зокрема, є самостійне формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, тощо.

Посилання на відсутність фінансової можливості сплатити заборгованість, що є перешкодою для погашення заборгованості, не є підставою для надання розстрочки виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, судом не вбачається підстав для розстрочення судового рішення, оскільки відповідачем не доведено суду наявності виняткових обставин, що можуть бути підставою для розстрочення виконання рішення суду.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання про надання розстрочки виконання рішення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином на відповідача покладається судовий збір у розмірі 15912,19 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1-5, 10, 11, 12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 183, 194, 195, 196, 201, 208-210, 217, 218, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Васищевський завод рослинних олій" про розстрочку виконання рішення - відмовити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Васищевський завод рослинних олій" (62495, Харківська область, Харківський район, смт. Васищево, вул. Овочева, 13, ) на користь Фермерського господарства Лаврика Юрія Вікторовича (63430, Харківська область, Зміївський район, с. Чемужівка, вул. Курдяєва, 34, ) 897941,11 грн. основного боргу, 14227,62 грн. 3% річних, 10002,35 грн. інфляційних втрат, 138641,25 грн. пені, 15912,19 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 1519,77 грн., 3% річних у розмірі 247,02 грн., інфляційних втрат у розмірі 8254,13 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Позивач: Фермерське господарство Лаврика Юрія Вікторовича (63430, Харківська область, Зміївський район, с. Чемужівка, вул. Курдяєва, 34, ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Васищевський завод рослинних олій" (62495, Харківська область, Харківський район, смт. Васищево, вул. Овочева, 13, ).

Повне рішення складено "04" червня 2020 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/616/20