ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2020 Справа № 904/4721/19

м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) - Кузнецової І.Л.,

суддів - Кощеєва І.М., Чус О.В.,

при секретарі судового засідання: Мацекос І.М.,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2020 у справі № 904/4721/19 (суддя Колісник І.І., повне рішення складено 30.01.2020)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до Приватного акціонерного товариства "Теплогенерація", м.Нікополь, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості у сумі 1 561 592грн 68 коп.

ВСТАНОВИВ:

- рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2020 у справі №904/4721/19 Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі-АТ"НАК"Нафтогаз України") відмовлено в задоволенні позову про стягнення з Приватного акціонерного товариства (далі-ПрАТ)"Теплогенерація" 1416057грн 14коп. пені, 98104грн 94коп. трьох процентів річних та 47430грн 60коп. інфляційних втрат;

- приймаючи рішення, господарський суд виходив з обставин щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин приписів ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", з того, що застосування вказаної норми не ставиться в залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності цим Законом, а саме до 30.11.2016, а також з того, що станом на вказану дату заборгованість відповідача за поставлений природний газ у період з січня по березень 2016 року була повністю сплачена останнім;

- не погодившись з рішенням суду, ПАТ"НАК "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неправильне застосування господарським судом норм матеріального права просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог;

- у поданій скарзі йдеться про те, що відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" учасниками процедури врегулювання заборгованості є теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, про те, що у справі відсутні докази включення відповідача до вказаного реєстру, у зв`язку з чим, застосування зазначеного Закону є неправомірним, про те, що неустойка, інфляційні нарахування та проценти річних, які підлягають списанню з підприємств та підпадають під дію вказаного вище Закону повинні бути відображені в бухгалтерському обліку відповідача, при цьому відповідач має право відображати такі суми у своїй фінансовій звітності у разі наявності рішення суду або визнання у добровільному порядку вимог позивача, в іншому випадку це призведене до порушення ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", про те, що постановою Кабінету Міністрів України №93 від 21.02.2017 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії та користування зазначеним реєстром, яким визначено дані про підприємства, що необхідні для включення до реєстру, а також про те, що матеріали справи не містять передбачених Порядком документів, такі документи не надавалися відповідачем та не досліджувалися судом;

- відповідач вважає рішення господарського суду обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що товариство є суб"єктом природної монополії у сфері комбінованого виробництва теплової та електричної енергії, на те, що воно має ліцензії на виробництво, транспортування теплової енергії, а також на виробництво та постачання електричної енергії, на те, що основним та вирішальним фактом неможливості своєчасного виконання грошових зобов"язань є затверджений постановою Кабінету Міністрів України від №217 від 18.06.2014 Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, оскільки цей Порядок не забезпечує рівноцінні права та інтереси всіх учасників, задіяних в процесі виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, на те, що у зв"язку із зростанням тарифів на теплову енергію для населення, падіння платоспроможності, несвоєчасною компенсацією з боку держави різниці в тарифах у відповідача суттєво збільшилася заборгованість за природний газ, на те, що встановлений законодавцем порядок розподілу нормативу коштів унеможливлює виконання одночасно вимог Кодексу законів про працю, Конституції України щодо виплати заробітної плати та здійснення розрахунків зі сплати пені, трьох процентів річних та інфляційних нарахувань за природний газ, джерело покриття яких відсутнє у структурі тарифу на теплову енергію в гарячій воді та парі, на те, що на даний час існує реальна загроза припинення надання послуг з постачання тепла в гарячій воді та парі в м.Нікополі, що повністю унеможливить виконання зробов"язань щодо будь-яких розрахунків, на те, що відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" реструктурізації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової енергії та не погашена станом на 31 грудня 2016 року, а також на те, що станом на момент прийняття цього Закону відповідач не мав поточної заборгованості перед позивачем, у зв"язку з чим, нарахування позивачем штрафних санкцій є незаконним.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.12.2015 ПАТ"НАК "Нафтогаз України" (постачальником) та ПрАТ"Теплогенерація" (споживачем) укладено договір постачання природного газу №4255/16-БО-3/ПТ, на підставі п.1.1 якого постачальник зобов`язався передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач - прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Згідно з п.1.2 договору газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам.

П.3.4 договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу .

Відповідно до п.6.1 договору в редакції додаткової угоди №4 від 28.03.2016 оплата планових обсягів газу здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом стопроцентної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п.8.2 договору у разі невиконання споживачем умов п.6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

П.12 договору передбачено, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01 січня 2016 року до 31 березня 2016 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору позивач на протязі січня - вересня 2016 року поставив відповідачу природний газ на загальну суму 86733100грн95коп. згідно з актами прийому-передачі природного газу, які підписані представниками та скріплені відбитками печаток підприємств обох сторін (а.с.38-45).

Оплата вартості поставленого позивачем у період з січня по березень 2016 року природного газу здійснена відповідачем з порушенням строків, передбачених договором.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором щодо своєчасної оплати поставленого газу, позивач нарахував до сплати відповідачу в порядку п.8.2 договору пеню за загальний період з 16.02. по 28.04.2016 в сумі 1416057грн 14коп., три процента річних в сумі 98104грн 94коп. за цей же період та інфляційні втрати за березень 2016 в сумі 47430грн 60коп., що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Ст.525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.610 Кодексу порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання).

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів ст.1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі ст.2 дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Ч.1 ст.3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про теплопостачання" теплогенеруюча організація - суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію;

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017р. №93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром, який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Відповідно до п.14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом, обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" врегульовано питання щодо списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення. Даною нормою визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Вказана норма є нормою прямої дії. Виконання цієї норми Закону не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом.

Заборгованість за отриманий природний газ, по якій позивачем було нараховано пеню, три проценти річних та інфляційні втрати станом на 30.11.2016 відповідачем погашена повністю.

Наведені обставини позивачем не спростовані.

За умовами договору на постачання природного газу №4255/16-БО-3/ПТ від 15.12.2015 відповідач отримав газ виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам.

Крім того, відповідач є теплопостачальною та теплогенеруючою організацією, яка використовує природний газ для виробництва теплової енергії на підставі ліцензій АГ №578442 від 02.02.2012 та АД №037011від 18.05.2012.

З урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, а саме: погашення відповідачем заборгованості за спірним договором в повному обсязі станом на 30.11.2016, тобто на момент набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також враховуючи, що відповідач є теплогенеруючою організацією господарським судом зроблено правильний висновок про наявність підстав для застосування приписів ч.3 ст.7 цього Закону, а також про те, що заявлені до стягнення пеня, три проценти річних та інфляційні втрати не нараховуються, у зв`язку з чим, позов не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене підстави для скасування рішення господарського суду відсутні.

Доводи скаржника про невключення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості визнані колегією суддів безпідставними, оскільки неможливість нарахування сум пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат не залежить від включення відповідача до вказаного реєстру.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на юридичну оцінку обставин справи, здійснену господарським судом у відповідності до норм чинного законодавства.

Керуючись ст.269, 275, 276, 282 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

- рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2020 у справі №904/4721/19 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення;

- постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення;

- повна постанова складена 01.06.2020

Головуючий суддя І.Л. Кузнецова

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В.Чус