ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"21" травня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/3586/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Луцюк Р.П.

за участю представників сторін:

від позивача: Громова А.О. адвокат;

від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська інноваційно-фінансова компанія» до відповідача Публічного акціонерного товариства «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» про стягнення 11966883,63грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Українська інноваційно-фінансова компанія» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з відповідача Публічного акціонерного товариства «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» 13828972,40грн.

В обґрунтування позовних вимог Приватне акціонерне товариство «Українська інноваційно-фінансова компанія» посилається на неналежне виконання Публічним акціонерним товариством «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу електричної енергії №52/21/04 від 24.03.2004р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.12.2019р. відкрито провадження у справі №916/3586/19, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 14.01.2020р. о 12:50.

В підготовчому засіданні від 14.01.2020р. було оголошено про відкладення підготовчого засідання на 04.02.2020р. о 10:20, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.01.2020р. викликано учасників справи у підготовче засідання на 04.02.2020р. о 10:20.

28.01.2020р. за вх.суду№2083/20 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву.

В підготовчому засіданні від 04.02.2020р. позивач звернувся до суду з заявою про зменшення позовних вимог (вх.суду№2909/20 від 04.02.2020р.) в якій просить стягнути з відповідача 9510131,89грн. основного боргу, 1586974,17грн. пені, 388224,07грн. інфляційних витрат, 289160,68грн. 3% річних.

В підготовчому засіданні від 04.02.2020р. було оголошено про відкладення підготовчого засідання на 03.03.2020р. о 11:40, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.02.2020р. викликано учасників справи у підготовче засідання на 03.03.2020р. о 11:40.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.02.2020р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

В підготовчому засіданні від 03.03.2020р. позивач звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог (вх.суду№5670/20 від 03.03.2020р.) в якій просить стягнути з відповідача 9510131,89грн. основного боргу, 1586974,17грн. пені, 508018,87грн. інфляційних витрат, 361758,70грн. 3% річних.

В підготовчому засіданні від 03.03.2020р. було оголошено про відкладення підготовчого засідання на 17.03.2020р. о 11:40, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.03.2020р. викликано учасників справи у підготовче засідання на 17.03.2020р. о 11:40.

Враховуючи Постанову Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211, Розпорядження голови Одеської міської ради №218 від 15.03.2020р., рішення зборів суддів Господарського суду Одеської області від 16.03.2020р., оформленим протоколом №916-3/2020, яким для забезпечення належної роботи суду в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19 було рекомендовано суддям Господарського суду Одеської області у період дії карантину з 17.03.2020 р. по 03.04.2020 р. включно перенести судові засідання за межі вказаного строку, суд призначив підготовче засідання по справі №916/3586/19 на 07.04.2020р. о 12:00.

17.03.2020р. за вх.суду№6773/20 позивач звернувся до суду з клопотанням в якому підтримує перехід справи до розгляду по суті.

07.04.2020о. за вх.суду№8812/20 відповідач звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без участі представника та закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.04.2020р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 30.04.2020р. о 10:40.

В судовому засіданні від 30.04.2020р. було оголошено про початок розгляду справи по суті.

В судовому засіданні від 30.04.2020р. було оголошено перерву на 12.05.2020р. о 10:40, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.04.2020р. повідомлено учасників справи про те, що судове засідання відбудеться 12.05.2020р. о 10:40.

В судовому засіданні від 12.05.2020р. позивач надав до суду додаткові пояснення (вх.суду№11787/20 від 12.05.2020р.).

В судовому засіданні від 12.05.2020р. було оголошено перерву на 21.05.2020р. о 12:40, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.05.2020р. повідомлено учасників справи про те, що судове засідання відбудеться 21.05.2020р. о 12:40.

У судовому засіданні від 21.05.2020р. було оголошено вступну та резолютивну частину рішення по справі №916/3586/19.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

24.03.2020р. між Відкритим акціонерним товариством «Українська інноваційно-фінансова компанія» (позивач, Постачальник) та Відкритим акціонерним товариством «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» (відповідач, Споживач) було укладено договір купівлі-продажу електричної енергії №52/21/01 (далі договір) відповідно до умов якого Постачальник здійснює продаж електричної енергії Споживачу, а Споживач оплачує спожиту електроенергію у відповідності до умов договору та додатків до нього, що є його невід`ємними частинами (п.1.1. договору).

Згідно із пп. 2.2.1 п. 2.2 договору Споживач зобов`язується проводити оплату електричної енергії у відповідності з розділом 7 цього договору.

Розрахунковий період дорівнює календарному місяцю. Оплата електроенергії здійснюється Споживачем за тарифами, що дорівнюють за рівнем роздрібним тарифам місцевої енергопостачальної компанії, які діють у відповідному розрахунковому періоді з врахуванням класу напруги Споживача. Оплата електроенергії, спожитої у розрахунковому місяці, здійснюється Споживачем ініціативно або на підставі рахунків, виставлених Постачальником, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника у термін до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, (п.7.1-7.3 договору).

До 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, купівля-продаж електроенергії за розрахунковий місяць оформлюється двостороннім актом між Постачальником та Споживачем (п.7.5 договору).

Відповідно до п.4.2. договору Споживач несе відповідальність за несвоєчасне внесення платежів згідно з договором. За несвоєчасне внесення платежів Споживач сплачує Постачальнику пеню за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати у розмірі, що обчислюється, виходячи із подвійної облікової ставки Національного банку України.

24.03.2004р. між сторонами було укладено додаткову угоду №1 за якою сторони, змінили найменування ліцензії та змінили реквізити Постачальника.

07.12.2004р. додатковою угодою №2 сторони продовжили термін дії договору до 31.12.2005р. та передбачили автоматичне його продовження у випадку, якщо жодна зі сторін не пізніше ніж за 10 діб до кінця терміну договору не повідомила іншу сторону про його розірвання.

01.08.2005р. сторони уклали додаткову угоду №3 якою сторони, змінили найменування ліцензії.

14.02.2008р. між сторонами було укладено додаткову угоду №4 згідно якої сторони зокрема виклали п.7.3. договору у новій редакції, а саме: «п.7.3. Оплата електроенергії, спожитої у розрахунковому місяці здійснюється Споживачем ініціативно або на підставі рахунків, виставлених Постачальником, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника у термін до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим.".

01.08.2008р. додатковою угодою №5 сторони виклали преамбулу договору у частині, що стосується ліцензії Постачальника, виклали у новій редакції.

21.01.2010р. між сторонами було укладено додаткову угоду №6 якою сторони виклали розділ 5 договору у новій редакції.

22.03.2012р. додатковою угодою №7 сторони встановили, що договір вступає в силу з 26.03.2004р., діє безстроково та може бути розірваний у порядку, визначеному п.8.2. договору, змінили реквізити Постачальника.

01.10.2012р. між сторонами було укладено додаткову угоду №8 відповідно до якої сторони передбачили Постачальнику безперешкодний доступ до розрахункових засобів обліку енергії.

14.11.2012р. додатковою угодою №9 сторони встановили покласти відповідальність за зчитування показників лічильників Споживача на електропередавальну організацію.

29.05.2017р. між сторонами було укладено додаткову угоду №10 за якою встановили, що правонаступником всіх зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційно-фінансова компанія» є Приватне акціонерне товариство «Українська інноваційно-фінансова компанія».

28.09.2017р. додатковою угодою №11 сторони змінили реквізити Постачальника.

Як вказує позивач, він належним чином виконував умови договору та здійснював постачання електричної енергії відповідачу однак, в порушення умов договору, відповідач не оплатив вартість спожитої електричної енергії за серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2018 року. При цьому, акти прийому-передачі електроенергії за серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2018 року підписані обома сторонами договору, таким чином, суми заборгованості узгоджені сторонами та відповідачем не оспорюються.

Позивач вказує, що відповідач зобов`язаний здійснити повну оплату спожитої електроенергії за серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2018 року у сумі 9810131,89грн. 26.04.2019р. позивачем відповідачу була направлена претензія про сплату заборгованості, однак відповіді на претензію не надходило, заборгованість не сплачена.

Як зазначає позивач, відповідачем було частково погашено заборгованість за спожиту електричну енергію, станом на 03.02.2020р. залишок заборгованості відповідача за спожиту у серпні - грудні 2018р. електричну енергію складає 9510131,89грн. У зв`язку з чим, позивачем було подано до суду заяву про зменшення позовних вимог частині стягнення з відповідача заборгованості за спожиту у серпні - грудні 2018р. електричну енергію на суму 9510131,89грн.

За неналежне виконання умов договору щодо своєчасної оплати спожитої електричної енергії, позивачем було нараховано відповідачу пеню у сумі 1586974,17грн. відповідно до заяви про зменшення позовних вимог, інфляційні нарахування у сумі 508018,87грн. та 3% річних у сумі 361758,70грн. згідно заяви про збільшення позовних вимог.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача 9510131,89грн. основного боргу, 1586974,17грн. пені, 508018,87грн. інфляційних нарахувань, 361758,70грн. 3% річних.

Відповідач позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 9510131,89грн. визнав у повному обсязі. Крім того відповідач частково визнає позовні вимоги в частині стягнення 289160,68грн. 3% річних та 388224,07грн. інфляційних втрат.

Щодо суми пені, відповідач надав свій контр розрахунок пені та зазаняає, що сума пені становить 1586974,17грн.

Враховуючи викладене, відповідач просить задовольнити позовні вимоги частково.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 175 Господарського процесуального кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.03.2020р. між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу електричної енергії №52/21/01, відповідно до умов якого позивач здійснює продаж електричної енергії відповідачу, а відповідач оплачує спожиту електроенергію у відповідності до умов договору та додатків до нього, що є його невід`ємними частинами.

Також між сторонами були підписані акти прийому - передачі електроенергії від 31.08.2018р., 30.09.2018р., 31.10.2018р., 30.11.2018р., 31.12.2018р.

Судом встановлено, що на виконання умов договору, відповідач за отриману за період з серпня по грудень 2018 року електричну енергію повинен був розрахуватися у сумі 9810131,89грн., однак відповідач за спожиту енергію розрахувався частково у зв`язку з чим станом на день розгляду справи заборгованість відповідача за спожиту за період з серпня по грудень 2018 року електричну енергію становить 9510131,89грн.

Вказана заборгованість відповідачем визнана у повному обсязі.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно до ст. 193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Станом на день розгляду справи відповідач доказів оплати вартості спожитої електричної енергії не надав, у зв`язку з чим вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості у сумі 9510131,89грн. є обґрунтованими.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені у сумі 1586974,17грн. слід зазначити наступне.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 229 Господарського кодексу України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ст. 612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.4.2. договору Споживач несе відповідальність за несвоєчасне внесення платежів згідно з договором. За несвоєчасне внесення платежів Споживач сплачує Постачальнику пеню за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати у розмірі, що обчислюється, виходячи із подвійної облікової ставки Національного банку України.

За приписами ст. 230 Господарського кодексу України учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання штрафні (господарські) санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня). Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд, перевіривши наданий позивачем до заяви про зменшення позовних вимог розрахунок пені у сумі 1586974,17грн. за період з 03.12.2018р. по 25.03.2019р. на суму боргу 1193161,56грн., за період з 03.12.2018р. по 25.04.2019р. на суму боргу 8616970,33грн., за період з 26.04.2019р. по 25.05.2019р. на суму боргу 1595814,10грн., за період з 26.04.2019р. по 25.06.2019р. на суму боргу 2344695,60грн., за період з 26.04.2019р. по 18.07.2019р. на суму боргу 2815646,17грн. та за період з 19.07.2019р. по 25.07.2019р. на суму боргу 2815646,17грн. та наданий відповідачем до відзиву на позов контррозрахунок пені у сумі 1586974,17грн. за період з 03.12.2018р. по 25.03.2019р. на суму боргу 1193161,56грн., за період з 03.12.2018р. по 25.04.2019р. на суму боргу 8616970,33грн., за період з 26.04.2019р. по 25.05.2019р. на суму боргу 1595814,10грн., за період з 26.04.2019р. по 25.06.2019р. на суму боргу 2344695,60грн., за період з 26.04.2019р. по 18.07.2019р. на суму боргу 2815646,17грн. та за період з 19.07.2019р. по 25.07.2019р. на суму боргу 2815646,17грн., вважає вказані розрахунки вірними і зазначає, що стягненню з відповідача підлягає пеня у сумі 1586974,17грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 508018,87грн. інфляційних нарахувань, 361758,70грн. 3% річних слід зазначити наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Суд, перевіривши наданий позивачем до заяви про збільшення позовних вимог розрахунок 3% річних у сумі 361758,70грн. за період з 25.09.2018р. по 10.07.2019р. на суму боргу 1193161,56грн. (заборгованість за серпень 2018р.), за період з 10.07.2019р. по 03.09.2019р. на суму боргу 1163161,56грн. (заборгованість за серпень 2018р.), за період з 04.09.2019р. по 10.09.2019р. на суму боргу 1143161,56грн. (заборгованість за серпень 2018р.), за період з 10.09.2019р. по 11.09.2019р. на суму боргу 1113161,56грн. (заборгованість за серпень 2018р.), за період з 11.09.2019р. по 12.09.2019р. на суму боргу 1103161,56грн. (заборгованість за серпень 2018р.), за період з 12.09.2019р. по 13.09.2019р. на суму боргу 1093161,56грн. (заборгованість за серпень 2018р.), за період з 13.09.2019р. по 16.09.2019р. на суму боргу 1083161,56грн. (заборгованість за серпень 2018р.), за період з 16.09.2019р. по 17.09.2019р. на суму боргу 1073161,56грн. (заборгованість за серпень 2018р.), за період з 17.09.2019р. по 19.09.2019р. на суму боргу 1063161,56грн. (заборгованість за серпень 2018р.), за період з 19.09.2019р. по 24.09.2019р. на суму боргу 1043161,56грн. (заборгованість за серпень 2018р.), за період з 24.09.2019р. по 25.09.2019р. на суму боргу 1013161,56грн. (заборгованість за серпень 2018р.), за період з 25.09.2019р. по 27.09.2019р. на суму боргу 1003161,56грн. (заборгованість за серпень 2018р.), за період з 27.09.2019р. по 06.12.2019р. на суму боргу 983161,56грн. (заборгованість за серпень 2018р.), за період з 06.12.2019р. по 10.12.2019р. на суму боргу 973161,56грн. (заборгованість за серпень 2018р.), за період з 10.12.2019р. по 12.12.2019р. на суму боргу 953161,56грн. (заборгованість за серпень 2018р.), за період з 12.12.2019р. по 13.12.2019р. на суму боргу 943161,56грн. (заборгованість за серпень 2018р.), за період з 13.12.2019р. по 16.12.2019р. на суму боргу 933161,56грн. (заборгованість за серпень 2018р.), за період з 16.12.2019р. по 19.12.2019р. на суму боргу 923161,56грн. (заборгованість за серпень 2018р.), за період з 19.12.2019р. по 03.01.2020р. на суму боргу 913161,56грн. (заборгованість за серпень 2018р.), за період з 03.01.2020р. по 09.01.2020р. на суму боргу 903161,56грн. (заборгованість за серпень 2018р.), за період з 09.01.2020р. по 03.03.2020р. на суму боргу 893161,56грн. (заборгованість за серпень 2018р.) за період з 25.10.2018р. по 03.03.2020р. на суму боргу 1860814,46грн. (заборгованість за вересень 2018р.), за період з 25.11.2018р. по 03.03.2020р. на суму боргу 1595814,10грн. (заборгованість за жовтень 2018р.), за період з 25.12.2018р. по 03.03.2020р. на суму боргу 2344695,60грн. (заборгованість за листопад 2018р.) та за період з 25.01.2019р. по 03.03.2020р. на суму боргу 2815646,17грн. (заборгованість за грудень 2018р.), вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних у сумі 361758,70грн.

Суд, перевіривши наданий позивачем до заяви про збільшення позовних вимог розрахунок інфляційних витрат у сумі 508018,87грн. за період з 25.09.2018р. по січень 2020р. (заборгованість за серпень 2018р.), за період з 25.10.2018р. по січень 2020р. (заборгованість за вересень 2018р.), за період з 25.11.2018р. по січень 2020р. (заборгованість за жовтень 2018р.), за період з 25.12.2018р. по січень 2020р. (заборгованість за листопад 2018р.) та за період з 25.01.2019р. по січень 2020р. (заборгованість за грудень 2018р.), вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягають інфляційні нарахування у сумі 508018,87грн.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Українська інноваційно-фінансова компанія» до відповідача Публічного акціонерного товариства «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» про стягнення 11966883,63грн. у тому числі 9510131,89грн. основного боргу, 1586974,17грн. пені, 508018,87грн. інфляційних нарахувань, 361758,70грн. 3% річних, обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 179503,25грн. покладаються на відповідача відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, ст.ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Українська інноваційно-фінансова компанія" до відповідача Публічного акціонерного товариства "Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів "Гемопласт" про стягнення 11966883,63грн. - задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів "Гемопласт" (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Маяковського, 57, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська інноваційно-фінансова компанія" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 21, код ЄДРПОУ 25198,89грн. основного боргу, 1586974,17грн. пені, 508018,87грн. інфляційних витрат, 361758,70грн. 3% річних, 179503,70грн. судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повне рішення складено 01 червня 2020 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення, із врахуванням Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020р. №540-ІХ, яким розділ Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України доповнено пунктом 4 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністру України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначенні статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжується на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя Л.В. Степанова