ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

м.Чернівці

26 травня 2020 року Справа № 926/1600/15

Суддя господарського суду Чернівецької області Гушилик С.М., розглянувши скаргу на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Івано-Франківськ) Самокіщука Миколи Юрійовича по справі №926/1600/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Новотрейд ЛТД" (54017, м.Миколаїв, Миколаївська область, вул. Чкалова, 20/4,)

До Дочірнього підприємства "Чернівецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (58018, м.Чернівці, вул. Головна, 205)

Про стягнення коштів у сумі 430648, 25 грн.

За участю представників:

Від скаржника (позивача) - не з`явився

Від боржника (відповідача) - не з`явився

Від органу ДВС - Самокіщук М.Ю. - старший держ. виконавець (дов. №1515 від 15.01.20р.)

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 18.11.2015 року задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Новотрейд ЛТД" до Дочірнього підприємства "Чернівецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" та стягнуто 3% річних в сумі 25703,63 грн., інфляційні витрати в сумі 404944,62 грн. та судовий збір в сумі 6459,72 грн.

На виконання рішення господарського суду Чернівецької області від 18.11.2015 року, яке набрало законної сили 01.12.2015 року видано відповідний наказ.

Ухвалою суду від 23.10.2018 року закрито провадження з розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Новотрейд ЛТД" на бездіяльність старшого державного виконаця Відділу примусового виконання рішень Управління ержавної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції У Чернівецькій області Самокіщука М.Ю.

18.03.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Новотрейд ЛТД" через відділ документального забезпечення та аналітичної роботи суду подало скаргу на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Івано-Франківськ) Самокіщука М.Ю., в якій просить: визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Івано - Франківськ) Самокіщука М.Ю по винесенню постанови від 25.02.2020 року ВП №50166998 про повернення виконавчого документу стягувачу; визнати бездіяльність начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Семенова М.В. під час контролю за виконанням наказу Господарського суду Чернівецької області від 01.12.2015 року неправомірною та повідомити останнього про недоліки в роботі відповідальних посадових осіб під час проведення заходів щодо примусового виконання наказу суду; скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Івано-Франківськ) Самокіщука М.Ю. від 25.02.2020 року ВП №50166998 про повернення виконавчого документу стягувачу; зобов`язати старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Івано-Франківськ) Самокіщука М. усунути порушення (поновити порушене право заявника); зобов`язати старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Івано-Франківськ) Самокіщука М.Ю у виконавчому провадженні №50166998 накласти арешт на кошти та інші цінності боржника та його філії, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, на рахунки в цінних паперах зокрема на рахунку № НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 18.03.2020 року скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Новотрейд ЛТД" на дії державного виконавця передана на розгляд судді Гушилик С.М.

Скарга обґрунтована тим, що станом на момент звернення до суду із скаргою рішення Господарського суду Чернівецької області від 18.11.2015 року по справі №926/1600/15 не виконане, а відповідно до постанови від 25.02.2020 року виконавчий документ ВП №50166998 провернений стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", з огляду на те, що 20.10.2019 року набув чинності ЗУ "Про визнання таким, що втратив чинність, ЗУ "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", яким забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до ЗУ "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" протягом трьох років з дня набрання чинності цим законом крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. До вказаного переліку включено боржника, а тому вчиняти виконавчі дії стосовно останнього заборонено. Однак, на думку скаржника, дії державного виконавця по винесенню постанови про повернення виконавчого документа є незаконними, оскільки в переліку об`єктів права державної власності, що підлягають приватизації боржник - Дочірнє підприємство "Чернівецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" відсутній.

Також скаржник зазначає, що начальник Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції Семенов М.В. не здійснював належний контроль за під час проведення виконавчих дій державним виконавцем, що свідчить про допущену ним бездіяльність.

Ухвалою суду від 18.03.2020 року відкрито провадження з розгляду скарги та призначено судове засідання на 09.04.2020 року.

07.04.2020 року через канцелярію суду від старшого державного виконавця (суб`єкт дії якого оскаржуються) Самокіщука Миколи Юрійовича надійшли письмові пояснення (вх.1170 з додатками - копії матеріалів виконавчого провадження), відповідно до яких просить суд відмовити у задоволенні даної скарги. Окрім того, у зв`язку з поширенням на території України коронавірусу COVID-19 та з метою запобігання цьому процесу, державний виконавець звернувся із клопотанням (вх.1171) про розгляд скарги без його участі.

У поясненнях на скаргу державний виконавець просить суд відмовити у задоволенні даної скарги посилаючись на те, що Дочірнє підприємство "Чернівецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" є правонаступником Чернівецького обласного об`єднання державних дорожніх підприємств та Чернівецького обласного виробничого управління по будівництву, ремонту і експлуатації автомобільних шляхів "Облавтодор", на якого поширюється дія Закону України №145 від 02.10.2019 року "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" та стосовно якого заборонено вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

08.04.2020 року на електронну пошту суду від представника скаржника надійшла заява про розгляд справи без його участі та письмові пояснення по справі (вх.1179).

09.04.2020 року через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання (вх.1197) про відкладення розгляду справи до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів у боротьбі із пандемією COVD-19.

Ухвалою суду від 09.04.2020 року з метою здійснення превентивних заходів проти поширення коронавірусу COVID-19 та за клопотанням відповідача відкладено розгляд скарги на 13.05.2020 року.

13.05.2020 року від старшого державного виконавця (суб`єкт дії якого оскаржуються) Самокіщука М.Ю надійшло клопотання про перенесення розгляду скарги у зв`язку із продовженням дії карантину через спалах у світі коронавірусу COVID-19 .

Ухвалою суду від 13.05.2020 року відкладено розгляд скарги на 26.05.2020 року, при цьому суд явку сторін визнав необов`язковою.

Присутній у судовому засіданні, 26.05.2020 року представник органу ДВС заперечив в повному обсязі проти задоволення скарги.

Стягувач в судове засідання, 26.05.2020 року не з`явився, при цьому слід відмітити те, що в матеріалах скарги наявне клопотання про розгляд скарги без його участі (вх.№1179).

Боржник або уповноважений ним представник в судове засідання не з`явився, причини нез`явлення суду не відомі, хоча останній був повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Строки, що встановлюються судом (наприклад, строк для усунення недоліків позовної заяви чи апеляційної скарги), повинні відповідати принципу розумності. Визначаючи (на власний розсуд) тривалість строку розгляду справи, суд враховує принципи диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи при визначенні строків здійснення конкретних процесуальних дій, складність справи, кількість учасників процесу, можливі труднощі у витребуванні та дослідженні доказів тощо. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Згідно з приписами частини 1 статті 342 ГПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Відповідно до ч. 2 ст. 342 ГПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Таким чином, з метою дотримання балансу прав та інтересів сторін у справі, дотримання розумності строку розгляду справи та за умови достатності наявних у справі матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, суд здійснює розгляд справи за відсутності стягувача та боржника.

Заслухавши пояснення представника органу ДВС і розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Постановою старшого державного виконавця Самокіщука М.Ю. від 25.02.2020 року ВП №50166998 повернуто стягувачеві Товариству з обмеженою відповідальністю "Новотрейд ЛТД" виконавчий документ по справі №926/1600/15 відповідно до пункту 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

В обгрунтування підстав повернення виконавчого документа зазначено, що 20.10.2019 року набув чинності Закон України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації".

Згідно ІІІ. Прикінцеві та перехідні положення п. 3 Забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

До вказаного переліку включено боржника, а тому вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" заборонено законом".

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, урегульовані Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Стаття 1 Закону №1404-VIII визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, ухвали судів у господарських справах (стаття 3).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

20.10.2019 року набрав чинності Закон України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації".

Відповідно до пункту 3 розділу III "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

З наведеного законодавчого припису вбачається, що цим Законом встановлено два виключення з загального правила заборони вчинення виконавчих дій: 1) стягнення грошових коштів; 2) стягнення товарів, що передані у заставу.

Дану позицію висловлено в Ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.04.2020 року по справі № 910/6948/19.

У даному випадку, за остаточним судовим рішенням у справі підлягають стягненню грошові кошти, у зв`язку з чим у державного виконавця відсутні підстави для повернення виконавчого документу стягувачеві з посиланням на Закон України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", який не встановлює заборон на звернення стягнення на грошові кошти відповідача.

Відтак, посилання державного виконавця на те, що відповідач як повний або частковий правонаступник Чернівецького обласного виробничого управління по будівництву, ремонту і експлуатації автомобільних шляхів "Облавтодор" включений до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, жодним чином не звільняють його від обов`язку примусового виконання рішення суду по справі №926/1480/18.

Досліджуючи переліки об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, згідно із Законом №847-XIV, суд встановив, що станом на 20.10.2019 боржник Дочірнє підприємство "Чернівецький облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (58018, м. Чернівці, вул. Головна, 205, ) не включений ані до переліку №1, ані до переліку №2.

Судом не знайдено такої редакції затверджених Законом № 847- XIV переліків, до яких у якийсь період часу було б включено юридичну особу ДП "Чернівецький облавтодор" ().

На дату втрати чинності Законом №847-XIV до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації (додаток №1 до Закону №847-XIV), по органу управління МІНТРАНС по Чернівецькій області були включені три об`єкта:

1.Чернівецьке обласне виробниче управління по будівництву, ремонту і експлуатації автомобільних шляхів "Облавтодор" (274018, м. Чернівці, вул. Головна, 205, код ЄДРПОУ 3452843);

2.Дирекція автомобільних шляхів, що будуються в Чернівецькій області (274018, м. Чернівці, вул. Головна, 205, код ЄДРПОУ 5422310);

3.Чернівецька державна обласна автомобільна школа (274007, м. Чернівці, вул. М. Тореза, 64, ).

Як видно, такого об`єкта як ДП "Чернівецький облавтодор" з ідентифікаційним кодом 31963989 у вказаному переліку немає.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Дочірнє підприємство "Чернівецький облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" з ідентифікаційним кодом 31963989 є підприємством державної форми власності, який належить до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор), дата державної реєстрації - 16.05.2002 року.

Інформації про юридичних осіб, правонаступником яких є ДП "Чернівецький облавтодор", ЄДР не містить.

За змістом статті 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Встановивши обґрунтованість скарги товариства в частині неправомірності дій державного виконавця з повернення виконавчого документа стягувачу та незаконності прийнятої постанови від 25.02.2020 року про повернення виконавчого документа стягувачу, суд дійшов висновку про задоволення скарги у частині вимог про визнання неправомірним цих дій державного виконавця та скасування зазначеної постанови.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 74 Закону "Про виконавче провадження" така постанова може бути скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями діями державного виконавця під час виконання рішень у разі, якщо вони суперечать закону.

Відповідно ж до частини 2 статті 343 ГПК України господарський суд у такому випадку визнає рішення державного виконавця неправомірним і саме таким чином належить захистити порушене право скаржника.

Стосовно інших вимог скарги суд зазначає наступне.

Зокрема, скаржник просить зобов`язати державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). При цьому, товариством не вказано, в який спосіб слід поновити його порушене право.

Відповідно до статті 41 Закону "Про виконавче провадження" у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Положення даної норми Закону є імперативним, тобто орган державної виконавчої служби зобов`язаний відновити виконавче провадження в порядку і строк, що встановлені статтею 41 Закону "Про виконавче провадження", при цьому, виконання зазначеного обов`язку ставиться в залежність від отримання відповідного рішення суду.

Отже, враховуючи, що положеннями Закону "Про виконавче провадження" чітко врегульовано порядок вчинення державним виконавцем дій з відновлення виконавчого провадження у разі визнання судом незаконною постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, а також те, що суд може зобов`язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється, і такі обставини на час розгляду скарги у суді відсутні (ухилення від вчинення дій передбачених частиною 1 статті 41 Закону "Про виконавче провадження"), а відповідне право скаржника на відновлення виконавчого провадження не порушено, суд відмовляє у задоволенні скарги в даній частині.

В частині визнання неправомірно бездіяльності начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції Семенова М.В. суд зазначає, що товариство 25.02.2020 року звернулось зі скаргою на бездіяльність державного виконавця до начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції Малого О.В., а не до начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції Семенова М.В.

Інших доказів, які б свідчили про неправомірну бездіяльність Семенова М. В. матеріали справи не містять.

У зв`язку з викладеним у частині вимоги визнати неправомірною бездіяльність начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції Семенова М.В. у задоволенні скарги слід відмовити.

У вирішенні скарги в частині вимоги про зобов`язання державного виконавця накласти арешт на кошти та інші цінності боржника та його філій суд виходить з такого.

Згідно положень статті 18 Закону "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець, зокрема, зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

При цьому, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (частина 7 статті 18 Закону "Про виконавче провадження").

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина 5 статті 26).

Згідно з частиною 7 цієї статті Закону "Про виконавче провадження" у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

Скаржником не подано до суду копії заяви про відкриття виконавчого провадження, відповідно, невідомо, чи товариство повідомляло державному виконавцю реквізити банківських рахунків боржника.

Також відсутні докази звернення товариства до державного із заявами про накладення арешту на розрахункові рахунки ДП "Чернівецький облавтодор", зокрема на рахунок № НОМЕР_1 в АБ "Укргазбанк".

Вирішуючи скаргу на дії державного виконавця суд може зобов`язати останнього здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

У даному випадку зобов`язання державного виконавця накласти арешт на кошти боржника у банківських та інших фінансових установах буде передчасним, оскільки ці дії мають бути вчинені ним у межах відновленого виконавчого провадження в порядку і строки, встановлені Законом "Про виконавче провадження".

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог скарзі в частині зобов`язання державного виконавця накласти арешт на кошти боржника.

Частиною 1 статті 246 ГПК України унормовано, що суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Окрема ухвала надсилається відповідним юридичним та фізичним особам, державним та іншим органам, посадовим особам, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені судом недоліки чи порушення чи запобігти їх повторенню (частина 6 статті 246 ГПК).

Посилаючись на зазначену норму, скаржник просить повідомити начальника Першого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Семенова М.В. про недоліки у роботі відповідних посадових осіб під час проведення заходів щодо примусовоо виконання наказу Господарського суду Чернівецької області від 01.12.2015 року по справі № 926/1600/15 та неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчинення виконавчі дії останнім.

Однак, як встановлено вище, Семенов М.В. не є начальником Відділу примусового виконання рішень Упраління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано - Франківськ), тому не має повноважень для усунення недоліків у роботі цього органу.

Крім того, скаржником не підтверджено належними доказами викладені у скарзі твердження про тривале невиконання органом ДВС наказу Господарського суду Чернівецької області від 01.12.2015 року по справі №926/1600/15 та ігнорування державним виконавцем його заяв і звернень щодо вчинення виконавчих дій з примусового виконання зазначеної ухвали.

За таких обставин за результатами розгляду скарги суд не знаходить підстав для винесення окремої ухвали в порядку статті 246 ГПК України.

Керуючись статтями 234, 340, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1.Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Новотрейд ЛТД" на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано - Франківськ) Самокіщука Миколи Юрійовича по справі №926/1600/15 задовольнити частково.

2.Визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано - Франківськ) Самокіщука М.Ю. по винесенню постанови від 25.02.2020 року ВП №50166998 про повернення виконавчого документу стягувачу по справі №926/1600/15..

3.Визнати неправомірною винесену державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано - Франківськ) Самокіщуком М.Ю постанову від 25.02.2020 року ВП №50166998 про повернення виконавчого документу стягувачу по справі №926/1600/15.

4.У задоволенні решти вимог скарги - відмовити.

Ухвала господарського суду набирає законної сили в порядку статті 235 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ст.ст.254, 255 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу.

Ухвала господарського суду може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256-259 ГПК України з урахуванням п.4 розділу Х "Прикінцеві положення" ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Повний текст ухвали складено та підписано 01.06.2020 року.

Суддя С.М Гушилик