ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"27" травня 2020 р. Справа № 916/2092/14
Господарський суд Одеської області у складі:

судді Малярчук І.А.,

за участю представників сторін:

позивача: Вірт С.О., згідно довіреності №300-01/91 від 13.08.2019р.

відповідача: Селіхова Г.В., згідно ордеру №443607 від 06.04.2020р.,

розглянувши заяву Антимонопольного комітету України від 23.03.2020р. за вх.№2-431/20 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу та видачу дублікату наказу по справі №916/2092/14 за позовом Антимонопольного комітету України (03035, м.Київ, вул.Митрополита Василя Липківського, 45) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Котовський винзавод" (65007, м. Одеса, пров. Вознесенський, 2-А) про стягнення 600000грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Одеської області від 31.10.2014р. (суддя ПанченкоО.Л.), яке постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.12.2014р. залишено без змін, позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Котовський винзавод" в доход загального фонду Державного бюджету України на рахунок відповідного управління Державної казначейської служби штраф у розмірі 300000 грн. та пеню у розмірі 300000 грн. через Антимонопольний комітет України та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Котовський винзавод до Державного бюджету України судовий збір у сумі 12000 грн. через ДПІ у Приморському районі м. Одеси. Після повернення матеріалів справи з апеляційної інстанції, господарським судом 22.12.2014р. були видані відповідні накази суду.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.07.2015р. постанову Одеського апеляційного господарського суду від 11.12.2014р. у справі №916/2092/14 залишено без змін, а касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Котовський винзавод" без задоволення.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 16.01.2015р. (суддя Демешин О.А.) заяву ТОВ „Котовський винзавод від 22.12.2014р. (вх.№2-5962/14) про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Одеської області від 31.10.2014р. у справі № 916/2092/14 задоволено, рішення господарського суду Одеської області від 31.10.2014 року у справі №916/2092/14 скасовано, у задоволені позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 01.04.2015р., яка Постановою Вищого господарського суду України від 29.07.2015р. залишена без змін, апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України задоволено, рішення господарського суду Одеської області від 16.01.2015р. у справі №916/2092/14 скасовано, у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Котовський винзавод" про перегляд рішення господарського суду Одеської області від 31.10.2014р. у справі №916/2092/14 за нововиявленими обставинами відмовлено.

23.03.2020р. за вх.№2-431/20 до суду АМКУ надійшла заява про поновлення строку для пред`явлення до виконання наказу Господарського суду Одеської області від 22.12.2014р., видачу дублікату вказаного наказу.

Ухвалою суду від 25.03.2020р. прийнято до провадження заяву АМКУ від 23.03.2020р. за вх.№2-431/20 про поновлення строку для пред`явлення наказу до виконання, видачу дублікату наказу, призначено заяву до розгляду у судовому засіданні на 07.04.2020р. о 12год.50хв.

06.04.2020р. до суду від АМКУ надійшло клопотання за вх.№8623/20 про відкладення розгляду заяви про поновлення строку для пред`явлення наказу до виконання, видачу дублікату наказу у зв`язку з продовженням дії карантину в Україні до 24.04.2020р.

Ухвалою суду від 07.04.2020р. призначено розгляд заяви по суті на 28.04.2020р. о 12год.50хв.

24.04.2020р. за вх.№10140/20 до суду від АМКУ надійшло клопотання про відкладення розгляду заяви, у зв`язку з чим ухвалою суду від 27.04.2020р. розгляд заяви було призначено на 25.05.2020р. о 10год.30хв.

Відповідно до ст.329 Господарського процесуального кодексу України у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, і розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк. Про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу.

Згідно п.19.4. Перехідних положень ГПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Відповідно до ч.1 ст.326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Як визначено положеннями ч.1 ст.12 Закону України „Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016р., виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

За положеннями ч.6 ст.12 Закону України „Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016р. стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. За рішеннями про стягнення в дохід держави коштів або вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави, що приймаються судами у справах, які розглядаються в порядку цивільного, адміністративного та господарського судочинства, стягувачем виступає державний орган, за позовом якого судом прийнято відповідне рішення (ч.ч.1, 2, 3 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження»).

Так, в обґрунтування заяви АМКУ послався на те, що наказ суду від 22.12.2014р. було ним пред`явлено до Першого Приморського ВДВС Одеського МУЮ із заявою про відкриття виконавчого провадження від 20.04.2015р. №300-20.3/09-4109. Зазначена заява була отримана 24.04.2015р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №638. Постановою ДВС Котовського МРУЮ в Одеській області від 04.11.2015р. відкрито виконавче провадження ВП №49250974 з примусового виконання зазначеного наказу. Листом від 04.07.2016р. №11015/02-35/14 Котовський ВДВС повідомив позивача про винесення державним виконавцем постанови від 13.11.2015р. про приєднання виконавчого провадження у зведене виконавче провадження. Листом від 29.03.2018р. №10270/3043/2 Подільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області повідомив позивача про винесення ним постанови від 29.03.2018р. ВП №49250974 про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження ВП №51521830, у зв`язку з виконанням постанови начальника управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області від 29.03.2018р. та передачею до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області, а також листом від 29.03.2018р. №10271/3043/2 про винесення постанови від 29.03.2018р. ВП №49250974 про передачу виконавчого провадження ВПВР для подальшого його виконання. ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області листом від 03.04.2018р. №0/0/2833 повідомив позивача про винесення постанови від 03.04.2018р. ВП №49250974 про прийняття виконавчого провадження з примусового виконання наказу суду від 22.12.2014р.

Позивач листом від 04.11.2019р. №300-29/01-14237 звернувся до ВПВР з проханням надати інформацію про хід виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного наказу та повідомити комітет про вжиті заходи щодо своєчасного і повного виконання зазначеного наказу суду. У відповідь на вказаний лист АМКУ 02.12.2019р. отримало відповідь ВПВР від 20.11.2019р. №09.1-7386, де було вказано, що 01.08.2018р. державним виконавцем ВДВС винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, окрім того, того ж дня вказану постанову разом з оригіналом наказу суду направлено на адресу комітету. Також заявник вказує, що 19.12.2019р. ознайомився із матеріалами справи №916/2092/14 та виявив, що наказ у справі відсутній. 27.01.2020р. позивач ознайомився з матеріалами виконавчого провадження ВП №49250974, однак, у матеріалах виконавчого провадження вищезазначений наказ суду не знаходиться.

Крім того, заявник вказує, що не отримував від ВПВР постанову від 01.08.2018р. про повернення виконавчого документу стягувачу, а також не отримував оригінал наказу Господарського суду Одеської області від 22.12.2014р. №916/2092/14 про стягнення з ТОВ «Котовський винзавод» штрафу у розмірі 300000 грн. та пені у розмірі 300000 грн. у дохід загального фонду Державного бюджету України. Заявник відмічає, що саме з моменту отримання листа ВПВР йому стало відомо, що наказ суду від 22.12.2014р. №916/2092/14 на теперішній час не виконано, наказ у заявника відсутній та на виконанні у ВДВС не перебуває, а отже є втраченим.

Із викладеного заявник робить висновок про те, що ним у встановлений строк було пред`явлено наказ суду від 22.12.2014р. №916/2092/14 до органів ВДВС. Отже, на думку заявника, строк пред`явлення наказу суду від 22.12.2014р. №916/2092/14 до відповідного ВПВР пропущений ним з незалежних від нього причин, що підтверджується листом ВПВР від 20.11.2019р. №09.1-7386, а тому такий пропуск строку є поважним.

Враховуючи викладене, заявник просить суд відновити строк для пред`явлення наказу Господарського суду Одеської області від 22.12.2014р. №916/2092/14 до виконання, видати дублікат наказу Господарського суду Одеської області від 22.12.2014р. №916/2092/14 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Котовський винзавод» (пров. Вознесенський, 2-А, м. Одеса, 65007, ідентифікаційний код 30827073) штрафу у розмірі 300000 грн. та пені у розмірі 300000грн. і зарахувати зазначені суми в дохід загального фонду.

На підтвердження викладених обставин заявник подав до суду заяву АМКУ №300-20.3/09-4109 від 20.04.2015р. на ім`я Першого Приморського ВДВС Одеського МУЮ, поштове повідомлення №638, постанову ВДВС Котовського МРУЮ в Одеській області про відкриття виконавчого провадження ВП №49250974 від 04.11.2015р., лист Котовського МРВДВС №11015/02-35/14 від 04.07.2016р. на ім`я АМКУ, лист Подільського МР ВДВС ГТУЮ в Одеській області №10270/3043/2 від 29.03.2018р., постанови Відділу Подільського МР ВДВС ГТУЮ в Одеській області ВП №49250974 від 29.03.2018р. про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження, про передачу виконавчого провадження, лист ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області №0/0/2833 від 03.04.2018р., постанову ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області ВП №49250974 від 03.04.2018р., лист АМКУ №300-29/01-14237 від 04.11.2019р. на адресу ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області, лист ВПВР №09.1-7386 від 20.11.2019р. на адресу АМКУ, список згрупованих поштових відправлень №2129, реєстр на відправлення рекомендованої кореспонденції за 03.08.2018р.

06.04.2020р. за вх.№8696/20 до суду від ТОВ «Котовський винзавод» надійшло заперечення на заяву про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу його дублікату, відповідно до якої вважає вказану заяву необґрунтованою з огляду на наступне. Наказ суду від 22.12.2014р. було видано на підставі рішення Господарського суду Одеської області від 31.10.2014р. по справі №916/2092/14, яке набрало законної сили 11.12.2014р. На час набрання судовим рішенням законної сили та видачі наказу 22.12.2014р. діяв Закон України «Про виконавче провадження» №606-ХIV від 21.04.1999р.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. №606-XIV (в редакції на момент винесення рішення та набрання ним законної сили) виконавчий документ у цій справі може бути пред`явлений до виконання протягом року.

На думку відповідача, з аналізу вказаних норм закону вбачається, що наказ Господарського суду Одеської області від 22.12.2014р. по справі №916/2092/14 мав строк для пред`явлення до примусового виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили, тобто - до 12.12.2015р. Відповідач зазначає, що вказаний наказ був пред`явлений стягувачем до примусового виконання, у зв`язку з чим старшим державним виконавцем відділу ДВС Котовського МУЮ в Одеській області винесено постанову від 04.11.2015р. про відкриття виконавчого провадження ВП №49250974, розпочато проведення виконавчих дій. Як відмічає відповідач, позивач не заперечує отримання у 2015 році постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.11.2015р. Згідно п.6 зазначеної постанови, сторони виконавчого провадження мають право знайомитися з матеріалами виконавчого провадження, внесеними до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, за адресою в мережі Інтернет https://trade.informjust.Ha/, ідентифікатор для доступу 166Е09А88559 (зазначається лише в постановах, які направляються стягувану та боржнику). З автоматизованої системи виконавчого провадження вбачається, що виконавче провадження ВП №49250974 має статус завершено. З цієї ж системи вбачається, що 01.08.2018р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в Одеській області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану згідно п.2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VIII (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними).

Таким чином, як вказує відповідач, виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 22.12.2014р. №916/2092/14, виданого на примусове виконання рішення суду від 31.10.2014р. у цій справі, є завершеним 01.08.2018р.

Разом з тим, відповідач зазначає, що згідно положень ст.23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. №606-ХІУ, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення. Відповідач вважає, що оскільки виконавчий документ був пред`явлений до виконання, а у подальшому виконавчий документ повернуто стягувачу, строк пред`явлення виконавчого документу до виконання було перервано, тому наказ суду від 22.12.2014р. №916/2092/14 міг бути пред`явлений стягувачем до примусового виконання після повернення протягом року, тобто, у строк до 01.08.2019р. Мотивуючи заяву в частині поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, стягувач зазначав, що він не отримував постанови державного виконавця від 01.08.2018р. про повернення виконавчого документу стягувачу, що, як він вважає, є поважною причиною для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Відповідач стверджує, що стягувачем належними доказами не підтверджено обставин, які б перешкоджали або унеможливлювали скористатися своїм правом знайомитися з матеріалами виконавчого провадження, внесеними до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, в мережі Інтернет, про що йому було роз`яснено у п.6 постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.11.2015р.

Крім того, відповідач зауважує, що частина 2 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, на час звернення з заявою про відкриття виконавчого провадження) визначає, що державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Із наведених норм законодавства слідує, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження та не отримав у визначений законом строк задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи. Відповідач вважає, що заявником не доведено, що ним вчинялись будь-які активні дії направленні на встановлення обставин виконання рішення/наказу в період до направлення відповідного звернення до ВПВР листом від 04.11.2019р. №300-29/01-14237, про що вказано у заяві про поновлення строку пред`явлення виконавчого документу та видачу дублікату. У даному випадку можливість вчасного пред`явлення наказу до виконання залежала виключно від волевиявлення самого стягувана, тобто мала суб`єктивний характер, тому наведені стягувачем причини пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання відповідач не вважає поважними.

Крім того, відповідач зазначає, що дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ, тоді як в поданій заяві позивач просить видати дублікат наказу з іншими реквізитами боржника та стягувача.

Враховуючи наведене, відповідач просить суд відмовити повністю у задоволенні заяви Антимонопольного комітету України про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу та видачу дублікату по справі № 916/2092/14.

Відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016р. виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч.ч.1, 2, 4, 5, 6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016р.).

Отже, враховуючи положення ст.12, п.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016р., строк пред`явлення до примусового виконання наказу суду від 22.12.2014р. складає три місяці від дати його повернення, тобто, з врахуванням прийнятої постанови про повернення виконавчого документа, від 01.08.2018р. по 02.11.2018р. включно.

Так, за твердженням заявника він не отримував постанову ВПВР від 01.08.2018р. про повернення наказу суду та власне наказ.

Натомість із поданого заявником до суду листа ВПВР від 20.11.2019р. №09.1-7386, адресованого АМКУ, отриманого АМКУ 02.12.2019р. (що вбачається із відбитку вхідного штемпеля №7-01/14348д.2), вбачається, що 01.08.2018р. державним виконавцем винесено постанови про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, 02.12.2019р. АМКУ було обізнано із тим, що наказ суду від 22.12.2014р. йому повернуто.

При цьому, оскільки як зазначено у листі ВПВР від 20.11.2019р., наказ повернуто саме стягувачу, а також стаття 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає саме повернення виконавчого документа стягувачу, тому є безпідставними здійснені заявником заходи з пошуку наказу суду від 22.12.2014р. у матеріалах справи №916/2092/14, в матеріалах виконавчого провадження №ВП №49250974 та витрачання на вказані заходи певного часу.

Щодо заперечень відповідача суд вважає за необхідне зазначити, що ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження згідно ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016р. є правом, а не обов`язком стягувача, з огляду на що відсутні підстави стверджувати про те, що у даному випадку у заявника є провина у несвоєчасному ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження у паперовому або електронному вигляді, яка вплинула на обізнаність заявника із поверненням йому ВПВР виконавчого документа.

Не обґрунтував і не довів суду заявник невідворотних обставин, що спричинили ним пропуск строку для пред`явлення наказу суду від 22.12.2014р. до примусового виконання. 02.12.2019р. АМКУ став обізнаний із тим, що наказ суду йому повернутий, а до суду із заявою про поновлення строку пред`явлення його до виконання та видачу його дублікату заявник звернувся лише 23.03.2020р., тобто, більше, ніж 3 місяці.

Що заважало заявнику відразу у грудні 2019р. звернутись до суду із заявою про поновлення строку пред`явлення наказу до виконання та видачу його дублікату заявник суду не повідомив.

Отже, як встановлено судом вище, строк для пред`явлення наказу суду від 22.12.2014р. до виконання, з огляду на його переривання шляхом звернення до примусового виконання, сплив 03.11.2018р. Зважаючи на те, що стягувач став обізнаний із поверненням такого наказу лише 02.12.2019р. він мав одразу ж звернутися до суду із відповідною заявою про поновлення такого строку та видачу дублікату наказу, чого зроблено не було. Натомість, позивач вживав заходи щодо розшуку наказу, які не могли бути спрямовані на настання реального результату, оскільки за постановою від 01.08.2018р. наказ повернуто саме стягувачу, з огляду на ненадходження його до стягувача, він є втраченим та не може знаходитись в матеріалах виконавчого провадження, матеріалах судової справи. Тобто, більше ніж три місяці, від дати, коли позивач дізнався, що наказ йому було повернуто ДВС та цей наказ до позивача не надійшов, позивач не звертався до суду із відповідною заявою. Ґрунтовних причин, що перешкоджали стягувачу звернутись до суду із заявою про поновлення строку пред`явлення наказу до виконання та видачу його дублікату одразу ж після отримання листа ВПВР від 20.11.2019р., тобто, протягом грудня 2019р. стягувач суду не навів, існування таких не довів. Звідси, суд не вбачає обґрунтованих підстав для поновлення позивачу строку на пред`явлення наказу суду від 22.12.2014р. до виконання.

Згідно ч.4 ст.11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні від 03.04.2008р. у справі "Пономарьов проти України", Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави.

Між тим, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін, одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Як слушно зазначив ЄСПЛ, на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення Європейського суду з прав людини "Богонос проти Росії" від 05.02.2004р.).

Як судом встановлено вище, АМКУ мав достатньо часу для реалізації ним процесуальних прав передбачених ГПК України, в частині звернення до суду із заявою про поновлення строку на звернення виконавчого документу до виконання та видачу його дублікату.

Так, у заяві 23.03.2020р. за вх.№2-431/20 АМКУ наголошує на необхідності дотримання принципу обов`язковості виконання судових рішень, однак, суд вважає за необхідне зауважити, що названий принцип не має застосовуватися в порушення інших правових принципів. Сама по собі обов`язковість виконання судових рішень не може стати підставою для виправдання бездіяльності стягувача відносно вжиття процесуальних заходів, спрямованих на забезпечення виконання такого рішення.

Згідно із пунктами 1, 2 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, верховенство права та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, керує ходом судового процесу; роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункти 1, 3, 4 частини п`ятої статті 13 ГПК України).

Крім того, суд зазначає, що прострочення АМКУ 3-місячного строку для пред`явлення наказу до виконання та невідновлення його судом є підставою для відмови у видачі дублікату такого наказу, що випливає із положень п.19.4. Перехідних положень ГПК України.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч.1, 2 ст.73, ч.ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України).

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.76, ч.1 ст.77, ч.ч.1, 2 ст.79 ГПК України).

Виходячи з викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення заяви АМКУ від 23.03.2020р. за вх.№2-431/20 про поновлення строку для пред`явлення до виконання наказу Господарського суду Одеської області від 22.12.2014р., про видачу дублікату вказаного наказу.

Керуючись ст.ст.232, 233, 234, 328, 329, п.19.4. Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні заяви АМКУ від 23.03.2020р. за вх.№2-431/20 про поновлення строку для пред`явлення до виконання наказу Господарського суду Одеської області від 22.12.2014р., про видачу дублікату вказаного наказу.

2. У відповідності до ст.235 ГПК України ухвала набрала законної сили 27.05.2020р. та згідно ч.2 ст.254, ч.1 ст.255 ГПК України підлягає оскарженню в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її винесення.

3. Повну ухвалу складено 27.05.2020р.

Суддя І.А. Малярчук