ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2020 року м.Дніпро Справа № 904/5085/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач)

судді Білецька Л.М., Парусніков Ю.Б.

секретар Манчік О.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну

скаргу Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2020 року (повний текст складено 19.02.2020 року)

у справі № 904/5085/19 (суддя Бондарєв Е.М., м. Дніпро)

за позовом Комунального підприємства "Кривбасводоканал", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 152 181,95 грн. 3 % річних та 579 084,70 грн. інфляційних втрат

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

Комунальне підприємство "Кривбасводоканал" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" про стягнення заборгованості на загальну суму 731 266,65 грн., з яких 152 181,95 грн. - 3 % річних за період з 01.11.2011 року по 30.10.2018 року, 579 084,70 грн. - інфляційні втрати за період з листопада 2016 року по жовтень 2018 року.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків в частині оплати боргу перед позивачем відповідно до рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2002 року у справі № 33/17. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України за порушення виконання грошових зобов`язань відповідачу нараховані 3 % річних та інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2020 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" на користь Комунального підприємства "Кривбасводоканал" 36 062,04 грн. 3 % річних, 247 941,95 грн. інфляційних втрат та 4 260,06 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення мотивовано тим, що з моменту порушення справи про банкрутство стосовно відповідача на підставі статті 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" під час дії мораторію забороняється застосування індексу інфляції та 3 % річних за весь час прострочення. Таким чином, за період з 01.11.2016 року (початок періоду нарахування позивачем спірних платежів) до 23.03.2017 року сума 3 % річних складає 36 062,04 грн., решта суми нарахована позивачем в період дії мораторію у справі про банкрутство відповідача. Інфляційні втрати за період з листопада 2016 року по березень 2017 року складають 2470941,95 грн., решта суми нарахована позивачем в період дії мораторію у справі про банкрутство відповідача.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2020 року, відмовити позивачу у стягненні 3 % річних та інфляції грошових коштів у повному обсязі.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не в повному обсязі були з`ясовані обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального та матеріального права. Законодавцем з метою створення сприятливих умов для здійснення приватизації державного та комунального майна, було прописано норму, яка не дозволяє нараховувати фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог за весь час прострочення, тобто з моменту виникнення заборгованості. На даний час відсутній нормативно-правовий акт, який виключав би підприємство боржника з переліку об`єктів великої приватизації державної власності, отже, процес приватизації АТ "Криворізька теплоцентраль" триває й у 2020 році. На думку відповідача, на даний час відсутні будь-які правові підстави для нарахування 3 % річних та інфляційних втрат за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. В зв`язку з чим, суд першої інстанції повинен був залишити позовні вимоги без задоволення.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. Посилається на те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.03.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.05.2020 року розгляд апеляційної скарги призначено на 27.05.2020 року.

У судове засідання 27.05.2020 року сторони своїх представників не направили.

3.2. Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.202 року у справі № 33/17 стягнуто з Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль", на користь Комунального підприємства "Кривбасводоканал" 14 919 046,46 грн. основного боргу, 1 700,00 грн. державного мита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На виконання вказаного рішення судом було видано відповідний наказ.

Заборгованість за наказом у справі № 33/17 сплачена відповідачем у загальному розмірі 14 920 864,46 грн. Так, за період з 25.11.2002 року по 31.08.2016 року відповідачем сплачено 12 379 201,40 грн., за період з 01.09.2016 року по 20.11.2018 року - 2 541 663,06 грн.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати боргу за Договором № 48 від 16.04.1997 року про подачу питної води з комунального водопроводу і приймання стічних вод до комунальної каналізації на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2002 року у справі № 33/17 позивач керуючись частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахував 3 % річних за період з 01.11.2016 року по 30.10.2018 року у сумі 152 181,95 грн. та інфляційні втрати за період з листопада 2016 року по жовтень 2018 року у сумі 579 084,70 грн.

Наведені обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до місцевого господарського суду.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

3.3.1. Юридична оцінка доводів апеляційної скарги і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4). У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.

Предметом спору у даній справі є наявність або відсутність правових підстав для нарахування та стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційних втрат за неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної оплати наданих послуг.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із частинами 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. При цьому, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриття виконавчого провадження по його примусовому виконанню.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Разом з тим, з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.03.2017 року було порушено провадження у справі № 904/128/17 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2018 року провадження у справі № 904/128/17 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" було закрито, скасовано мораторій на задоволення вимог кредиторів, введений ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.03.2017 року.

Закриваючи провадження у справі № 904/128/17 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", місцевий господарський суд виходив з того, що Публічне акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" відповідно до вимог Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 року № 358-р "Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 році", наказу Фонду державного майна України від 08.06.2018 року № 760 увійшло до списку підприємств, по яких прийнято рішення про приватизацію.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.01.2019 року № 36-р "Про затвердження переліку об`єктів приватизації державної власності" продовжено приватизацію об`єктів державної власності, включених до переліку, рішення про приватизацію яких були прийняті в 2018 році. До затвердженого переліку за цим Розпорядженням знову включено Публічне акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль".

Відповідно до статті 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі про банкрутство ПАТ "Криворізька теплоцентраль", - надалі Закон про банкрутство) мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію (частина 1). Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою зупинення виконавчого провадження (частина 2).

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів (частина 3 статті 19 Закону про банкрутство):

- забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах;

- забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій;

- не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій;

- зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію;

- не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Відповідно до частини 7 статті 19 Закону про банкрутство дія мораторію припиняється з дня закриття провадження у справі про банкрутство.

Згідно з пунктом 4-3 розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону про банкрутство (в редакції, що діяла на час закриття провадження у справі про банкрутство ПАТ "Криворізька теплоцентраль") провадження у справах про банкрутство боржників, якими є державні підприємства та/або господарські товариства, більше ніж 50 відсотків акцій (часток) яких прямо чи опосередковано належать державі, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, підлягає припиненню, крім тих, що ліквідуються за рішенням власника. Після припинення провадження у справі про банкрутство забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, зупиняється перебіг позовної давності, не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо. Зазначені дії не поширюються на задоволення вимог поточних кредиторів, на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, на відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що з моменту порушення справи про банкрутство стосовно відповідача на підставі статті 19 Закону про банкрутство під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів заборонялось застосування індексу інфляції та 3 % річних за весь час прострочення.

За період з дня введення мораторію на задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство відповідача, тобто з 23.03.2017 року по 30.10.2018 року, а саме закриття провадження у справі про банкрутство відповідача, не може бути застосовано індекс інфляції та 3 % річних від простроченої суми. Разом із тим позивачем правомірно нараховано відповідачу суму інфляційних та річних за період, який передував відкриттю провадження у справі про банкрутство.

В зв`язку з наведеним, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги про стягнення з відповідача за період з 01.11.2016 року по 23.03.2017 року 3 % річних в розмірі 36 062,04 грн., за період з листопада 2016 року по березень 2017 року інфляційній втрати в розмірі 247 941,95 грн. Інша сума 3 % річних та інфляційних втрат нарахована позивачем в період дії мораторію у справі про банкрутство відповідача, а тому не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні. Водночас апеляційний господарський суд бере до уваги аргументи, викладені у відзиві позивача на апеляційну скаргу, як такі, що узгоджуються з обставинами справи та нормами матеріального і процесуального права.

3.3.2. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

З огляду на зазначене та відсутність порушень норм матеріального та процесуального права при прийнятті судом першої інстанції оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та залишення без змін рішення місцевого господарського суду.

3.3.3. Розподіл судових витрат.

З огляду на відмову у задоволенні апеляційної скарги судові витрати, пов`язані з її поданням, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 269-271, 275, 277, 282, 283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2020 року у справі № 904/5085/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 01.06.2020 року.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Ю.Б. Парусніков