УХВАЛА

04 червня 2020 року

м. Київ

Справа № 906/941/17

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Пількова К. М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Ставищенської сільської ради

на рішення Господарського суду Житомирської області від 21.12.2019 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.04.2020 у справі

за позовом Фермерського господарства "Калина"

до Брусилівської районної державної адміністрації, Ставищенської сільської ради

про визнання протиправним та скасування запису про реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИВ:

08.05.2020 Ставищенська сільська рада (далі - Рада, Відповідач-2) звернулася з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Житомирської області від 21.12.2019 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.04.2020 у цій справі.

Відповідно до частини першої статті 291 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що особа, яка подає касаційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копії цієї касаційної скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

На підтвердження надіслання копій касаційної скарги іншим учасникам справи скаржник надав оригінал фіскального чеку № ПН 55 від 08.05.2020, з якого вбачається, що скаржник 08.05.2020 здійснив відправлення для РДА.

Втім, опис вкладення до листа до касаційної скарги не надано, а вказаний чек не містить відомостей щодо направлення Брусилівській районній державній адміністрації саме копії касаційної скарги у цій справі.

Також, до касаційної скарги не додано доказів направлення копії скарги Фермерському господарству "Калина".

Таким чином, скаржнику необхідно надати суду докази на підтвердження направлення іншим учасникам справи копії цієї касаційної скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

Статтею 290 ГПК України визначено форму і зміст касаційної скарги.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

За положенням частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У касаційній скарзі Рада зазначає, що оскаржувані рішення та постанова ухвалені з неправильним застосуванням та порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме частин першої, третьої, сьомої статті 3, статей 3, 4, 9, 16, 17, 19 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень"; пункту 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України № 703 від 22.06.2011 (чинного на момент проведення реєстрації); частини четвертої статті 75, статей 77, 80, 86, 175, 211, 231, 236 ГПК України; статті 19 Конституції України; частини другої статті 16, частини першої статті 182, статей 15, 16, 20, 182, 328, 392 Цивільного кодексу України.

Зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що спірне нерухоме майно у встановленому порядку було включено до пайового фонду КСП "Полісся" і розпайоване станом на 30.03.2006.

Також вказує на те, що суд першої інстанції у своєму рішенні посилається на письмові докази у справі, а саме на реєстр договорів купівлі-продажу майнових часток/паїв, однак вказаний доказ, на порушення вимог статті 80 ГПК України, іншим учасникам справи не надсилався і таких доказів до суду позивач не надав. Суд також послався на один з доказів - покази свідка ОСОБА_1 , який не є допустимим доказом відповідно до статті 77 ГПК України, оскільки цей свідок є колишнім сільським головою.

Позивач повторно звертається до суду з позовною вимогою між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, однак всупереч статтям 175, 231 ГПК України, суд повторно розглянув цю вимогу.

Суду не надано доказів того, що двоповерхове адміністративне приміщення належить на праві власності ФГ "Калина", та доказів того, що при реєстрації права власності реєстраційною службою були порушенні права ФГ "Калина" на вищевказане майно. Позивач по справі не надав жодного доказу про те, що вищевказане приміщення передано фермерському господарству в оренду.

Однак, скаржник не зазначає, у чому саме, на його думку, полягає неправильне застосування конкретних норм матеріального права чи порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій під час ухвалення оскаржуваних рішень і яким чином це вплинуло на прийняття зазначених судових актів з відповідним обґрунтуванням передбаченої (передбачених) статтею 287 ГПК України підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Враховуючи викладене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України.

Керуючись статтями 234, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Ставищенської сільської ради на рішення Господарського суду Житомирської області від 21.12.2019 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.04.2020 у справі № 906/941/17 залишити без руху та надати скаржнику строк для усунення недоліків до 23.06.2020.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя К. М. Пільков