СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2020 р. Справа №922/3586/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Дучал Н.М. , суддя Слободін М.М.,

при секретарі судового засідання Тимошенко А.А.,

за участю представників:

позивача Ліщишина І.В., адвокат, довіреність №1163/12 від 23.12.2019, посв. №6642/10 від 26.04.2018,

відповідача Рябченко М.М., адвокат, довіреність №2-343д від 17.12.209, посв. 2124 від 11.04.2018, свідоцтво ПТ №2124 від 11.04.2018,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ «Спільне українсько-латвійське підприємство «Хімімпекс» (вх.№454Х/1 від 03.02.2020) на рішення Господарського суду Харківської області від 02.01.2020 у справі №922/3586/19 (м. Харків, суддя Погорелова О.В., повний текст рішення складено 09.01.2020),

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-латвійське підприємство «Хімімпекс», м. Київ,

до Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі Філії Бурове управління «Укрбургаз» Акціонерного товариства «Укргазвидобування», м. Красноград,

про стягнення 1528450,00 грн, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-латвійське підприємство «Хімімпекс», звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі Філії Бурове управління «Укрбургаз» Акціонерного товариства «Укргазвидобування», в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь у якості відшкодування вартості неповернутої тари - шести контейнерів за договором №УБГ 35/015-18 від 30.01.2018, чотирьох контейнерів за договором №УБГ 64/015-18 від 08.02.2018 та одного контейнеру за договором №УБГ 182/015-18 від 23.03.2018 грошові кошти 1528450,00 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 02.01.2020 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 02.01.2020 по справі №922/3586/19 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі; стягнути суму сплаченого судового збору; розгляд справи здійснювати за участю представників сторін.

В обґрунтування своєї позиції по справі позивач вказує на наступне:

- пакуванням, тарою у розумінні умов договору та положень законодавства є поліпропіленовий або паперовий багатошаровий мішок з поліетиленовою вкладкою вагою 20-25 кг, але не 20-футовий контейнер;

- грузові 20- футові контейнери не є об`єктом купівлі-продажу та не відносяться до предмету закупівлі відповідно до умов договорів, а отже є транспортним обладнанням, в якому здійснюється перевезення товару;

- відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та невірно застосував норми матеріального права, так як відповідно до визначень чинного законодавства контейнер не є тарою чи упаковкою, відповідно до умов договорів не є товаром, а отже підлягає поверненню постачальнику товару на умовах, визначених договорами та нормативно-правовими актами, що регулюють їх обіг при здійсненні поставок;

- висновок суду про ненадання доказів на підтвердження вартості контейнера спростовуються інвойсами від 05.11.2018, які були долучені до справи та які свідчать про вартість кожного з контейнерів;

- в підтвердження вартості одного контейнера отримано експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати №О-57 від 24.01.2020 про підтвердження ринкової вартості контейнерів. При цьому апелянт повідомив, що виготовлення експертного висновку торгово-промисловою палатою потребувало додаткового часу, і в період розгляду справи в суді першої інстанції у позивача не було відповідного доказу, так як експертні висновки тільки готувалися, а отже надати їх на стадії підготовчого провадження було неможливо. Крім того, апелянт вказує на те, що в судовому засіданні 19.12.2019 представником позивача заявлено клопотання про оголошення перерви у підготовчому засіданні з метою надання експертного висновку, проте судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні даного клопотання та закрито підготовче провадження, що унеможливило подання даного експертного висновку під час судового розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.02.2020 відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали. Призначено справу до розгляду на 03.03.2020.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№1588 від 18.02.2020), в якому просить апеляційну скаргу відхилити, рішення Господарського суду Харківської області від 02.01.2020 у справі №922/3586/19 залишити без змін.

Обґрунтовуючи свою позицію по справі відповідач вказує про наступне:

- сторони при укладенні договорів, будучі вільними у виборі умов договору домовились, що тара є незворотною, тому обґрунтування відповідача загальними нормами права визначення контейнера, як таким, що не відноситься до тари чи упаковки є безпідставними;

- щодо вимог та доказів направлення видаткових накладних та рахунків, то відповідні документи не можуть слугувати доказами в розумінні вимог ст.ст.76-79 ГПК України, оскільки дата їх складання - 22.01.2020, вже після закінчення судового розгляду та винесення рішення по справі;

- твердження позивача, що контейнери є його власністю в ході судового розгляду ним не підтверджені, доказів суду надано не було;

- експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати №О-57 від 24.01.2020, доданий позивачем до апеляційної скарги є безпідставним та неналежним доказом, оскільки даний документ не був наданий до суду, яким розглядалася справа та складений вже після проголошення рішення. Крім того, згідно тексту даного експертного висновку, інформація, яка в ньому надана носить довідковий характер.

Від апелянта надійшла відповідь на відзив (вх.№1802 від 24.02.2020), в якій просить апеляційну скаргу позивача задовольнити в повному обсязі та додатково вказує про наступне:

- аргументи відповідача про те, що сторонами в договорах погоджено умови про неповернення контейнера як незворотної тари є безпідставними та неаргументованими, оскільки відповідно до ст.213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів;

- відповідач безпідставно не підписує та не повертає товаро-супровідні документи відповідно до яких було постановлено товар, апелянт як на стадії досудового врегулювання спору, так і під час судового провадження, в тому числі апеляційного, в рамках дії та виконання договору поставки повторно звернувся до відповідача з вимогою про повернення контейнерів, відтак було повторно направлено до відповідача підписані видаткові накладні та рахунки-фактури про поставку товару, у яких у окремому пункті зазначено «транспортування у контейнері 20-футовому багаторазового використання»;

- наразі здійснюється кримінальне провадження від 11.12.2019 щодо розслідування незаконного заволодіння службовими особами відповідача спірними контейнерами;

- у матеріалах господарської справи наявне документальне підтвердження листування сторін договорів, в тому числі відповіді представників щодо погодження дат поставки та асортименту товару у контейнерах відповідно до умов укладених між сторонами договорів;

- експертний висновок ТПП має істотне значення для даної справи та для правильного вирішення по суті має бути прийнятий до уваги судом.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.02.2020 розгляд справи №922/3586/19, призначений на 03.03.2020, перенесено на 04.03.2020.

Також, від відповідача надійшли додаткові пояснення (вх.№2151 від 03.03.2020) заперечення щодо долучення доказів, наданих апелянтом до апеляційної скарги. Між тим, вказані додаткові пояснення не були направлені позивачу у справі, що протирічить вимогам ст.167 ГПК України. В подальшому відповідач усунув зазначений недолік та надав докази направлення додаткових пояснень на адресу позивача (вх.№4228 від 05.05.2020). Так, згідно позиції, викладеній у додаткових письмових поясненнях відповідач вказує на те, що наданий висновок ТПП не має значення для правильного вирішення спору та не є доказом в розумінні ст. 91 ГПК України, а отже не повинен братись судом до уваги. Також, відповідач вважає, що позивач долучив до апеляційної скарги копії видаткових накладних від 2018, які повторно направив відповідач у 2020 році (під тим самим № та датою, але вже із виключенням із назви поставленого товару слів « 20-футовий контейнер (тара не зворотна)».

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.03.2020 оголошено перерву у розгляді справи №922/3586/19 до 24.03.2020.

Від відповідача надійшли доповнення до письмових пояснень відповідача (вх.№2309 від 10.03.2020), які долучено до справи.

Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2020, у зв`язку з відпусткою судді Склярук О.І. для розгляду справи №922/3586/19 визначено наступний склад колегії суддів: суддя Гетьман Р.А., суддя Дучал Н.М., суддя Слободін М.М.

За змістом ч.14 ст.32 Господарського процесуального кодексу України означена зміна складу суду зумовлює новий відлік визначеного ст.273 цього Кодексу процесуального строку розгляду апеляційної скарги.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.03.2020 розгляд справи відкладено. Призначено судове засідання на 21.04.2020.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.04.2020 оголошено перерву у розгляді справи до 19.05.2020; доведено до відома учасників апеляційного провадження, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою; повідомлено учасників справи про можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції та про можливість подати документи у справі на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі «Електронний суд», поштою, факсом або дистанційні засоби зв`язку, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису з урахуванням вимог Закону України «Про електронний цифровий підпис» та Закону України «Про електронні довірчі послуги».

В судовому засіданні 19.05.2020 представник позивача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити. Представник відповідача заперечував проти вимог апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, оскаржуване рішення суду без змін.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши пояснення уповноважених представників, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

30.01.2018, 08.02.2018 та 23.03.20189 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-латвійське підприємство Хімімпекс» (позивач, постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» в особі Філії Бурове управління «Укрбургаз» ПАТ «Укргазвидобування» (відповідач, покупець) були укладені договори поставки №УБГ35/015-18, №УБГ64/015-18 та №УБГ182/015-18 відповідно (далі - договори).

Згідно до п.1.1 договорів, постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений в специфікації (далі - товар), що додається до договору і є його невід`ємною частиною, а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Згідно п. 1.2 договорів, найменування товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна вартість договору вказується у специфікації, (далі - специфікація).

Відповідно до розділу 3 договорів, ціна цього договору вказується в специфікації в гривнях з урахуванням ПДВ. Загальна вартість договору визначається загальною вартістю товару, вказаного в специфікації до цього договору.

У розділі 4 договорів сторони обумовили, що розрахунки проводяться шляхом: оплати покупцем після пред`явлення постачальником рахунку на оплату товару та підписаного сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної, шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника, з урахуванням ПДВ, на умовах, зазначених у специфікації. До рахунка додаються: підписаний уповноваженими представниками сторін акт приймання-передачі товару або видаткова накладна.

Відповідно до п. 5.1 договорів, строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в графіку поставки та специфікації до цього договору.

Згідно до п. 5.2 договорів, датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару або видаткової накладної. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної.

Відповідно до п. 5.16 договорів, порядок і строки повернення тари, умови розрахунків за тару обумовлюються у специфікації.

Відповідно до п. 10.1 договорів, договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та скріплення його печатками сторін і діє до повного виконання сторонами зобов`язань.

Як свідчать матеріали справи, вказані договори скріплені печатками сторін та підписаним уповноваженими особами.

30.01.2018 між сторонами була підписана Специфікація №1 Додаток №1 до Договору №УБГ35/015-18 від 30.01.2018, відповідно до умов якої, загальна вартість товару, що поставляється по цій специфікації, складає: 5941418,00 грн., у т.ч. ПДВ 990236,40 грн. Умови поставки Товару: DDP: станція (склад) кінцеве місце призначення: 63303, Харківська обл., м. Красноград, вул. Українська, 165, Красноградська база ВТЗіК. БУ «Укрбургаз». Строк поставки товару: відповідно до графіку поставки товару. Умови та строки оплати: оплата по факту поставки протягом 30 календарних днів з дати постачання. Транспортні витрати: транспортні витрати по доставці товару в місце призначення (при умовах поставки DDP) включені в ціну товару (предмету закупівель). Гарантія на товар становить: 12 місяців з дати поставки Товару. Виробник товару: Китай, ЛАНДОІЛ Кемікал Груп. Рік виготовлення Товару: 2017р.-2018р., але не більше 12 місяців з дати постачання. Вимоги до тари та упаковки: пакування-поліпропіленовий або паперовий багатошаровий мішок з поліетиленовою вкладкою вагою 20-25 кг. складені на палетах у вологозахищеному виконанні складені в 20 футовий контейнер (ціна пропозиції включає вартість тари та упаковки). Тара - не зворотна. Допустиме відхилення при відвантаженні:-0,1%+0,1%.

08.02.2018 між сторонами була підписана Специфікація №1 Додаток №1 до Договору №УБГ64/015-18 від 08.02.2018, відповідно до умов якої: загальна вартість товару, що поставляється по цій специфікації, складає: 6636000,00 грн., у т.ч. ПДВ 1106000,00 грн. Умови поставки Товару: DDP: станція (склад) кінцеве місце призначення: 63303, Харківська обл., м. Красноград, вул. Українська, 165, Красноградська база ВТЗіК. БУ «Укрбургаз». Строк поставки товару: відповідно до графіку поставки товару. Умови та строки оплати: оплата по факту поставки протягом 30 календарних днів з дати постачання. Транспортні витрати: транспортні витрати по доставці товару в місце призначення (при умовах поставки DDP) включені в ціну товару (предмету закупівель). Гарантія на товар становить: 12 місяців з дати поставки Товару. Виробник товару: Китай, ЛАНДОІЛ Кемікал Груп. Рік виготовлення Товару: 2017р.-2018р., але не більше 12 місяців з дати постачання. Вимоги до тари та упаковки: пакування-поліпропіленовий або паперовий багатошаровий мішок з поліетиленовою вкладкою вагою 20-25 кг. складені на палетах у вологозахищеному виконанні складені в 20 футовий контейнер (ціна пропозиції включає вартість тари та упаковки). Тара - не зворотна. Допустиме відхилення при відвантаженні:-0,1%+0,1%.

23.03.2018 між сторонами була підписана Специфікація №1 Додаток №1 до Договору №УБГ182/015-18 від 23.03.2018, відповідно до умов якої: загальна вартість товару, що поставляється по цій специфікації, складає: 4201095,00 грн., у т.ч. ПДВ 700182,50 грн. Умови поставки Товару: DDP - станція (склад) призначення: 63303, Харківська обл., м. Красноград, вул. Українська, 165, Красноградська база ВТЗіК. БУ «Укрбургаз». Строк поставки товару: згідно графіку поставки з правом дострокового постачання. Умови та строки оплати: по факту поставки протягом 30 календарних днів. Транспортні витрати: транспортні витрати по доставці товару в місце призначення (при умовах поставки DDP) включені в ціну товару (предмету закупівель). Гарантія на товар становить: не менше 12 місяців з дати поставки Товару. Виробник товару: Китай, ЛАНДОІЛ Кемікал Груп. Рік виготовлення Товару: 2017р.-2018р., але не більше 12 місяців з дати постачання. Вимоги до тари та упаковки: пакування-поліпропіленовий або паперовий багатошаровий мішок з поліетиленовою вкладкою вагою 20-25 кг. складені на палетах у вологозахищеному виконанні складені в 20 футовий контейнер (ціна пропозиції включає вартість пакування).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вказаних договорів, позивачем було здійснено поставку товару, що підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними та прибутковими ордерами (т. 1 а.с. 13-57).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач стверджував, що відповідач не виконав своїх обов`язків щодо негайного повернення тари за вказаними договорами, тобто відповідач на момент подання цього позову не повернув тару у формі 20-футових контейнерів в кількості 11 штук. До того ж позивачу стало відомо, що зазначена тара у відповідача відсутня (продана), тому позивач вимушений звернутись за захистом своїх прав та інтересів до суду із вимогою відшкодування вартості неповернутої тари.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не обґрунтував і не довів свої позовні вимоги, а тому прийняв рішення про відмову в їх задоволенні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Законодавство висуває низку вимог щодо пакування товару в тару. Основні з них викладено в Цивільному кодексі України. Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 685 ЦКУ продавець за договором купівлі-продажу зобов`язаний передати покупцеві товар у тарі та (або) в упаковці, якщо інше не встановлено договором купівлі-продажу або не випливає із суті зобов`язання. Обов`язок передання товару у тарі та (або) в упаковці не поширюється на товари, які за своїм характером не потребують застосування тари та (або) упакування.

Товар повинен бути переданий у тарі та (або) упакований звичайним для нього способом в упаковку, а за їх відсутності способом, який забезпечує схоронність товару цього роду за звичайних умов зберігання і транспортування, якщо договором купівлі-продажу не встановлено вимог щодо тари та (або) упаковки (ч. 2 ст. 685 ЦКУ).

Додатково в ч. 3 ст. 685 ЦКУ передбачено, що продавець, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язаний передати покупцеві товар у тарі та (або) в упаковці, які відповідають вимогам, встановленим актами цивільного законодавства.

Тара основний елемент упаковки, що є виробом для розміщення товару. У свою чергу упаковкою вважають технічний засіб чи комплекс засобів з розміщеним у ньому товаром, який забезпечує захист товару від пошкоджень та втрат у процесі транспортування, зберігання та продажу, а довкілля від забруднень (п. 2 Порядку збирання, сортування, транспортування, переробки та утилізації використаної тари (упаковки), затвердженого наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 02.10.2001 №224.).

Тару класифікують за кількома ознаками, зокрема, за кратністю використання (п. 6.1 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку запасів, затверджені наказом Мінфіну від 10.01.2007 №2.): як тару одноразового використання та багаторазового використання. Багатооборотна тара, у свою чергу, може бути класифікована за характером договірних відносин з покупцем так:

1) зворотна тара тара багаторазового використання, яка належить до вторинних матеріальних ресурсів і підлягає повторному використанню (п. 2 Порядку №224). Зворотна тара може бути заставною тара, для забезпечення своєчасного повернення за яку постачальником стягується з покупця застава, яка йому повертається після отримання від нього тари (п. 1.6 Інструкції з бухгалтерського обліку тари на підприємствах і в організаціях державної торгівлі та громадського харчування, затверджена наказом Міністерства торгівлі СРСР від 28.04.1986 №93);

2) незворотна тара тара, яка залишається у покупця.

При цьому, відповідно до п.3 Правил застосування, обігу і повернення засобів упаковки багаторазового використання на Україні, затверджених наказом Міністерства державних ресурсів України від 16.06.1992 №15 після звільнення від продукції і товарів усі види засобів упаковки багаторазового використання підлягають обов`язковому поверненню, якщо інше не передбачене цими Правилами або договором.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У п. 5.16 спірних договорів, сторони обумовили, що порядок і строки повернення тари, умови розрахунків за тару обумовлюються у специфікації.

У Специфікації №1 Додаток №1 до Договору №УБГ35/015-18 від 30.01.2018 та Специфікації №1 Додаток №1 до Договору №УБГ64/015-18 від 08.02.2018 (п. 9 специфікацій) сторони визначили тару як не зворотну.

У Специфікації №1 Додаток №1 до Договору №УБГ182/015-18 від 23.03.2018, сторонами визначені вимоги до тари та упаковки: пакування - поліпропіленовий або паперовий багатошаровий мішок з поліетиленовою вкладкою вагою 20-25 кг, складені на палетах у вологозахищеному виконанні складені в 20 футовий контейнер (ціна пропозиції включає вартість пакування). У видатковій накладній №РН-0000443 від 10.09.2018, складеної на виконання умов договору №УБГ182/015-18 від 23.03.2018 сторони у графі «Товар» визначили тару як зворотну. Разом з тим, як вбачається з копії декларації (форма МД-2) до поставки товару 28.08.2018 - упаковка (паперові багатошарові мішки з поліпропіленовим вкладишем, дерев`яні палети додатково обмотані картоном та термоусадочною плівкою, 20-ти фунтовий стандартний контейнер) входить у вартість товару. Отже, виходячи зі змісту договору №УБГ182/015-18 від 23.03.2018, специфікації №1 до нього, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що за вказаним договором вартість пакування та тари входить у вартість товару, а тара - 20-ти фунтовий стандартний контейнер, відповідно, є не зворотною.

Крім того, колегія суддів зауважує, що спірні договори були укладені за результатом проведених торгів.

Відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Згідно п.8 ч.2 ст.22 Закону України «Про публічні закупівлі» тендерна документація має містити проект договору про закупівлю з обов`язковим зазначенням порядку змін його умов. Таким чином, колегія суддів зазначає, що всі умови договору є сформованими на етапі підготовки до тендеру.

Відповідно до наданої позивачем тендерної документації вимоги до тари та упаковки є наступними: пакування поліпропіленовий або паперовий багатошаровий мішок з поліетиленовою вкладкою вагою 20-25 кг, складені на палетах у вологозахищеному виконанні складені в 20 футовий контейнер (ціна пропозиції включає вартість пакування). Таким чином, умовами тендерної документації було чітко визначено вимоги до пакування товару, до якого в тому числі включено умову щодо складення товару у 20-футовий контейнер. Будь-яких застережень вказана умова не містить. Також у тексті вказаної вимоги відсутні будь-які посилання на те, що 20-футовий контейнер не входить до складу пакування.

Крім того, колегія суддів зазначає, що позивач у листі від 13.06.2018 вих.№512/06 підтвердив обставину придбання в якості незворотної тари двадцяти футового контейнеру. Наявні в матеріалах справи прибуткові ордери, видаткові та товарно-транспортні накладні, підписані обома сторонами, містять посилання на незворотність тари (незворотність контейнеру).

Таким чином, вищенаведене спростовує доводи апелянта про те, що 20-футовий контейнер не є упаковкою або тарою та з огляду на те, що ціна пропозиції включає вартість пакування, останнє не може бути повернуто продавцю.

Крім того, в обґрунтування вартості тари, що на думку позивача підлягає поверненню, останній вказував на те, що у відповідності до шаблонного інвойсу від 05.11.2018 UAB «Interchemas» Joint-Stock-Company, згідно якого Товариством з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-латвійське підприємство «Хімімпекс» було придбано у UAB «Interchemas» Joint-Stock-Company 20-футовий контейнер Dry Van 20 ZIMU1085906, вартість такого контейнера, складає 5 000 (п`ять тисяч) євро 00 євроцентів. На підставі зазначеного та враховуючи той факт, що для здійснення поставки за договорами позивачем використовувались контейнери того ж класу та номенклатури, що зазначений в інвойсі від 05.11.2018, позивач робить висновок, що загальна сумарна вартість кожного з контейнерів за 11 поставками за спірними договорами складає еквівалент 55000,00 євро, що за курсом НБУ станом на 05.11.2019 складає 1528450,00 грн.

Аналізуючи вказаний доказ, колегія суддів зазначає, що по-перше, наданий позивачем інвойс містить інформацію про один контейнер, тоді як позивач просить стягнути вартість 11 контейнерів; по-друге, вказаний інвойс було складено 05.11.2018, тоді як поставка по спірним договорам відбувалась в проміжок часу з 24.04.2018 по 05.12.2020, тобто значно раніше отриманого інвойсу, у зв`язку з чим, колегія суддів робить висновок про неможливість підтвердження інвойсом №331118 від 05.11.2018 вартості контейнерів.

Стосовно наданого апелянтом висновку Черкаської торгово-промислової палати №О-57 від 24.01.2020 про підтвердження ринкової вартості контейнерів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Однак, апелянт не надав доказів неможливості подання висновку Торгово-промислової палати до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Зокрема, експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати містить інформацію, що підставою для проведення експертизи стала заявка замовника від 22.01.2020, сам висновок було підготовлено за два дні 24.01.2020. Таким чином, відповідне свідчить про необґрунтованість доводів апелянта про тривалий час отримання вказаного висновку та про відсутність доказів, які свідчать про звернення позивача за висновком під час розгляду справи судом першої інстанції.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. А учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона мала довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень насамперед суду першої інстанції.

Як і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відтак, саме апелянт мав у відповідності до вимог чинного процесуального законодавства належним чином підготувати позовну заяву і подати суду першої інстанції усі належні і допустимі докази в її обґрунтування; і за необхідності, не був позбавлений права і можливості звернутись до торгово-промислової палати за висновком під час слухання справи судом першої інстанції.

Отже, у даному випадку неподання такого висновку суду першої інстанції має наслідком виключно бездіяльність апелянта, оскільки апелянт не навів апеляційному господарському суду обставин, що перешкоджали йому звернутись до Торгово-промислової палати України раніше, і чому апелянт зміг подати таку заяву до Торгово-промислової палати України лише 22.01.2020, тобто, за 5 днів до направлення апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду, тоді як справа розглядалась судом першої інстанції з 11.11.2019 по 02.01.2020.

Доказів об`єктивної неможливості позивачем належним чином реалізувати свої процесуальні права матеріали справи не містять.

В разі відсутності доказів неможливості подання нових доказів до суду першої інстанції, апеляційний суд залишає такі докази поза увагою та не приймає їх до розгляду.

Аналогічні висновки знайшли своє відображення у сталій практиці Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 23.01.2020 у справі 910/16322/18, від 22.01.2020 у справі 915/99/19, від 14.01.2020 у справі 910/5280/19, від 24.12.2019 у справі 902/377/19 та інших.

Відтак, зважаючи на вищенаведене, висновок Черкаської торгово-промислової палати №О-57 від 24.01.2020 не приймається судом апеляційної інстанції до розгляду.

Надані апелянтом видаткові накладні від 2018 року, також, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції до розгляду з підстав того, що вони не надавались до суду першої інстанції та ним не досліджувались. Так само доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції апелянтом не наведено.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному рішення, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі учасникам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Таким чином, колегія суддів встановила, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення, у зв`язку з чим підстав для задоволення скарги колегія суддів не вбачає.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів.

Керуючись статтями 129, 233, 240, 269, п.1, ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-латвійське підприємство «Хімімпекс» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 02.01.2020 у справі №922/3586/19 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки касаційного оскарження передбачено ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 27.05.2020.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя Н.М. Дучал

Суддя М.М. Слободін