ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

02 червня 2020 року Справа № 5004/442/11

Суддя Господарського суду Волинської області Костюк С. В., розглянувши матеріали за скаргою ТзОВ Компанія Ніко-Тайс на бездіяльність державного виконавця Любешівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області у виконавчому провадженні №55005754 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Волинської області від 26 квітня 2011

по справі №5004/442/11-1

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Агросинтез"

до Фермерського господарства "Гримікс"

про стягнення 39 612,55 грн,

за участю представників сторін:

від скаржника: н/з;

від боржника: н/з;

від ДВС: н/з.

У зв`язку з неявкою сторін запис розгляду судової справи не здійснювався відповідно до ч.3 ст. 222 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину ухвали.

Встановив:

ТзОВ Компанія Ніко-Тайс звернулось до господарського суду зі скаргою від 28.11.2019 за вх. №01-52/42/19 в якій просить :

- визнати незаконною та протиправною бездіяльність державного виконавця Любешівського РВДВС ГТУЮ у Волинській області у виконавчому провадженні № 55005754 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Волинської області від 26 квітня 2011 року по справі №5004/442/11-1, котра виразилась та призвела до неможливості виконання наказу Господарського суду Волинської області від 26 квітня 2011 року по справі №5004/442/11 за рахунок наявного майна боржника продовж листопада 2017 року травня 2019 року грошових коштів у розмірі 548112,25 грн, котрі були розміщенні та містились на належних фермерському господарству «Гримікс» та відкритих ним рахунках у банківських/фінансових установах України.

Скаргу обґрунтовує тим, що наказ Господарського суду Волинської області від 26 квітня 2011 року по справі №5004/442/11-1 не виконаний, а відповідно до офіційних відомостей, котрі містяться на офіційному веб-сайті Автоматизованої системи виконавчих проваджень, належних, допустимих та об`єктивних виконавчих дій не вчинялось.

Ухвалою суду від 02.12.2019 відкладено вирішення питання про прийняття скарги ТзОВ Компанія Ніко-Тайс на бездіяльність державного виконавця Любешівського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області у справі № 5004/442/11 до повернення даної справи до Господарського суду Волинської області.

Ухвалою суду від 26.05.2020 скаргу призначено до розгляду на 02.06.2020.

Представники сторін в судове засідання не з`явились.

Дослідивши додані до скарги докази та оцінивши їх в сукупності, господарський суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 06.04.2011 року у справі №5004/442/11 (суддя Гончар М. М.) позовні вимоги задоволено в сумі 39 612 грн. 55 коп. стягнуто з Фермерського господарства "Гримікс, смт. Любешів, вул. Лісна, 1, , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Агросинтез", м. Запоріжжя, пр. Маяковського, 3, код ЄДРПОУ 330 грн. 34 коп. заборгованості за поставлений товар, 1 150 грн. 20 коп. пені, 6099 грн. 10 коп. штрафу, 573 грн. 13 коп. інфляційних нарахувань, 13 459 грн. 78 коп. процентів за користування чужими грошовими коштами, 396 грн. 13 коп. в повернення витрат по сплаті державного мита та 236 грн. в повернення витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На виконання зазначеного рішення господарським судом 26.04.2011 року видано наказ № 5004/442/11-1.

Постановою Любешівського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській від 26.10.2017 року відкрито виконавче провадження №55005754 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Волинської області від 26.04.2011 року №5004/442/11-1 про стягнення з Фермерського господарства Гримікс (44200, Волинська область, сит. Любешів, вул. Лісна, 1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, кв.23; ) суми заборгованості у загальному розмірі 40 244, 68 грн.

Як слідує із матеріалів справи 03 листопада 2017 року Любешівським РВДВС ГТУЮ у Волинської області винесено постанову про арешт коштів боржника, котрі містяться на банківських рахунках, однак жодних належних доказів направлення на адресу банківських/фінансових установ відповідної постанови про арешт коштів, прийняття відповідними банківськими/ фінансовими установами направлених постанов про арешт коштів боржника, направлення на адресу банківських/фінансових установ вимог про списання коштів, Любешівським РВДВС ГТУЮ у Волинської області в період із 03 листопада 2017 року по 25 листопада 2019 року не вчинялось - докази з даного приводу відсутні у матеріалах даної справи та Любешівським РВДВС ГТУЮ у Волинської області жодного разу при кожному оскарженні відповідної бездіяльності не було надано як до суду, так і скаржнику.

При обгрунтуванні скарги вказує на те, що товариству стало достовірно та офіційно відомо про те, що з серпня 2016 року по травень 2019 року ФГ «Гримікс» приймало участь в 13 аукціонах щодо тендерних закупівель, предметом котрих були закупівля деревини, послуг з управління лісовим господарством, закупівля зернових товарів, тощо та стало переможцем в 11 із 13 даних аукціонів, загальний розмір продукції товару/послуг, котрі були надано/виконано/здійснено ФГ «Гримікс» на виконання підписаних договорів на підставі відповідних протоколів складає 548112,25 гривень.

Виходячи із даного, факт допущення ФГ «Гримікс» та визнання його учасником публічних тендерних державних закупівель, котрі були оформлені договором №26 від 13 травня 2019 року, є свідченням того, що боржник не лише здійснював належне виконання тендерних умов щодо поставки товару та/або надання послуг, а й отримував відповідні кошти із держбюджету за здійснення поставки товару та/або надання послуг, відповідно є всі підстави стверджувати, що сума коштів у розмірі 548 112,25 гривень, є дійсною та фактично в період із серпня 2016 року по травень 2019 року перебувала на рахунках ФГ «Гримікс», чим підтверджено факти не лише не здійснення їх належного арешту, а й відсутність списання коштів, котрі перебували на рахунках боржника в період із серпня 2016 року по травень 2019 року.

ТзОВ «Компанія «Ніко-Тайс» звертає увагу на те, що вже вкотре скаржник доводить, що посилання органу ДВС на факт відсутності здійснення/ведення господарської діяльності є безпідставним, протиправним та необґрунтованим.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ст. 18 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст. 1 Закону України Про виконавче провадження, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 10 Закону України Про виконавче провадження, заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ст. 18 Закону України Про виконавче провадження, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 1.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (далі Інструкції), під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно пункту 11 Розділу І Інструкції, перевірка інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи або здійснення опису та арешту майна на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, здійснюється органом державної виконавчої служби, компетенція якого поширюється на територію вчинення таких дій, за дорученням державного виконавця.

Пунктом 3.12 Інструкції передбачено, що організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Згідно ч. 8 ст. 48 Закону України Про виконавче провадження, виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Частинами 1, 4 ст. 8 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України. Вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово. Рішення виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження. У разі тимчасової відсутності доступу до автоматизованої системи допускається виготовлення документів на паперових носіях з подальшим обов`язковим внесенням їх до автоматизованої системи не пізніше наступного робочого дня після відновлення її роботи.

Відповідно до п. 10 Розділу І Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 року за №2432/5 (далі Положення), система забезпечує інформаційну взаємодію з іншими реєстрами та базами даних державних органів, що містять дані про майно, доходи боржника. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Відповідно до пунктів 2-4 Розділу IV Положення, виконавцем до Системи обов`язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень. До Системи в обов`язковому порядку вносяться також відомості про всі документи, отримані на запит державного виконавця, заяви сторін виконавчого провадження, відповіді на них та їх скановані копії. Відомості про проведення виконавчих дій вносяться до Системи одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія, або одночасно з виготовленням документа, яким оформлюється проведення виконавчої дії. У разі здійснення виконавчої дії за межами органу державної виконавчої служби (офіса приватного виконавця) відомості про таку дію вносяться до Системи не пізніше наступного робочого дня після її проведення. Постанови виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою Системи. Виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в Системі забороняється. У разі тимчасової відсутності доступу до Системи (через перебої в електропостачанні тощо), як виняток, допускається виготовлення документів виконавчого провадження без використання Системи з подальшим обов`язковим внесенням таких документів до системи в день усунення причин, що перешкоджали доступу до неї.

Згідно пунктів 9-11 Інструкції з організації примусового виконання рішення, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2832/5, вимога виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов`язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання державному виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення. Вимога підписується виконавцем та надсилається поштою чи іншими засобами зв`язку або вручається виконавцем особі, яка зобов`язана вчинити дії. Доручення виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом щодо проведення окремих виконавчих дій органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами. Запит виконавця є письмовим документом, який є обов`язковим для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання виконавцю інформації, документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень.

Враховуючи викладене, дії Любешівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області свідчать про порушення принципів своєчасності та повноти проведення виконавчих дій, встановлених нормами Закону України Про виконавче провадження.

Також, з огляду на приписи статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України Про міжнародні договори України, частину 1 статті 3 і частину 4 статті 11 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України Про міжнародне приватне право, Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Отже, у зв`язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Європейського суду з прав людини з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 05.07.2012 року у справі Глоба проти України, зокрема зазначено, що суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення від 19.03.1997 року у справі Горнсбі проти Греції, та рішення від 06.03.2003 року у справі Ясюніє не проти Литви). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7.06.2005 року у справі Фуклев проти України). Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що Любешівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області у виконавчому провадженні ВП №55005754 при примусовому виконанні наказу Господарського суду Волинської області від 26.04.2011 року №5004/442/11-1 всі належні та допустимі виконавчі дії, які визначають порядок та строки перевірки майнового стану боржника, заходи щодо розшуку та арешту майна боржника в порушення норм Закону України Про виконавче провадження, вчинялись не повністю та не у визначенні законодавством строки.

Органом ДВС пояснень на скаргу товариства не подано та не спростовано твердження скаржника про те, що державним виконавцем, при здійсненні виконавчого провадження ВП №55005754, дотримано вимог ст. 48 Закону України Про виконавче провадження щодо періодичної перевірки майнового стану боржника (не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника), ст. 8 Закону щодо внесення всіх документів до автоматизованої системи, а також, ст. 18 Закону щодо повноти вжитих заходів у встановлені строки.

З матеріалів справи вбачається, що при розгляді попередніх скарг державний виконавець стверджував, що боржником не здійснюється господарська діяльність, однак як слідує з долучених до скарги доказів, в період з серпня 2016 року по травень 2019 року ФГ «Гримікс» приймало участь в 13 аукціонах щодо тендерних закупівель, предметом котрих були закупівля деревини, послуг з управління лісовим господарством, закупівля зернових товарів, тощо та стало переможцем в 11 із 13 даних аукціонів, за результатами яких укладено договори купівлі-продажу, де боржник виступав продавцем, тобто здійснював господарську діяльність в результаті якої державний виконавець мав можливість, в даний період, виконати наказ суду на суму 40244,68 грн.

Державний виконавець не подав пояснень на скаргу та не надав суду належних та допустимих доказів про те, що боржник Фермерське господарство Гримікс не здійснює господарської діяльності.

Така бездіяльність державного виконавця щодо порушення строків та порядку вчинення виконавчих дій, здійснення таких дій не в повному обсязі та несвоєчасно є порушенням норм ст. 8, 10, 18, 26, 48 Закону України Про виконавче провадження і є підставою для визнання судом бездіяльності державного виконавця неправомірною.

Аналогічної правові позиції щодо визнання протиправною бездіяльності державного виконавця, яка полягає у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій, здійснення їх несвоєчасно, та не в повному обсязі дотримується Верховний Суд у постанові від 09.11.2018 у справі №911/1388/16, постанові від 04.04.2018, у справі №13/215-10, постанові від 18.03.2019 у справі №21/303-08.

Отже, через не виконання відділом ДВС усіх приписів Закону України Про виконавче провадження , станом на день розгляду даної скарги наказ Господарського суду Волинської області від 26.04.2011р. за №5004/442/11-1 залишається не виконаним та стягувачем Ніко-Тайс не отримано присуджених коштів.

Відповідно до ст. 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 343 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 344 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 123, 126, 234, 339-344 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

1. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Ніко-Тайс (вх.№01-52/42/19 від 28.11.2019) на бездіяльність Любешівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області задоволити.

2. Визнати незаконною та протиправною бездіяльність державного виконавця Любешівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області у виконавчому провадженні № 55005754 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Волинської області від 26 квітня 2011 року по справі №5004/442/11-1, котра виразилась і призвела до неможливості його виконання за рахунок наявного майна боржника продовж листопада 2017 року травня 2019 року грошових коштів у розмірі 548112,25 грн, котрі були розміщенні та містились на належних фермерського господарства «Гримікс» (44200, Волинська область, смт.Любешів, вул.Лісна,1, ) та відкритих ним рахунках у банківських/фінансових установа України.

Відповідно до ч. 2 ст.235 Господарського процесуального кодексу ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до апеляційної інстанції протягом 10 днів з дня її проголошення (ст.256 ГПК України).

Повний текст

ухвали виготовлено

04.06.2020.

Суддя С. В. Костюк