Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/273/20

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А..

секретар судового засідання: Макарчук В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Аврамчук А.П., довіреність № 18-0009/49994 від 13.06.2016

від відповідача: Мельник О. В., довіреність № 20 від 13.01.2020

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Національного банку України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест"

про стягнення 698 200,52 грн

Процесуальні дії по справі.

Національний банк України в особі Банкнотно-монетного двору Національного Банку України звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест" про стягнення 631146,60грн заборгованості за надані послуги, 60448,33грн пені, 6206,05грн 3% річних та 399,54грн інфляційних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на неналежне виконання відповідачем умов договору про надання послуг № Ф/19-81-24 від 21.03.2019 щодо своєчасної оплати наданих послуг.

Ухвалою господарського суду від 23.03.2020 суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначив на 21.04.2020.

10.04.2020 відповідач, в порядку ст. 165 ГПК України, подав до суду письмовий відзив (а.с. 38-43).

16.04.2020 позивач, у порядку ст. 166 ГПК України, на адресу суду засобами електронного зв`язку подав відповідь на відзив (а.с. 64).

Ухвалою господарського суду від 21.04.2020 суд відклав підготовче засідання на 07.05.2020.

Ухвалою від 07.05.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу № 906/273/20 до судового розгляду по суті на 28.05.2020.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що відповідач неналежним чином виконав умови договору про надання послуг № Ф/19-81-74 від 21.03.2019 в частині оплати наданих послуг.

Позивач вказує, що відповідач свої зобов`язання за договором щодо оплати наданих послуг виконав неналежним чином, внаслідок чого на момент розгляду справи у відповідача існує заборгованість в розмірі 631146,60грн

За порушення строків проведення розрахунків, позивач на підставі п. 8.2 договору заявив до стягнення з відповідача 60448,33грн пені.

За несвоєчасне виконання грошового зобов`язання позивачем на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України позивач заявив до стягнення з відповідача 399,54грн інфляційних та 6206,05 грн. 3% річних.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач проти вимог за позовом не заперечив.

Разом з тим відповідач у поданому до суду відзиві просить суд при винесенні рішення зменшити розмір пені на 100%.

При вирішення питання про стягнення пені відповідач просить врахувати причини неналежного виконання зобов`язання, малозначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідність розміру пені наслідкам порушення, майновий стан сторін тощо.

У відповіді на відзив позивач заперечив проти зменшення пені на 100%.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

У судовому засіданні від 28.05.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

21.03.2019 Національний банк України (позивач,виконавець) в особі генерального директора Банкнотно-монетного двору Національного банку України Баглая Володимира Анатолійовича , який діє на підставі довіреності Національного Банку України від 29.12.2018 за номером № 18-0014/69548 та Товариство з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест" (відповідач, замовник) уклали договір про надання послуг № Ф/19-81-74 (а.с. 13-16).

Відповідно до п. 1.1. договору, виконавець зобов`язується надавати послуги каналізаційні (послуг з очищення стічних вод (90420000-7 за ДК 021:2015), а саме приймання і очищення стічних вод (далі - послуги) замовника на очисних спорудах виконавця за адресою вул. Чорновола, 44А, м. Малин, Житомирської області в об`ємі (орієнтовно) 1500 тис.м.куб протягом дії цього Договору (далі - послуги), а Замовник зобов`язується оплатити надані йому послуги на умовах, передбачених цим Договором.

За умовами п. 2.1. договору, ціна одиниці послуги встановлюється протоколом погодження договірної ціни (Додаток 1 до цього Договору). Загальна ціна договору на 2019 рік складає 22620000 грн. (двадцять два мільйони шістсот двадцять тисяч гривень) з ПДВ.

У пункті 5.1. договору сторони визначили, що розрахунковим періодом є календарний місяць.

За приписами п. 5.2. договору, зняття показів засобів обліку здійснюється не пізніше першого робочого дня наступного за звітним (розрахунковим) місяцем представниками обох Сторін, або однією Стороною, на балансі якої знаходяться засоби обліку, про що складається акт про кількість скидів/спожитої води. Акт про кількість включає в себе дані про об`єми стічних вод/спожитої води, визначені за показниками засобів обліку, або розрахунковим методом - у разі тимчасової відсутності засобів обліку (п.3.2.цього Договору). У разі зняття показів однією Стороною Акт про кількість має бути доставлений іншій Стороні в той же день. Підписані акти про кількість є основою для складання Виконавцем акту про приймання-передачу послуг по прийманню та очищенню стічних вод (далі - Акт). Підписаний Сторонами Акт с підставою для проведення розрахунків відповідно до розділу 6 цього Договору.

Згідно з п. 6.1. договору, розрахунки за цим договором здійснюються, або шляхом перерахування коштів, згідно рахунку виконавця, або зарахування зустрічних однорідних вимог, які оформляються відповідним актом, що підписується уповноваженими особами Сторін.

Розрахунки на підставі рахунку виконавця проводяться шляхом перерахування замовником на розрахунковий рахунок виконавця коштів, протягом 5-ти банківських днів з дати отримання рахунку.

За умовам пп 1 п. 7.2 замовник зобов`язався оплачувати послуги в установлений Договором строк.

Згідно з п. 8.2 договору, замовник несе відповідальність згідно із законодавством і Договором за несвоєчасне внесення платежів за послуги - шляхом сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Як вказує позивач, за період травень, жовтень-грудень 2019 року виконавець надав замовнику відповідно до умов договору послуги у кількості 277278,0 м куб. на загальну суму 4181352,24 грн. з ПДВ, що підтверджується актами про кількість наданих послуг (а.с. 17-20).

В узгоджені договором терміни відповідачу направлялися рахунки на оплату, копії яких знаходяться в матеріалах справи (а.с. 21-24).

Також сторони провели зарахування зустрічних однорідних вимог згідно актів зарахування зустрічних однорідних вимог № 4 від 03.06.2019, № 9 від 01.112019, № 10 від 02.12.2019, № 11 від 02.01.2020 (а.с.25,28,27,26).

Відповідно до актів зарахування зустрічних однорідних вимог сторони погодили, що заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги:

- у травні 2019 року складає 191502,27грн;

- у жовтні 2019 року складає 114665,90грн;

- у листопаді 2019 року 182313,68грн;

- у грудні 2019 року складає 142664,75грн.

Таким чином позивач вказує, що станом на 01.03.2020 заборгованість замовника перед позивачем складає 631146,60грн.

На підстав п. 8.2 договору позивач нарахував до стягнення з відповідача 60448,33 грн пені за несвоєчасне внесення платежів за надані послуги.

На підставі ст. 625 ЦК України за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, позивач заявив до стягнення з відповідача 6206,05грн 3% річних та 399,54грн інфляційних.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору № Ф/19-81-74 від 21.03.2019, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з підписаними сторонами актами про кількість наданих послуг за період травня 2019 року, жовтня-грудня 2019 року, виконавець надав замовнику відповідно до умов договору послуг у кількості 277278,0 м куб. на загальну суму 4181352,24 грн. з ПДВ (а.с. 17-20).

За приписами ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд встановив, що сторони у п. 6.1. договору погодили, що розрахунки на підставі рахунку виконавця проводяться шляхом перерахування замовником на розрахунковий рахунок виконавця коштів, протягом 5-ти банківських днів з дати отримання рахунку.

Разом з тим у п. 6.2 договору сторони погодили, що у разі оформлення акту зарахування зустрічних вимог оплата проводиться шляхом перерахування коштів стороною, яка має заборгованість протягом 5-ти банківських днів з дня підписання сторонами акту зарахування зустрічних вимог.

Оскільки предметом спору є заборгованість, що підтверджена сторонами у актах зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідач зобов`язаний був здійснити розрахунки у термін, визначений п. 6.2 договору.

Таким чином, з урахуванням актів зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідача зобов`язаний провести розрахунки перед позивачем за надані послуги:

- у травні 2019 року в розмірі 191502,27грн до 10.06.2019;

- у жовтні 2019 року в розмірі 114665,90грн до 08.11.2019;

- у листопаді 2019 року в розмірі 182313,68грн до 09.12.2019;

- у грудні 2019 року в розмірі 142664,75грн до 10.01.2020.

Однак відповідач заборгованість, підтверджену сторонами в актах зарахування зустрічних однорідних вимог у загальному розмірі 631146,60грн у строк, визначений договором не сплатив, що не заперечується також і самим відповідачем.

Таким чином, у відповідача станом на день розгляду справи існує заборгованість за надані послуги в сумі 631146,60грн. Доказів погашення заявленої суми заборгованості матеріали справи не містять.

Згідно з ч.1 ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно, зокрема, до закону, інших правових актів, договору, а також відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 631146,60грн обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і укладеного договору та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 60448,33грн пені суд дійшов наступного висновку.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема, сплату неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Приписами ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вбачається з умов договору, сторонами у п. 8.2 договору сторони погодили, що замовник несе відповідальність за несвоєчасне внесення платежів за послуги - шляхом сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

З розрахунку позивача (а.с. 6-10 ) убачається, що пеню заявлено:

- за період з 11.06.2019 по 10.01.2020 на суму простроченої заборгованості 191502,27грн за надані послуги у травні 2019 року , яка склала 36280,50грн.

- за період з 11.11.2019 по 29.02.2020 на суму простроченої заборгованості 114665,90грн за надані послуги у жовтні 2019 року , яка склала 9340,39грн.

- за період з 10.12.2019 по 29.02.2020 на суму простроченої заборгованості 182313,68грн за надані послуги у листопаді 2019 року , яка склала10360,40грн.

- за період з 13.01.2020 по 29.02.2020 на суму простроченої заборгованості 142664,75грн за надані послуги у грудні 2019 року , яка склала 4467,04грн.

Перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що позивач при розрахунку допустив помилки, а саме при нарахування пені на суму простроченої заборгованості за надані у травні 2019 року послуги позивач здійснив нарахування пені поза межами встановленими ч. 6 ст. 232 ГК України.

Суд зазначає, що зважаючи на умови договору щодо оплати наданих послуг та з урахуванням приписів ч.6 ст. 232 ГК України, правомірним є нарахування пені на суму простроченої заборгованості 191502,27грн за надані у травні 2019 року послуги за період з 11.06.2019 по 11.12.2019, яка за розрахунком суду складає 32009,74грн.

В решті розрахунок пені позивач здійснив правомірно та арифметично вірно.

Таким чином, вимога про стягнення пені є правомірною та обгрунтованою в загальній сумі 56177,57грн.

В частині стягнення пені в сумі 4270,76 грн. суд відмовляє в задоволенні позову.

Водночас, щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Можливість зменшення розміру неустойки за рішенням суду, у випадку, коли розмір неустойки значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, передбачена ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України. При цьому, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки суд має взяти до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; майнові та інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Тобто, вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19.

Як на підставу зменшення розміру пені, відповідач зазначив, що останній надає житлово-комунальні послуги з централізованого водовідведення і здійснює свою діяльність не для власних потреб, а для забезпечення потреб територіальної громади міста Малин.

Також відповідач звертав увагу суду на те, що у зв`язку з невідповідністю розмірів встановлених тарифів по водовідведенню економічно обґрунтованим витратам ТОВ "Малин Енергоінвест", враховуючи орієнтовний об`єм стічних вод збиток відповідача за рік становить 1500000,00грн.

Разом з тим, відповідач відзначив, що станом на 01.01.2020 заборгованість населення за надані комунальні послуги становить 6503,00 тис. грн.

Таким чином вказує, що заборгованість споживачів за отримані комунальні послуги не дає можливості відповідачу вчасно розраховуватись за отримані послуги з водовідведення.

Також звертає увагу, що заборгованість місцевого та державного бюджету з відшкодування різниці в тарифах перед ТОВ "Малин Енергоінвест" за надані комунальні послуги становить 20000000 грн. За вказаного вважає, що невідшкодування різниці в тарифах автоматично тягне за собою виникнення заборгованості перед постачальником послуг з очистки стоків перед позивачем.

До того ж відповідач вказує, що кредиторська заборгованість станом на 06.04.2020 становить по ПДФО - 10315,6тис.грн, по ПДВ - 5619,9 тис. грн, перед НАК "Нафтогаз України" - 15,7 тис. грн.

Водночас просить звернути увагу, що матеріали справи не містять доказів заподіяння значних збитків позивачу внаслідок прострочення з боку відповідача.

За наведених обставин, враховуючи, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, виходячи з інтересів сторін, приймаючи до уваги майновий стан обох сторін, ступеню виконання зобов`язання боржником, причин неналежного ним виконання зобов`язання, наслідків його порушення, а також те, що відповідач є підприємством, статус відповідача, метою діяльності якого, відповідно до Статуту є, зокрема, здійснення господарської діяльності у сфері надання житлово-комунальних послуг (в тому числі: збір, очищення та постачання води; каналізація, відведення й очищення стічних вод),а також оцінивши докази подані відповідачем на підтвердження своїх доводів, суд дійшов висновку про зменшення розміру підставно нарахованої пені на 50 % - до 28088,79грн.

При цьому суд зазначає, що згідно позиції Конституційного Суду України, рішення №7-рп/2013від 11 липня 2013 року, наявність у кредитора можливості стягувати з споживача надмірні грошові суми у вигляді пені не повинно перетворитися на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Розглядаючи вимоги про стягнення з відповідача 6206,05 грн 3% річних та 399,54грн інфляційних суд дійшов наступного висновку.

Приписами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розрахунку позивача (а.с.6-10) видно, що 3 % річних позивач нарахував:

- за період з 10.06.2019 по 09.01.2020 на суму простроченої заборгованості 191502,27грн за надані послуги у травні 2019 року, які склали 3352,21грн.

- за період з 11.11.2019 по 29.02.2020 на суму простроченої заборгованості 114665,90грн за надані послуги у жовтні 2019 року , які склали 1046,13грн.

- за період з 10.12.2019 по 29.02.2020 на суму простроченої заборгованості 182313,68грн за надані послуги у листопаді 2019 року , які склали 1228,74 грн.

- за період з 13.01.2020 по 29.02.2020 на суму простроченої заборгованості 142664,75грн за надані послуги у грудні 2019 року , які склала 562,84 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд встановив, що позивач неправомірно здійснив нарахування на суму простроченої заборгованості 191502,27грн за надані послуги у травні 2019 року, починаючи з 10.06.2019, оскільки простроченою є заборгованість за надані позивачем послуги у травні 2019 року з 11.06.2019.

Крім того, позивач при розрахунку також допустив арифметичні помилки.

З урахуванням наведеного та встановлених судом обставин, суд здійснив власний розрахунок 3% річних, за яким 3% річних становлять 6184,38грн.

За вказаних обставин вимога позивача про стягнення 3% річних є обґрунтованою та підлягає задоволенню в сумі 6184,38грн.

В частині стягнення 21,67грн 3% річних суд відмовляє в задоволені позову.

Інфляційні нарахування позивач здійснив за період листопад 2019 року- січень 2020 року на суму простроченої заборгованості 114665,90грн та за січень 2020 року на суму простроченої заборгованості 142664,75грн, які в загальному розмірі склали 399,54грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних, суд встановив, що розрахунок є правомірним та арифметично вірним.

За таких обставин, вимога про стягнення з відповідача 399,54грн інфляційних є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку про задоволення позову на загальну суму 665819,31 грн, з яких: 631146,60грн - заборгованість за надані послуги, 28088,78грн - пеня, 6184,38 грн - 3 % річних, 399,54грн - інфляційні.

В частині стягнення 4270,76 грн. пені та 21,67грн 3% річних суд відмовляє у задоволені позову.

Суд зменшує розмір пені на 50%, що становить 28088,79 грн.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест" (11601, Житомирська область, м. Малин, вул. Українських повстанців, 25А, )

на користь Національного банку України (01008, м. Київ, вул. Інститутська, 9, )

- 631146,60 грн заборгованості;

- 28088,78 грн пені;

- 6184,38 грн 3% річних;

- 399,54 грн інфляційних;

- 10408,62 грн судового збору

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 04.06.20

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2-3- позивачу ( рек. з пов)

4- відповідач ( рек. з пов)