номер провадження справи 15/35/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2020 Справа № 908/527/20

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Горохова Ігоря Сергійовича, розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія", 61052, м. Харків, пров. Сімферопольський, буд. 6 літера "Д-1"

до відповідача Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів", 69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, буд. 11

про стягнення коштів

за участю секретаря судового засідання Осоцький Д.І.

за участю представників сторін та учасників процесу:

від позивача - Трушкевич В.В., адвокат, свідоцтво ДН №5637 від 25.09.2019;

від відповідача - Швець М.О., довіреність №18-97 від 12.12.2019.

Суть спору:

28.02.2020 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія", м. Харків до відповідача Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів", м. Запоріжжя про стягнення заборгованості за договором поставки № 571 від 27.06.2019 у розмірі 62 254,31 грн, з яких: основна заборгованості у розмірі 61 858,48 грн, 3% річних у розмірі 295,63 грн, інфляційні втрати у розмірі 100,20 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на приписи ст. ст. 11, 526, 625, 627, 629, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 216-218, 230, 231, 236, 343 Господарського кодексу України, ст.ст. 1-5, 20, 24, 27, 161-164, 171, 238 Господарського процесуального кодексу України та умови укладеного між сторонами Договору поставки № 571 від 27.06.2019. При цьому вказує, що поставлений позивачем товар на виконання умов договору поставки № 571 від 27.06.2019, відповідачем в повному обсязі не оплачений, що призвело до утворення у останнього заборгованості перед позивачем на суму 61 858,48 грн. Крім того, невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, на думку позивача, є підставою для покладення на останнього додаткової відповідальності передбачених законом та договором санкцій у вигляді 3% річних в розмірі 295,63 грн та інфляційних втрат в розмірі 100,20 грн, всього на загальну суму 62 254,31 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2020, справу № 908/527/20 передано на розгляд судді Горохову І.С.

Ухвалою суду від 04.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/527/19, присвоєно справі номер провадження 15/35/20. Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 30.03.2020 о/об 10 год. 20 хв.

Ухвалою від 10.03.2020 призначено проведення судового засідання по справі № 908/527/20 на 30.03.2020 о/об 10 год. 20 хв. в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 30.03.2020 оголошено у судовому засіданні перерву до 22.04.2020 о 10 год. 00 хв.

Ухвалою від 22.04.2020 у судовому засіданні оголошувалась перерва до 25.05.2020 о/об 11 год. 20 хв. Продовжено строк розгляду справи на час дії загальнонаціонального карантину.

Розгляд справи відповідно до вимог ст. 222 ГПК України здійснювався за допомогою звукозаписувального технічного засобу "Акорд".

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі з урахуванням заяви про часткову відмову від позову від 22.04.2020 в частині 33 400,07 грн. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь 28 458,41 грн основного боргу, 100,20 грн інфляційних втрат та 295,63 грн 3 % річних. Судові витрати покласти на відповідача.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, з підстав зазначених у відзиві від 25.05.2020. В обґрунтування відзиву зазначив, що в порушення п. 3.4 Договору, п. 7 Додаткової угоди до Договору позивачем разом із поставкою не було надано передбачених договором документів, а саме оригіналів рахунків-фактури, що свідчить про не виконання позивачем умов договору. На думку відповідача, станом на дату подання позову строк виконання зобов'язання з оплати за поставлений товар за договором не настав. Просить суд у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні 25.05.2020 судом, в порядку ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення, судом оголошено, що повний текст рішення буде складено протягом 5 днів.

Заслухавши доводи представників позивача та відповідача, дослідивши надані сторонами докази, суд установив наступне.

27.06.2019 між Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" (постачальник, позивач) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" (покупець, відповідач) підписано договір поставки № 571 відповідно до умов якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію в асортименті та за цінами, вказаними у додатку(специфікації) та додаткових угодах до цього договору, які є невід'ємною частиною (п. п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 3.1 постачальник зобов'язується поставити покупцеві товар на умовах та у спосіб, зазначеними у додатку (специфікації) до цього договору. Умови поставки визначаються згідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів ІНКОТЕРМС 2010).

Поставка товару здійснюється постачальником згідно п. 3.1 даного Договору тільки після отримання покупцем письмового підтвердження про готовність товару до відвантаження. Поставка товару повинна бути поставлена одною партією в одному автотранспортному засобі, або згідно з графіком якщо це оговорено додатками, специфікаціями чи додатковими угодами (п. 3.3 Договору).

Постачальник зобов'язаний 4.1.1 своєчасно поставити товар відповідної якості. 4.1.2 разом із поставкою товару надати покупцеві оригінали документів передбачених п. 3.4 Договору. 4.1.3 Своєчасно і в повному обсязі декларувати свої податкові зобов'язання, що випливають з даного договору, шляхом подання до податкових органів податкової звітності.

Відповідно до п. 4.2, 4.2.1. Договору, покупець зобов'язаний своєчасно здійснити оплату за поставлений якісний товар в терміни, зазначені у додатку (специфікації) або додаткових угодах, які є невід'ємною частиною цього Договору.

Згідно із п. 6.1 Договору право власності на товар, усі ризики його псування, пошкодження та знищення переходять від постачальника покупцю в момент передачі товару на склад покупця.

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і скріплення їх печатками. Термін дії договору закінчується 31.12.2020, але не раніше повного виконання зобов'язання сторонами.

На виконання умов договору сторонами укладено Додаток №1 від 18.07.2019 до Договору, за яким постачальник зобов'язується поставити покупцеві товар (підшипники) у строки та номенклатурою згідно переліку на суму 33 400,07 грн. Термін поставки не пізніше 15.06.2019. Умови поставки склад покупця. Умови оплати: покупець здійснює оплату за фактом поставки товару, шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника через 60 календарних днів тільки за умови виконання постачальником п. 3.4, 4.1.1-4.1.5 цього Договору. Термін оплати збільшується на термін прострочення надання первинних документів відповідно до п. 3.4 Договору.

Також, додатковою угодою № 1 від 24.09.2019 до Договору сторони узгодили, що постачальник зобов'язується поставити покупцеві товар (підшипники) у строки та номенклатурою згідно переліку на суму 28 458,41 грн. Загальна сума договору змінюється на вказаний перелік та становить 61 858,48 грн термін поставки 30.12.2019. Умови поставки склад покупця. Умови оплати: покупець здійснює оплату за фактом поставки товару, шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника через 60 календарних днів тільки за умови виконання постачальником п. 3.4, 4.1.1-4.1.5 цього Договору. Термін оплати збільшується на термін прострочення надання первинних документів відповідно до п. 3.4 Договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання договору поставки № 571 від 27.06.2019 за видатковою накладною № 909014 від 09.09.2019 було поставлено Акціонерному товариству "Запорізький завод феросплавів" (відповідачу) товар на загальну суму 33 400,07 грн, що підтверджується також експрес-накладною № 8 від 09.09.2019 ТОВ «Нова пошта» та свідчить про отримання 11.09.2019 товару відповідачем.

За видатковою накладною №2412009 від 24.12.2019 Акціонерному товариству "Запорізький завод феросплавів" (відповідачу) було поставлено товар на загальну суму 28 457,41 грн, що підтверджується також експрес-накладною № 1954 від 24.12.2019 ТОВ «Нова пошта» та свідчить про отримання 27.12.2019 товару відповідачем

У видаткових накладних міститься посилання на договір № 571 від 27.06.2019.

В усіх видаткових накладних у графі «одержав» міститься підпис представника відповідача з зазначенням його прізвища та підпису, які скріплені круглою печаткою відповідача - юридичної особи.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару стала підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача суми заборгованості по оплаті за поставлений товар в примусовому порядку.

Аналіз норм чинного законодавства та наданих матеріалів, дає суду можливість зробити висновки, що правовідносини сторін врегульовані договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України господарські зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні приписи містить стаття 193 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

З урахуванням вимог ст. 638 Цивільного кодексу України, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, а відтак договір є укладеним.

Доказів розірвання договору, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, або визнання недійсним договору внаслідок недодержання сторонами в момент його вчинення вимог чинного законодавства України, сторонами у справі не надано. Не надано також і доказів того, що сторони відмовились від виконання договору в силу певних об'єктивних обставин. Доказів укладення будь-якого іншого договору між сторонами не надано.

Відповідач у письмовому відзиві зазначив, що позивачем разом із поставкою не було надано оригіналів рахунків-фактури, як того вимагає договір та станом на дату подання позову строк виконання зобов'язання з оплати за поставлений товар за договором у відповідача не настав.

Суд відхиляє заперечення відповідача, виходячи з наступного.

Умовами договору № 571 від 27.06.2019 сторони визначили порядок приймання товару. Постачальник зобов'язаний 4.1.1 своєчасно поставити товар відповідної якості. 4.1.2 разом із поставкою товару надати покупцеві оригінали документів передбачених п. 3.4 Договору.

Відповідно до п. 3.4 Договору, разом із поставкою товару постачальник зобов'язаний надати покупцю оригінали документів 3.4.1 оформлених на державній мові та відповідно до вимог п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгатерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, а) рахунок-фактура (оригінал); б) видаткова накладна на відпуск товару (за згодою сторін). 3.4.2 Сертифікат якості або паспорт виробника товару (оригінал - на мові країни-виробника, а також копія на державній мові покупця/ або російській мові, завірені печаткою постачальника). 3.4.3 Копію сертифікату відповідності. 3.4.4. Якщо товар підлягає сертифікації - сертифікат відповідності по системі сертифікації Укр СЕПРО. 3.4.5 Інші документи, надання яких обумовлено у Додатку (специфікації) та додаткових угодах до Договору. 3.4.6 Супровідних документів: а) залізнична накладна (оригінал) - за умови поставки залізничним транспортом; б) товарно-транспортна накладна (оригінал) - за умови поставки автотранспортом.

Згідно із п. 6.4 Договору, у разі виявлення покупцем під час приймання невідповідності фактично поставленого товару кількості та /або якості або асортименту та/або будь-яким іншим умовам Договору покупець має право відмовитися від прийняття товару та розірвати даний договір в односторонньому порядку без відшкодування будь-яких збитків.

Статтею 666 Цивільного кодексу України встановлено, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Матеріали справи не містять доказів відмови відповідача від приймання товару, складення актів розбіжностей стосовно відмови від приймання товару. Також у матеріалах справи відсутнє листування з боку відповідача стосовно відсутності супровідних документів на товар, тощо.

Суд враховує, що у наданих позивачем у справу видаткових накладних міститься підпис, прізвище відповідальної особи та відбиток круглої печатки юридичної особи - відповідача.

Доводи відповідача про те, що станом на дату подання позову строк виконання зобов'язання з оплати за поставлений товар за договором у відповідача не настав, спростовуються матеріалами справи.

Крім того, у матеріалах справи містяться копії податкових накладних щодо поставлених позивачем товарів, що спростовує заперечення відповідача.

Доказів у спростування того факту, що товар не отримано або не отримано його разом із пакетом документів, визначеним п. 3.4 договору відповідачем не надано.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Факт порушення відповідачем умов, визначених змістом зобов'язання, та факт несплати відповідачем у визначений зобов'язанням термін вартості отриманого товару є доведеним. Доказів погашення суми боргу відповідачем суду не надано.

З огляду на вищезазначене, дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення суми боргу за договором поставки № 571 від 27.06.2019 є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.03.2020 Акціонерним товариством "Запорізький завод феросплавів" було частково сплачено суму основного боргу за Договором поставки № 571 від 27.06.2019, Додатком № 1 від 18.07.2019, рахунком № 909011 від 09.09.2019, а також видатковою накладною № 909014 від 09.09.2019 до нього, що підтверджується платіжним дорученням № 344702 від 30.03.2020 на суму 33 400,07 грн.

Отже, після звернення позивача до суду з даним позовом та відкриття провадження у справі № 908/527/20 зобов`язання відповідача по сплаті 33 400,07 грн основного боргу припинилося.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення 33 400,07 грн основного боргу, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Також, позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 100,20 грн. та 3% відсотків річних в розмірі 295,63 грн.

Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлено інший розмір відсотків.

Згідно із ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних - є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно зі статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Між тим, як свідчать матеріали справи позивач розрахунок інфляційних втрат здійснив без урахування вищенаведених вимог законодавства, оскільки інфляція розраховувалась позивачем з урахуванням неповного місяця прострочення заборгованості, що є невірним, оскільки найменший період розрахунку інфляції становить місяць.

Обґрунтованим періодом нарахування інфляційних втрат, суд вважає період грудень 2019 року - січень 2020 року, індекс інфляційних втрат за вказаний період становить 99,9996%, відтак сума інфляційних втрат становить -0,13 грн.

У стягненні інфляційних втрат в розмірі 100,20 грн, суд відмовляє внаслідок помилковості розрахунку.

Проаналізувавши здійснені позивачем розрахунки заявлених до стягнення з відповідача 3% річних за допомогою комп'ютерної програми "Законодавство", суд приходить до висновку, що розрахунок виконано вірно, відтак вимога в частині стягнення 295,63 грн 3% річних підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, в позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст. 124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи.

Заявами по суті справи, відповідно до ч. 2 ст. 161 ГПК України, є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Згідно з пунктом 9 частини 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи № 908/527/20, позивачем у позовній заяві викладений попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат позивача, відповідно до якого розмір професійної правничої допомоги, яка надається позивачу Адвокатом Трушкевич Валерією Валеріївною становить 6000,00 грн.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Поняття особи, яка є адвокатом, наводиться в статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність": адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 даного Закону, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У матеріалах справи № 908/527/20 містяться копії: договору про надання правничої (правової) допомоги № 2-02 від 20.02.2020, Акт здавання-прийому наданої правничої (правової) допомоги; Свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю ДН № 5637 від 25.09.2019 на Трушкевич В.В., ордер ДН № 105663 від 20.02.2020, ордер ДН №105665 від 18.03.2020; платіжне доручення № 170 від 26.02.2020 на суму 6000,00 грн.

За умовами договору про надання правничої (правової) допомоги № 2-02 від 20.02.2020, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" (замовник) з однієї сторони та Адвокатом Трушкевич Валерією Валеріївною (виконавець) з іншої, за яким замовник доручає, а виконавець зобов'язується надати замовнику правничу (правову) допомогу в обсязі і на умовах, встановлених договором, відповідно до Конституції України та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Детальний опис наданої правової (правничої) допомоги вказується в Актах здавання-прийому наданих послуг (п. 1.3 Договору).

Абзацами 1, 2 ч. 8 ст. 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (ст. 74 ГПК).

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог та оскільки позивачем документально доведено понесення витрат на професійну правничу допомогу, подано докази здійснення оплати професійних послуг адвоката, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 5990,34 грн. витрат на професійну правову допомогу.

Керуючись ст. ст. 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, 232, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, буд. 11, ідентифікаційний код юридичної особи 00186542) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" (61052, м. Харків, пров. Сімферопольський, буд. 6 літера "Д-1", ідентифікаційний код юридичної особи 38773958) основний борг за договором поставки № 571 від 27.06.2019 в розмірі 28 458,41 грн (двадцять вісім тисяч чотириста п'ятдесят вісім гривень 41 коп). Видати наказ.

Провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 33 400,07 грн закрити у зв'язку з відмовою позивача від позову в цій частині.

Стягнути з Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, буд. 11, ідентифікаційний код юридичної особи 00186542) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" (61052, м. Харків, пров. Сімферопольський, буд. 6 літера "Д-1", ідентифікаційний код юридичної особи 38773958) 3% річних в розмірі 295,63 грн. (двісті дев'яносто п'ять гривень 63 коп). Видати наказ.

У позові в частині стягнення інфляційних втрат відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, буд. 11, ідентифікаційний код юридичної особи 00186542) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" (61052, м. Харків, пров. Сімферопольський, буд. 6 літера "Д-1", ідентифікаційний код юридичної особи 38773958) судовий збір у розмірі 2 098,62 грн (дві тисячі дев'яносто вісім гривень 62 коп), витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5990,34 грн (п'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто гривень 34 коп). Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до або через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судом за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження, продовжуються на строк дії карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов'язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повний текст рішення складено та підписано 01.06.2020.

Суддя І. С. Горохов