ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2020 р. Справа№ 910/16941/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від позивача: Жук О.Б. - адвокат

від відповідача: Порхун С.В. - адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва, ухвалене 03.03.2020, повний текст якого складений та підписаний 13.03.2020,

у справі № 910/16941/19 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Зінькевич Галини Миколаївни

до ОСОБА_1

про стягнення 453 426,18 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача заборгованості за договором суборенди № 18/07/16 від 18.07.2016 в загальній сумі 453 426,18 грн., яка складається із заборгованості зі сплати орендної плати в сумі 400 175,97 грн., інфляційних втрат в сумі 35 195,95 грн. та 3 % річних в сумі 18 057,26 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.03.2020, повний текст якого складений та підписаний 13.03.2020, у справі № 910/16941/19 позов задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 347 885,18 грн. заборгованості за договором суборенди № 18/07/16 від 18.07.2016, 30 594,30 грн. інфляційних втрат, 15 983,66 грн. 3% річних.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що:

- за умовами спірного договору (п. 3.2) орендна плата сплачується відповідачем щомісячно, авансовим платежем до 25-го числа попереднього місяця з урахуванням встановленого Державним комітетом статистики України індексу інфляції за місяць, що передує місяцю, в якому здійснюється платіж;

- при цьому за змістом п. 7.2 спірного договору суборенди в разі прострочення орендарем сплати орендної плати та інших платежів, передбачених положеннями цього договору, відповідач, серед іншого, сплачує позивачу штраф у розмірі 100% від суми невиконаних фінансових зобов`язань;

- за період з 18.07.2016 по 17.04.2018 позивачем здійснено нарахування орендної плати у загальній сумі 509 500,00 грн. з урахуванням індексації передбаченої пунктом 3.2 спірного договору суборенди;

- водночас пунктом 3.7 спірного договору суборенди сторони погодили черговість погашення грошових зобов`язання відповідача, а саме те, що у першу чергу - поповнення внесеної орендної плати (п.3.5. договору), у другу чергу - штрафні санкції, передбачені законодавством та договором, у третю чергу - всі можливі збитки, що завдані суборендарем приміщенню чи орендарю, у четверту чергу - платежі, передбачені п.3.8. договору, у п`яту чергу - прострочена орендна плата з урахуванням індексації (п.3.1. та 3.6. договору), у шосту чергу - поточна орендна плата з урахуванням індексації (п.3.1. та 3.6. договору), у сьому чергу - всі інші платежі;

- на виконання спірного договору суборенди відповідачем було здійснено платежі на загальну суму 461 614, 82 грн., з яких 18.07.2016 - 25 000, 00 грн (гарантійний платіж) та 25 000,00 грн (орендна плата за перший місяць), а решта - орендна плата, яка сплачувалась протягом вересня 2016 року - квітня 2018 року;

- оскільки починаючи з вересня 2016 року відповідач у неповному обсязі та несвоєчасно здійснював оплату орендних платежів, передбачених договором суборенди, позивачем відповідно до пункту 7.2 спірного договору суборенди нараховано за період з 18.12.2016 по 17.03.2018 штраф у розмірі 20 000,00 грн за кожен місяць, а всього 300 000, 00 грн., зазначені суми штрафу при здійсненні відповідачем платежів за договором суборенди були зараховані позивачем, як оплата штрафу відповідно до пункту 3.7.2 спірного договору суборенди;

- крім того, позивачем за період з 18.10.2016 по 17.03.2018 було здійснено нарахування комунальних послуг (електропостачання) на загальну суму 27 290, 80 грн. у відповідності до п. 3.8 спірного договору суборенди, згідно з яким відповідач окремо від орендної плати відшкодовує позивачу вартість комунальних послуг (електропостачання, теплопостачання, водопостачання, водовідведення тощо), а також вартість міжнародних та міжміських телефонних розмов, абонплату за телефон, які відповідач зобов`язується відшкодовувати позивачу на підставі виставлених останнім рахунків-фактур протягом 3-х днів з моменту отримання відповідного рахунку, проте копій рахунків-фактур позивачем надано не було, в зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування платежів за електропостачання та відповідно перевірити наявність чи відсутність заборгованості за ними;

- за таких обставин, заборгованість відповідача перед позивачем за орендними платежами становить 347 885,18 грн., при цьому судом враховано гарантійний платіж 18.07.2016 за останній місяць у сумі 25 000,00 грн., оскільки, як підтверджено самим позивачем, відповідач залишив орендоване приміщення 18.04.2018 та ним здійснено нарахування орендних платежів саме до 18.04.2018, а тому вказаний платіж також підлягає зарахуванню в оплату заборгованості, таким чином позовні вимоги позивача в частині стягнення суми основної заборгованості за договором суборенди підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 347 885, 18 грн.;

- враховуючи часткове задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по орендній сплаті, частковому задоволенню підлягають і вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних за уточненим розрахунком суду;

Також при вирішенні спору суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотань відповідача про:

- застосування строків спеціальної позовної давності до нарахованої суми штрафу - з тих підстав, що предметом розгляду даної справи є стягнення лише основної заборгованості по орендній платі та 3% річних і інфляційних втрат, нарахованих на відповідні суми заборгованості, в той час як грошові кошти, які були оплачені відповідачем, зараховувалися позивачем як оплата заборгованості за штрафами згідно пункту 3.7 спірного договору щодо черговості погашень заборгованості;

- закриття провадження, заявленого у відзиві на позов - з тих підстав, що підставою для закриття провадження є наявність рішення чи ухвали суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав або судового наказу, що набрав законної сили за тими самими вимогами, в той час як ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 по справі № 910/15367/19, яка набрала законної сили, на яку посилається відповідач, відмовлено у відкриті провадження за позовом ФОП Зінкевич Г.М. до ОСОБА_1 про стягнення 453 426,18 грн., тобто судом спір по суті не розглядався.

05.02.2020 від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення, оскільки судом не було вирішено питання щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва 13.03.2020 у справі № 910/16941/19 заяву Фізичної особи-підприємця Зінькевич Галини Миколаївни задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 6 959,69 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в іншій частині заяви відмовлено.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що витрати позивача в сумі 8 000,00 грн є співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції, затраченим часом на надання таких послуг та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням та з додатковим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2020 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2020 у справі № 910/16941/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оскаржувані рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконними та необґрунтованими та підлягають скасуванню.

У обґрунтування вказаної позиції апелянт послався на те, що:

- висновки суду першої інстанції про обґрунтованість зарахування позивачем платежів, здійснених відповідачем за спірним договором, не відповідають дійсним обставинам справи, зроблені судом без врахування умов договору суборенди та з порушенням норма матеріального права, а саме: ст.ст. 213, 509, 526 ЦК України в частині відповідності зобов`язань умовам розумності, справедливості та добросовісності, виконання зобов`язань відповідно до умов договору та тлумачення договору відповідно до дійсної волі сторін;

- судом першої інстанції не було враховано, що в призначенні платежів квитанцій до прибуткових касових ордерів, за якими відповідач перераховував позивачу грошові кошти, було вказано «оплата за оренду згідно договору № 17/07/16 від 18.07.2016», тобто здійснюючи платежі, відповідач вважав, що сплачує саме орендну плату за спірним договором, а не штрафні санкції;

- застосовуючи п.п. 3.7.2 та 7.2 спірного договору суборенди та погоджуючись з доводами позивача про наявність підстав для зарахування всіх сплачених відповідачем орендних платежів в рахунок штрафних санкцій у зв`язку з несвоєчасною сплатою, судом першої інстанції не були застосовані інші положення договору, зокрема п.п. 3.7.1, 3.5 та 7.5 договору суборенди, виходячи зі змісту яких у випадку виникнення заборгованості відповідача по будь-якому платежу, передбаченому договором, позивач має право утримати цю заборгованість за рахунок внесеної попередньої орендної плати, письмово повідомивши про це відповідача;

- право позивача на утримання сум неустойки з попередньої оплати в сумі 25 000,00 грн. зумовлює обов`язок позивача повідомити про це відповідача, що передбачено п. 3.5 спірного договору, проте жодних претензій щодо сплати орендної плати позивач відповідачу не висував, про виникнення заборгованості по сплаті орендної плати або інших платежів за договором, в тому числі і про нарахування штрафних санкцій, та про утримання сум орендної плати в рахунок погашення таких санкцій, не повідомляв;

- позивач не скористався передбаченим п. 13.8 спірного договору суборенди правом на односторонню відмову від договору суборенди у випадку прострочення відповідачем орендних платежів.

Щодо додаткового рішення апелянтом зазначено про те, що оскільки судові витрати на професійну правничу допомогу стягнуті додатковим рішенням у зв`язку з частковим задоволенням позову на підставі рішення від 03.03.2020, у випадку скасування вказаного рішення, скасуванню підлягає також і додаткове рішення.

До апеляційної скарги скаржником додано заяву про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2020 справа № 910/16941/19 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Мартюк А.І., Зубець Л.П.

Ухвалою від 21.04.2020 колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Мартюк А.І., Зубець Л.П.:

- ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору за поданя апеляційної скарги;

- відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2020 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2020 у справі № 910/16941/19;

- справу № 910/16941/19 призначено до розгляду на 03.06.2020 о 12:20;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень, клопотань та письмових пояснень - до 18.05.2020;

- учасникам процесу роз`яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- учасників процесу повідомлено, що неявка їх представників в судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

03.06.2020 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу із клопотанням про поновлення строків на подання відзиву, в якому позивач, з посиланням на те, що за умовами спірного договору визначено саме право позивача утримати суму заборгованості із внесеної попередньо орендної плати, яким він не скористався, а відтак, у нього був відсутній обов`язок повідомляти відповідача про таке утримання.

Щодо клопотання про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу колегія суддів зазначає про те, що, з огляду на те, що:

- згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS -CoV -2», з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин з 12.03.2020, який на даний час триває;

- Законом України № 540-ІХ від 30.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» внесено зміни (доповнення) до Розділу Х. «Прикінцеві положення» ГПК України;

- відповідно п. 4 Розділу Х. «Прикінцеві положення» ГПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строки подання відзиву, продовжуються на строк дії такого карантину,

вказане клопотання позивача задовольняється.

Станом на 03.06.2020 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

Під час розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін..

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

29.01.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Діамед-1» як орендодавець та позивач як орендар уклали договір оренди нежитлових приміщень № 29/01 (далі Договір оренди) (а.с. 33-36), умовами якого передбачено, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на першому поверсі, загальною площею 65, 0 м.кв. (п.1.1. договору оренди).

Згідно з п. 1.4 Договору оренди орендодавець надає право орендарю (без будь-яких письмових дозволів) на передання усієї площі чи частинами в суборенду будь-яким третім особам на власний розсуд.

18.07.2016 позивач як орендар та Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 як суборендар (далі відповідач) уклали договір суборенди № 18/07/16 (далі договір суборенди) (а.с. 21-24), в п. 1.1 якого погодили, що позивач передає, а відповідач приймає в строкове платне користування нежиле приміщення у торговому центрі, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на першому поверсі, загальною площею 65,0 м.кв.

Відповідно до п. 1.4 Договору суборенди передача приміщення оформляється сторонами шляхом підписання акту прийому-передачі приміщення не пізніше 18.07.2016.

18.07.2016 сторонами підписано акт приймання-передачі орендованого майна (а.с. 24 зворот), за яким позивач передав, а відповідач прийняв у користування спірне нежитлове приміщення.

Згідно з п. 2.2 Договору суборенди, строк суборенди: з моменту підписання акту прийому-передачі приміщення й до 18.07.2017.

Відповідно до п. 2.3 Договору суборенди по закінченню терміну суборенди відповідач зобов`язується звільнити приміщення та повернути його позивачу за актом прийому-передачі не пізніше останнього дня терміну користування, якщо за 1 місяць до закінчення терміну дії договору між сторонами не підписана угода про продовження дії цього договору. У випадку непідписання вищезгаданого акту з вини відповідача в дію вступають п. 3.6. та 6.4.5. договору.

З матеріалів справи слідує, що сторонами відповідний акт прийому-передачі приміщення з суборендного користування підписаний не був, проте позивач зазначає, що відповідач 18.04.2018 з`їхав із орендованого приміщення, що відповідачем не заперечується, а відтак, в силу приписів ч. 1 ст. 75 ГПК України, згідно з якою обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Факт користування відповідачем спірним приміщенням до 17.04.2018 включно визначається судом доведеним.

Відповідно до п. 3.1 Договору суборенди орендна плата сплачується відповідачем у розмірі 25 000,00 грн без ПДВ за місяць. Податкові накладні позивачем не складаються і відповідачу не видаються, оскільки позивач не є платником ПДВ (сплачує єдиний податок згідно з діючим законодавством). Орендна плата сплачується незалежно від результатів господарської діяльності відповідача.

Згідно з п 3.1.1 Договору суборенди після підписання договору сторонами та сплати відповідачем коштів за перший й останній місяць відповідач на протязі 4 наступних місяців буде сплачувати позивачу орендну плату в розмірі 20 000, 00 грн й після чого орендна плата буде змінена відповідно до п.3.1. Договору суборенди.

У пункті 3.2 Договору суборенди сторони погодили, що:

- орендна плата сплачується відповідачем щомісячно, авансовим платежем до 25-го числа попереднього місяця з урахуванням встановленого Державним комітетом статистики України індексу інфляції за місяць, що передує місяцю, в якому здійснюється платіж;

- у випадку дефляції (значення індексу інфляції менш ніж 100) орендна плата сплачується без врахування індексу інфляції в сумі, що дорівнює розміру орендної плати за попередній місяць;

- орендна плата за перший та останній місяць суборенди сплачується відповідачем в момент підписання договору;

- відлік нарахування орендної плати починається з 18.07.2016;

- сума орендної плати розраховується сторонами виходячи з фактичної кількості днів, що використовуватиме приміщення відповідач в першому місяці (розраховуючи з дня підписання акту до останнього дня в місяці, яким підписано акт).

У пункті 3.8 Договору суборенди сторонами погоджено, що відповідач окремо від орендної плати відшкодовує позивачу вартість комунальних послуг (електропостачання, теплопостачання, водопостачання, водовідведення тощо), а також вартість міжнародних та міжміських телефонних розмов, абонплату за телефон. Вищезазначені витрати відповідач зобов`язується відшкодовувати позивачу на підставі виставлених останнім рахунків-фактур протягом 3-х днів з моменту отримання відповідного рахунку. Відшкодування вартості комунальних послуг проводиться: у разі відсутності у приміщенні відповідних лічильників - пропорційно орендованій площі; у разі наявності у приміщенні відповідних лічильників - згідно показань лічильників.

Згідно з п. 7.2 Договору суборенди, в разі прострочення відповідачем сплати орендної плати та інших платежів, передбачених положеннями цього договору, останній сплачує позивачу штраф у розмірі 100% від суми невиконаних фінансових зобов`язання, а також пеню за кожен день прострочення та крім того, відповідно до ст. 536 ЦК України та ст. 198 ГК України сплачує проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі трьох облікових ставок НБУ. Оплата пені не звільняє відповідача від повного виконання своїх обов`язків згідно даного договору.

Відповідно до п. 3.7 Договору суборенди, за домовленістю сторін за рахунок коштів, що відповідач перераховує позивачу, грошові зобов`язання відповідача погашаються в наступній черговості:

3.7.1 у першу чергу - поповнення внесеної орендної плати (п.3.5. Договору суборенди);

3.7.2 у другу чергу - штрафні санкції, передбачені законодавством та Договором суборенди;

3.7.3 у третю чергу - всі можливі збитки, що завдані відповідачем приміщенню чи позивачу;

3.7.4. у четверту чергу - платежі, передбачені п. 3.8 Договору суборенди;

3.7.5. у п`яту чергу - прострочена орендна плата з урахуванням індексації (п.3.1 та 3.6 Договору суборенди);

3.7.6. у шосту чергу - поточна орендна плата з урахуванням індексації (п.3.1 та 3.6 Договору суборенди);

3.7.7. у сьому чергу - всі інші платежі.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач зазначає про те, що:

- загальна сума орендної плати з врахуванням її індексації за користування приміщенням протягом дії Договору суборенди становить 509 500,00 грн.;

- протягом дії Договору суборенди відповідач свої зобов`язання щодо сплати орендної плати виконував неналежним чином, з огляду на що позивачем згідно з положенням п. 7.2 Договору суборенди був нарахований штраф у загальній сумі 300 000,00 грн., а кошти, які перераховувались відповідачем в рахунок сплати орендної плати, загальна сума яких з врахуванням гарантійного платежу становить 436 614,80 грн., у відповідно до положень п. 3.7 Договору суборенди частково зарахована в рахунок погашення вказаного штрафу;

- крім того, згідно з п. 3.8 Договору суборенди позивачем відповідачу нараховано вартість послуг електропостачання у загальній сумі 27 290,80 грн., які також було утримано з перерахованих відповідачем коштів;

- таким чином загальна сума заборгованості зі сплати орендної плати становить 400 175,97 грн. (509 500,00+300 000,00-436 614,80).

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив частково, визнавши правомірним зарахування позивачем отриманих від відповідача коштів в рахунок погашення нарахованого штрафу, з чим колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди), до яких відноситься спірний Договір суборенди, наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідно до приписів ст. 762 ЦК України:

- за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення (ч. 1);

- плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму (ч. 2);

- договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном (ч. 3).

Отже, чинне законодавство дозволяє сторонам договору оренди встановлювати щомісячну індексацію розміру плати за користування майном.

Враховуючи, що сторонами у Договорі суборенди (п. 3.2) погоджено, що орендна плата сплачується з урахуванням її щомісячної індексації на індекс інфляції, за умовами Договору суборенди відповідач зобов`язаний сплачувати орендну плату з урахуванням її щомісячної індексації.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає доведеним, що загальний розмір орендної плати, яку відповідач мав сплатити позивачу протягом дії Договору суборенди, становить 509 500,00 грн.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

На виконання умов Договору суборенди відповідачем перераховано позивачу платежі на загальну суму 461 614,28 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій до прибуткових касових ордерів (а.с. 71-77). Всі квитанції до прибуткових касових ордерів містять посилання на те, що грошові кошти перераховуються в рахунок оплати орендної плати та компенсації комунальних платежів.

Відповідно, посилання позивача на те, що загальна сума коштів, які перераховані відповідачем, становить 436 614,80 грн., спростовуються матеріалами справи.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

В силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з п. 7.2 Договору суборенди, в разі прострочення відповідачем сплати орендної плати та інших платежів, передбачених положеннями цього договору, останній сплачує позивачу штраф у розмірі 100% від суми невиконаних фінансових зобов`язання, а також пеню за кожен день прострочення та крім того, відповідно до ст. 536 ЦК України та ст. 198 ГК України сплачує проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі трьох облікових ставок НБУ. Оплата пені не звільняє відповідача від повного виконання своїх обов`язків згідно даного договору.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач кошти в рахунок сплати орендної плати перераховував з порушенням визначеного Договору суборенди терміну, що свідчить про наявність підстав для застосування до відповідача відповідальності, встановленої Договором, зокрема штрафу, визначеного п. 7.2 Договору суборенди.

Отже, нарахування позивачем відповідачу штрафу у загальній суму 300 000,00 грн. відповідає приписам чинного законодавства та положенням Договору суборенди.

Водночас колегія суддів вважає передчасним зарахування позивачем коштів, які перераховувались відповідачем в рахунок сплати орендної плати згідно з положеннями п. 3.7 Договору суборенди, в рахунок погашення вказаного штрафу з огляду на таке.

Відповідно до статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з положеннями чинного законодавства та умовами Договору суборенди нарахування штрафних санкцій, в тому числі і передбаченого п. 7.2 Договору суборенди, штрафу, є правом кредитора, а не його обов`язком, а відтак, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності позивач, нарахувавши вказаний штраф мав повідомити про таке нарахування відповідача, оскільки відповідач мав право бути обізнаним про таке нарахування та мати можливість, в тому числі, добровільно сплатити вказаний штраф.

Відповідно, не вчинивши дій щодо повідомлення відповідача про нарахування штрафу, позивач був позбавлений права зарахування отриманих від відповідача коштів в рахунок оплати такого штрафу, оскільки відповідач, перераховуючи вказані кошти в рахунок сплати орендної плати, мав цілком законне очікування щодо зарахування їх позивачем саме в рахунок сплати орендної плати.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що всі грошові кошти, які були сплачені відповідачем позивачу за Договором суборенди, мали бути зараховані останнім саме в рахунок сплати орендної плати та комунальних платежів.

Щодо комунальних платежів слід зазначити таке.

Як слідує з матеріалів справи позивачем за період з 18.10.2016 по 17.03.2018 здійснено нарахування комунальних послуг (електропостачання) на загальну суму 27 290, 80 грн.

У пункті 3.8 Договору суборенди сторонами погоджено, що відповідач окремо від орендної плати відшкодовує позивачу вартість комунальних послуг (електропостачання, теплопостачання, водопостачання, водовідведення тощо), а також вартість міжнародних та міжміських телефонних розмов, абонплату за телефон. Вищезазначені витрати відповідач зобов`язується відшкодовувати позивачу на підставі виставлених останнім рахунків-фактур протягом 3-х днів з моменту отримання відповідного рахунку. Відшкодування вартості комунальних послуг проводиться: у разі відсутності у приміщенні відповідних лічильників - пропорційно орендованій площі; у разі наявності у приміщенні відповідних лічильників - згідно показань лічильників.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, копій рахунків-фактур, передбачених пунктом 3.8 Договору суборенду позивачем надано не було, так само, як не було надано і доказів на підтвердження понесення ним витрат по сплаті комунальних послуг та доказів на підтвердження розміру таких витрат, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування платежів за електропостачання та, відповідно, перевірити наявність чи відсутність заборгованості за ними, а відтак, правомірність нарахування вказаної суми не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

З огляду вищевикладене, несплаченою за Договором суборенди залишилась орендна плата в сумі 48 495,72 грн. (509 500,00-461 614,28 грн.).

За таких обставин, вимоги про стягнення з відповідача орендної плати підлягають частковому задоволенню в сумі 48 495,72 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 35 195,95 грн. та 3 % річних в сумі 18 057,26 грн. слід зазначити таке.

Частина 2 ст. 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт несвоєчасного та не у повному обсязі виконання відповідачем свого обов`язку по сплаті орендної плати, є підстави для нарахування 3 % річних та інфляційних втрат.

З розрахунку позивача, доданого до позовної заяви, слідує, що інфляційні втрати він нараховує за період з травня 2018 року до вересня 2019 року включно, 3 % річних - за період з 28.04.2018 до 28.10.2019.

Враховуючи часткове задоволення вимог про стягнення основного боргу, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню за уточненим розрахунком колегії суддів у сумі 2 188,29 грн. та 4 264,89 грн. відповідно.

Індекси інфляціїСума боргуПроіндексована сума Збиткі від інфляції
Тра.,7248495,720,00
Чер.,7248495,720,00
Лип.1899,348495,7248156,25-339,47
Сер.,7248156,250,00
Вер.18101,948495,7249071,22914,97
Жов.18101,748495,7249905,43834,21
Лис.18101,448495,7250604,11698,68
Гру.18100,848495,7251008,94404,83
Січ.,7251519,03510,09
Лют.19100,548495,7251776,62257,60
Бер.19100,948495,7252242,61465,99
Кві.,7252765,04522,43
Тра.19100,748495,7253134,39369,36
Чер.1999,548495,7252868,72-265,67
Лип.1999,448495,7252551,51-317,21
Сер.1999,748495,7252393,85-157,65
Вер.19100,748495,7252760,61366,76
4264,89

48 495,72/100*3/365*549=2 188,29

Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотань відповідача про:

- застосування строків спеціальної позовної давності до нарахованої суми штрафу - з тих підстав, що предметом розгляду даної справи є стягнення лише основної заборгованості по орендній платі та 3% річних і інфляційних втрат, нарахованих на відповідні суми заборгованості, в той час як грошові кошти, які були оплачені відповідачем, зараховувалися позивачем як оплата заборгованості за штрафами згідно пункту 3.7 спірного договору щодо черговості погашень заборгованості;

- закриття провадження, заявленого у відзиві на позов - з тих підстав, що підставою для закриття провадження є наявність рішення чи ухвали суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав або судового наказу, що набрав законної сили за тими самими вимогами, в той час як ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 по справі № 910/15367/19, яка набрала законної сили, на яку посилається відповідач, відмовлено у відкриті провадження за позовом ФОП Зінкевич Г.М. до ОСОБА_1 про стягнення 453 426,18 грн., тобто судом спір по суті не розглядався.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мале місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, тому рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2020 у справі № 910/16941/19 підлягає зміні, позов задовольняється частково, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає основний борг у сумі 48 495,72 грн., 3 % річних у сумі 2 188,29 грн. та інфляційні втрати в сумі 4 264,89 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовляється.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 задовольняється частково.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору за звернення з позовом покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 129 ГПК України, згідно з якою судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи, що ухвалою від 15.04.2020 відповідача було звільнено від плати судового збору за подачу апеляційної скарги, частина судових витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги, пропорційну розміру позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, підлягає стягненню з позивача в дохід державного бюджету.

Керуючись ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2020 у справі № 910/16941/19 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2020 у справі № 910/16941/19 змінити.

3. Викласти п. 2 резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2020 у справі № 910/16941/19 в такій редакції:

« Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Зінькевич Галини Миколаївни ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) основний борг в сумі 48 495 (сорок вісім тисяч чотириста дев`яносто п`ять) грн. 72 коп., 3 % річних в сумі 2 188 (дві тисячі сто вісімдесят вісім) грн. 29 коп., інфляційні втрати в сумі 4 264 (чотири тисячі двісті шістдесят чотири) грн. 89 коп. та витрати по сплаті судового збору за подачу позову в сумі 824 (вісімсот двадцять чотири) грн. 23 коп.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Зінькевич Галини Миколаївни ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в дохід Державного бюджету України витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 8 965 (вісім тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять) грн. 64 коп.

5. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

7. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/16941/19.

Повний текст постанови складено: 04.06.2020

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець