РІШЕННЯ

25 травня 2020 року м. ТернопільСправа № 921/193/20

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Охотницької Н.В.

за участі секретаря судового засідання Ранецької Л.А.

розглянув справу

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", вул. Є.Гедройця, 5, м. Київ, 03680, в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця", вул. Льва Толстого, 61, м. Київ, 03035 в інтересах Виробничого структурного підрозділу "Рівненсько-Тернопільське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця", вул. Н. Хасевича, 9, м. Рівне, 33013

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАНДАРТБУД Т", вул. Текстильна, 30 А, м. Тернопіль, 46023

про стягнення 40 201,50 грн заборгованості

за участі представників від:

позивача: юрисконсульт І категорії Хмарина О.Р., довіреність від 17.02.2020,

відповідача: адвокат Свірський Т.В., ордер № 071999 від 27.04.2020.

В порядку ст. ст. 8, 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Акорд".

Для розгляду справи в режимі відеоконференцзв`язку використовуються засоби для здійснення фіксації судового процесу в режимі відеоконференції "TrueConf".

Суть справи:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця" в інтересах Виробничого структурного підрозділу "Рівненсько-Тернопільське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця" звернулося в Господарський суд Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАНДАРТБУД Т" про стягнення 40 201,50 грн неустойки у подвійному розмірі за користування майном за період липень-вересень 2018 року згідно Договору оренди державного майна № 959 від 31.03.2014.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань згідно Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 959 від 31.03.2014, термін дії якого закінчився 30.06.2018. Однак акт приймання-передачі до даного Договору підписано лише 01.10.2018, у зв`язку з чим, позивачем в порядку ст. 785 Цивільного кодексу України, ТОВ "СТАНДАРТБУД Т" нараховано неустойку у подвійному розмірі за користування майном за період липень-вересень 2018 року в сумі 40 201,50 грн, стягнення якої і є предметом розгляду у даній справі.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 26 березня 2020 року позовну заяву Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця" в інтересах Виробничого структурного підрозділу "Рівненсько-Тернопільське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 921/193/20 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 27 квітня 2020 року.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 06 квітня 2020 року задоволено клопотання № 272 від 01.04.2020 (вх. № 2400 від 03.04.2020) Акціонерного товариства "Українська залізниця", в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця" в інтересах Виробничого структурного підрозділу "Рівненсько-Тернопільське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця" про участь представника у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі № 921/193/20 та постановлено провести судове засідання у справі, яке призначене на 27 квітня 2020 року о 10:00 год. в режимі відеоконференції, проведення якої забезпечити Господарському суду Рівненської області (33013, м. Рівне, вул. Набережна, 26 А).

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 27 квітня 2020 року суд ухвалив відкласти судове засідання без постановлення окремого процесуального документа на 14 травня 2020 року о 10:00 год. в режимі відеоконференції.

27.04.2020 через канцелярію Господарського суду Тернопільської області представником ТОВ "СТАНДАРТБУД Т" подано відзив на позовну заяву від 27.04.2020 (вх. № 2647), а також заяву від 27.04.2020 за вх. № 2675 про застосування позовної давності до спірних правовідносини. Так, зокрема у відзиві на позов і у заяві від 27.04.2020 відповідач звернув увагу на те, що позовну заяву позивачем подано після спливу позовної давності, визначеної п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, якою застосовується спеціальна позовна давність в один рік, оскільки позивач нараховує неустойку за липень, серпень та вересень 2018 року. Крім того зазначив, що відповідач не зобов`язувався оплатити неустойку до 20.05.2019. Звернув увагу, що таке зобов`язання (лист) відсутнє в додатках, направлених позивачем відповідачу разом із позовною заявою.

07.05.2020 від АТ "Українська залізниця" на адресу суду надійшла відповідь на відзив б/н та б/д (вх. № 2847) в порядку ст. 166 ГПК України, разом з доказами її надіслання відповідачу, у якій позивач заперечив щодо застосування позовної давності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, якою визначено позовну давність в один рік, та звернув увагу на те, що у даних правовідносинах, де предметом спору є стягнення неустойки на підставі ст. 785 ЦК України застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. Також зазначив, що в матеріалах справи наявний лист ТОВ "СТАНДАРТБУД Т", згідно якого відповідач зобов`язується оплатити неустойку до 20.05.2019. Крім того вказав, що орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 за № 786 та п. 3.1. Договору № 959 від 31.03.2014.

12.05.2020 ТОВ "СТАНДАРТБУД Т" через канцелярію суду подано додаткові пояснення (доповнення до відзиву на позовну заяву) від 12.05.2020 (вх. № 2904), у яких відповідач вказує на те, що відповідно до ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Зазначає, що оскільки після 30.06.2018 відповідач продовжував користуватися орендованим майном і позивач, в свою чергу, жодним чином не заперечував щодо цього протягом місяця після узгодженої сторонами дати закінчення дії договору, тому договір оренди був поновлений та діяв до 01.10.2018 і орендна плата за липень-вересень 2018 року відповідачем була сплачена в повному обсязі, відтак просить в позові відмовити.

13.05.2020 від позивача електронною поштою надійшли письмові пояснення № 375 від 13.05.2020 (вх. № 2931), у яких позивач просить суд не брати до уваги додаткові пояснення (доповнення до відзиву на позовну заяву) відповідача від 12.05.2020 (вх. № 2904), як такі, що подані з пропуском встановленого судом строку для подання відзиву, а також зазначає, що орендодавець заперечував щодо продовження терміну дії договору, при цьому посилається на п. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та п. 5.16. Договору оренди № 959 від 31.03.2014. Також вказує на те, що філія "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця" листом від 04.05.2018 за № ФБМЕС-01/372 проінформувала ТОВ "СТАНДАРТБУД Т" щодо припинення дії договору 30.06.2018 та про необхідність повернення орендованого майна балансоутримувачу, а у зв`язку із неповерненням майна, 25.07.2018 на адресу відповідача повторно було надіслано лист з вимогою звільнити майно АТ "Укрзалізниці" та попереджено про нарахування неустойки. Зазначає також про те, що ні відзив на позовну заяву, ні письмові пояснення не містять доказів звернення відповідача до позивача про продовження договору оренди на новий строк.

14 травня 2020 року в судовому засіданні, яке відбулося в режимі відеоконференції оголошено перерву, у відповідності до ст. 216 ГПК України, для надання можливості сторонам подати додаткові документи для встановлення обставин справи, без постановлення окремого процесуального документа на 15 травня 2020 року о 10:00 год. в режимі відеоконференції, проведення якої доручено Господарському суду Рівненської області (33013, м. Рівне, вул. Набережна, 26 А).

Також 14 травня 2020 року після проведення судового засідання від відповідача надійшла заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу від 14.05.2020 (вх. № 2948), у якій просить стягнути із позивача на користь відповідача у справі витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000, 00 грн.

Окрім того, 14.05.2020 від позивача надійшли письмові пояснення № 375 від 13.05.2020 (вх. № 2931), які отримані судом 13.05.2020 електронною поштою.

14.05.2020 відповідач через канцелярію суду подав клопотання за вх. 2957 про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, зокрема довідку № 8 від 14.05.2020 ТОВ "СТАНДАРТБУД Т", завірені копії звіту з таблиці нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за травень 2018 року і табеля обліку робочого часу працівників ТОВ "СТАНДАРТБУД Т" за травень 2018 року.

15 травня 2020 року судове засідання в режимі відеоконференції не відбулося, оскільки Господарський суд Рівненької області не забезпечив проведення відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 15 травня 2020 року відкладено розгляд справи до 25 травня 2020 року.

Так, присутній в судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Повноважний представник відповідача в судових засіданнях, згідно поданого відзиву на позов від 27.04.2020 (вх. № 2647) та додаткових пояснень (доповнення до відзиву на позовну заяву) від 12.05.2020 (вх. № 2904), позовні вимоги заперечує.

Разом з тим, відповідно до письмових пояснень від 13.05.2020 № 375 (вх. № 2931 від 13.05.2020) позивач вказує на те, що додаткові пояснень (доповнення до відзиву на позовну заяву) від 12.05.2020 (вх. № 2904) подані з порушенням ст.ст. 165, 167, 169, 178 ГПК України.

Суд, у свою чергу, розцінює вказані вище доповнення до відзиву на позовну заяву як додаткові пояснення щодо окремого питання та, в порядку ч. 5 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України, приймає їх до розгляду як необхідні.

У судовому засіданні 25.05.2020 справу розглянуто по суті та проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи та заперечення представників сторін, судом встановлено наступне.

31 березня 2014 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Тернопільській області (далі - Орендодавець), в особі начальника відділення Шкільняка Михайла Михайловича, який діє на підставі Положення про Регіональне відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області та Приватним підприємством "СТАНДАРТБУД" (далі - Орендар), в особі директора Іванчука Ростислава Івановича, що діє на підставі Статуту укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 959, відповідно до умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно: частину будівлі пакгаузу з багажним відділенням (склад № 5) станції Тернопіль, загальною площею 218,5 кв.м, інвентарний номер 010011020, реєстровий номер 01059900.20021 .АААВВЖ498, розміщеної за адресою: майдан Привокзальний, 2, м. Тернопіль (далі - Майно), що перебуває на балансі відокремленого підрозділу "Тернопільська дирекція залізничних перевезень" державного територіально-галузевого об`єднання "Львівська залізниця" (далі - Балансоутримувач), вартість якого, визначена згідно з висновком про вартість майна станом на 30.09.2013 та становить 286 790,00 грн без ПДВ (п.п. 1.1. Договору).

Згідно п.п. 2.1., 2.4. Договору Орендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання Договору та акта приймання-передавання Майна, складання якого покладено на сторону, котра передає майно.

Пунктом 3.10. Договору сторони узгодили, що у разі припинення (припинення) Договору оренди Орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє Орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.

Відповідно до п. 5.10 Договору Орендар зобов`язується, у разі припинення або розірвання Договору повернути Балансоутримувачу, орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу. У разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря, відновити майно або відшкодувати балансоутримувачу збитки в разі неможливості його відновлення.

Пунктом 10.1. Договору передбачено, що договір укладено строком на 1 (один) рік, що діє з 31 березня 2014 року по 30 березня 2015 року включно.

Продовження дії договору на новий строк здійснюється відповідно до вимог чинного на момент його закінчення законодавства, за умови належного виконання орендарем всіх обов`язків за договором оренди та неотримання за три місяці до закінчення дії договору оренди Орендарем та Орендодавцем повідомлення органу уповноваженого управляти майном про те, що орендоване майно необхідне для його потреб, і оформляється додатковим договором, який є невід`ємною частиною Договору (п. 10.4. Договору).

Відповідно до п. 10.9. та 10.10. цього Договору, у разі припинення або розірвання договору майно протягом 3 робочих днів повертається орендарем балансоутрмувачу та майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акту приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря.

Також п. 10.11. Договору сторони визначили, що якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном за час прострочення.

31.03.2014 за актом приймання-передавання нерухомого майна, балансоутримувач передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно: частину будівлі пакгаузу з багажним відділенням (склад № 5) станції Тернопіль, загальною площею 218,5 кв.м, інвентарний номер 010011020, реєстровий номер 01059900.20021 .АААВВЖ498, розміщеної за адресою: майдан Привокзальний, 2, м. Тернопіль.

У подальшому, у період з 04.07.2014 по 25.04.2018 сторони уклали ряд додаткових договорів до договору оренди нерухомого майна від 31.03.2014 № 959, якими продовжували строк дії договору та узгоджували розмір орендної плати та змінювались найменування сторін.

Так, зокрема до пункту 10.1 Договору оренди вносились зміни, з урахуванням додаткових угод до нього від 24.04.2015, від 25.06.2015, від 29.01.2016, від 31.03.2016, від 30.06.2016, від 01.08.2016, від 26.10.2016, від 17.11.2016, від 07.04.2017, від 08.06.2017, від 15.12.2017, від 09.01.2018, якими продовжувалась його дія.

Додатковим договором № 1 від 14.07.2014 сторони погодили внести зміни в пункт 1.1. Договору оренди та змінено Відокремлений підрозділ "Тернопільська дирекція залізничних перевезень" Державного територіально-галузевого об`єднання "Львівська залізниця", на Відокремлений підрозділ "Управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд № 2" ДТГО "Львівська залізниця".

Додатковим договором до договору оренди від 29.01.2016 внесено зміни в договір оренди нерухомого майна від 31.03.2014 року за № 959, у зв`язку з утворенням публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" від 23 лютого 2012 року №4442-VI, постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від 25 червня 2014 року № 200 та керуючись ст. 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", та встановлено, що орендодавцем майна, визначеного договором оренди від 31.03.2014 за № 959 є Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", а також змінено найменування "відокремлений підрозділ "Управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд № 2" ДТГО "Львівська залізниця" на виробничий структурний підрозділ "Тернопільське управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд" регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" та підрозділ Тернопільське управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд.

Додатковим договором від 07.04.2017 в результаті реорганізації (перетворення) Приватного підприємства "СТАНДАРТБУД" та створення Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАНДАРТБУД Т", який є правонаступником ПП "СТАНДАРТБУД", внесено зміни в договорі оренди та змінено сторону договору.

Додатковим договором від 15.12.2017 у тексті Договору найменування "Виробничий структурний підрозділ "Тернопільське управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд" регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" замінено на виробничий підрозділ "Рівненсько-Тернопільське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

25.04.2018 між сторонами укладено додатковий договір, яким пункт 10.1 договору викладено в наступній редакції: "Цей договір діє з 01 квітня 2018 року по 30 червня 2018 року включно без подальшого продовження".

Вищевказаний договір, додаткові договори та акт приймання-передання підписані та скріплені печатками сторін.

В той же час, як стверджує позивач, відповідач, ігноруючи умови укладеного між учасниками спірних правовідносин правочину, не повертав об`єкт оренди та продовжував користуватися орендованим нерухомим майном аж до 01.10.2018.

Філія "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця" листом від 04.05.2018 за № ФБМЕС-01/372 повідомила ТОВ "СТАНДАРТБУД Т" щодо припинення 30.06.2018 дії спірного договору та про необхідність повернення орендованого майна балансоутримувачу.

Окрім того, 25.07.2018 на адресу відповідача повторно було надіслано лист з вимогою повернути майно АТ "Укрзалізниці" та попереджено ТОВ "СТАНДАРТБУД Т", що у разі не виконання обов`язку щодо повернення майна, Орендар має право вимагати від Орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення.

25.09.2018 орендодавець - філія "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця", звернувся до орендаря - ТОВ "СТАНДАРТБУД Т" із листом № 2191, у якому повідомлено, що у зв`язку із неповерненням майна із орендного користування, орендодавцем прийнято рішення про нарахування неустойки за неповернення майна, скасовано нарахування орендної плати за липень та серпень 2018 року та виставлено рахунок №12 від 24.09.2018 на суму 45 251,08 грн (неустойка за неповернення майна з орендного користування у розмірі подвійної плати за користування майном за липень-серпень 2018 року).

Крім того, у листі № 2191 від 25.09.2018 позивач просить письмової згоди ТОВ "СТАНДАРТБУД Т" щодо зарахування суми передоплати в рахунок погашення заборгованості по нарахованій неустойці за неповерненням майна із орендного користування.

Як вбачається із матеріалів справи 01.10.2018 сторонами, без будь-яких зауважень та заперечень, підписано Акт приймання - передачі до Договору оренди нерухомого майна від 31.03.2014 № 959 від 01.10.2018, відповідно до якого Орендар передав, а Балансоутримувач прийняв зі строкового платного користування майно: частину будівлі пакгаузу з багажним відділенням (склад № 5), площею 218,5 кв.м, що знаходиться за адресою: майдан Привокзальний, 2, м. Тернопіль.

06.02.2019 позивач направив на адресу відповідача претензію № 273 від 06.02.2019 на суму 40 201,50 грн з вимогою оплати протягом 10-денного строку з моменту отримання останньої заборгованість зі сплати неустойки в розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення, у відповідь на яку ТОВ "СТАНДАРТБУД Т" листом № 4 від 15.02.2019 повідомило, що у зв`язку із сезонними коливаннями обсягів продажу в сфері торгівлі будівельними матеріалами, щільними графіками оплати кредиторської заборгованості перед постачальниками, а також із закінченням терміну дії кредитних договорів з банком і як наслідок - необхідністю погашення кредитів, зобов`язується оплатити нараховану неустойку частково до 31.03.2019, а решту - до 20.05.2019.

Оскільки, як вважає позивач, орендні правовідносини з відповідачем по спірному договору закінчились 30.06.2018 згідно додаткового договору від 25.04.2018, у якому встановлено умову - без подальшого продовження, а ТОВ "СТАНДАРТБУД Т" продовжувало користуватися об`єктом оренди до 01.10.2018, позивач звернувся з даним позовом до суду з метою захисту майнових прав на використання спірних приміщень шляхом стягнення із відповідача неустойки у подвійному розмірі за користування майном за період липень-вересень 2018 року в сумі 40 201,50 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що 31.03.2014 між позивачем та відповідачем укладено Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди, правовідносини за яким регулюються Главою 58 Цивільного кодексу України, параграфом 5 Глави 29 Господарського кодексу України та Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

За приписами ст.2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", яка узгоджується з ст.759 Цивільного кодексу України, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з статтею 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічні приписи містяться у частині 2 статті 291 Господарського кодексу України.

У п.10.4. договору сторони погодили, що продовження дії цього договору на новий строк здійснюється відповідно до вимог чинного на момент його закінчення законодавства, за умови належного виконання орендарем всіх обов`язків за договором оренди та неотримання за три місяці до закінчення дії договору оренди Орендарем та Орендодавцем повідомлення органу уповноваженого управляти майном про те, що орендоване майно необхідне для його потреб, і оформляється додатковим договором, який є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця упродовж одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Аналогічна норма міститься в ч.2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до якої у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди упродовж одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до п.4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України, від 29.05.2013 № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна", зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Відтак якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

При цьому, норма ч. 2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" не встановлює форму заяви про припинення договору оренди. Така вимога може бути викладена однією із сторін у листі, телеграмі, факсограмі тощо. Істотне значення у цьому випадку має зміст такої заяви, оскільки вимога обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та її направлення у межах строку, встановленого законом.

Отже, Закон визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах. При цьому, для такого автоматичного продовження договору оренди державного та комунального майна передбачена особливість - відсутність заяви (повідомлення) однієї із сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії.

В свою чергу, чинне законодавство не містить заборони на повідомлення орендодавцем орендаря про закінчення договірних відносин після визначеного строку дії договору ще під час його дії. Тобто, сторони не обмежені в праві заявити про припинення або зміну договору як протягом одного місяця після закінчення договору, так і в будь-який час протягом всього строку дії такого договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 906/742/18, від 22.10.2019 у справі № 910/3705/19, від 31.10.2019 у справі № 905/2018/18.

Позивачем долучено до матеріалів справи заяву про припинення дії договору оренди від 04.05.2018 за № ФБМЕС-01/372 філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця", адресовану товариству з обмеженою відповідальністю "СТАНДАРТБУД Т" (вул. Текстильна, 30 А, м. Тернопіль, 46023), в якій проінформовано орендаря про припинення дії договору оренди нерухомого майна №959 від 31.03.2014 саме: 30.06.2018 та про необхідність повернення балансоутримувачу орендованого майна.

Як доказ направлення відповідачу заяви про припинення дії договору оренди від 04.05.2018 за № ФБМЕС-01/372 позивачем долучено до матеріалів справи копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, в якому у графі "Найменування адресата" значиться ТОВ "Стен" із зазначенням адреси вул. Текстильна, 30 А, м. Тернопіль, 46023 та датою вручення "23.05 уповноваженому Білінська".

В той же час, товариство з обмежено відповідальністю "СТАНДАРТБУД Т" заперечує факт отримання заяви від 04.05.2018 за № ФБМЕС-01/372, посилаючись на відсутність доказів направлення йому вказаної заяви.

Так, згідно наданих пояснень представника відповідача в судовому засіданні 14.05.2020 за адресою - вул. Текстильна, 30 А, м. Тернопіль, 46023 знаходиться декілька підприємств, в тому числі і ТОВ "Стен" якому замість відповідача і було направлено заяву від 04.05.2018 за № ФБМЕС-01/372.

У свою чергу позивач, посилаючись на довідку № БМЕС-ТУ-18/13/ю від 21.05.2020, також вказує про те, що за адресою: місто Тернопіль, вул. Текстильна буд. 30А знаходиться два підприємства, а саме: ТОВ "СТАНДАРТБУД Т" та ТОВ "Стен", однак засновником згаданих товариств є одна особа - ОСОБА_1 . У зв`язку з чим, кореспонденція надсилалась безпосередньо на адресу власника згаданих вище товариств: АДРЕСА_1 .

Дані пояснення позивача суд оцінює критично, оскільки наявність одного власника чи засновника у ТОВ "СТАНДАРТБУД Т" та ТОВ "Стен", які знаходяться за однією адресою, не доводять факт надіслання та отримання поштової кореспонденції саме відповідачем ТОВ "СТАНДАРТБУД Т".

Окрім того, відповідач, згідно довідки № 8 від 14.05.2020, стверджує про те, що особа із прізвищем Білінська (чи Блінська) у трудових відносинах з ТОВ "СТАНДАРТБУД Т" не перебуває та ніколи не перебувала, що підтверджується Звітом з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за травень 2018 року та табелем обліку використання робочого часу за травень 2018 року. Копії згаданих документів долучені до матеріалів справи.

Враховуючи вищенаведене, суд не розцінює заяву від 04.05.2018 за № ФБМЕС-01/372, як підставу для припинення дії договору оренди нерухомого майна №959 від 31.03.2014, оскільки зазначену вище заяву надіслано не орендарю, а іншому підприємству - ТОВ "Стен", при цьому кореспонденцію вручено особі, яка у трудових відносинах із ТОВ "СТАНДАРТБУД Т" не перебувала.

Разом з тим, судом відхиляється клопотання позивача, викладене у письмових поясненнях від 15.05.2020 № 376, відповідно до якого позивач просить суд відмовити в задоволенні клопотання відповідача від 14.05.2020 про долучення до матеріалів справи довідки ТОВ "СТАНДАРТБУД Т", завіреної копії звіту з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за травень 2018 року та завіреної копії табеля обліку робочого часу за травень 2018 року, оскільки необхідність подання зазначених документів виникла в процесі розгляду справи, зокрема встановлення факту надіслання позивачем заяви від 04.05.2018 за № ФБМЕС-01/372, як підстави для припинення дії договору оренди нерухомого майна №959 від 31.03.2014 та доведення відповідачем обставин, на які він посилається, а саме: спростування факту отримання заяви від 04.05.2018 за № ФБМЕС-01/372.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для Суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Отже, враховуючи приписи ст. 86 ГПК України, суд при розгляді даної справи, надає оцінку усім зібраним у справі доказам у їх сукупності, в тому числі і довідці ТОВ "СТАНДАРТБУД Т", звіту по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за травень 2018 року та табелю обліку робочого часу за травень 2018 року, копії яких долучені ТОВ "СТАНДАРТБУД Т" до матеріалів справи згідно клопотання від 14.05.2020, на обґрунтування своїх заперечень щодо отримання від філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця" заяви про припинення дії договору оренди від 04.05.2018 № ФБМЕС-01/372.

Крім того, як на доказ повідомлення відповідача про припинення договору оренди, позивач посилається на лист філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд "АТ "Українська залізниця" № 1816 від 25.07.2018, адресований товариству з обмеженою відповідальністю "СТАНДАРТБУД Т", вул. Текстильна, 30 А, м. Тернопіль, 46023, із змісту якого вбачається, що відповідача проінформовано про закінчення строку дії договору № 959 від 31.03.2014 та попереджено про нарахування неустойки у відповідності до п.10.11. Договору оренди та ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Однак, в процесі дослідження доказів, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні будь - які докази, які б підтверджували факт надіслання та вручення вказаного листа відповідачу.

Також, суд зауважує, що словосполучення "Без подальшого продовження" яке міститься в додатковому договорі від 25.04.2018 до основного договору оренди нерухомого майна в даному випадку не є визначальним, оскільки права на пролонгацію договору оренди сторона позбавлена бути не може, так як воно гарантовано імперативною нормою закону (частиною 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"). Вказану правову позицію висловлено у п.16 постанови Верховного Суду від 29.01.2018 у справі №910/321/18.

З огляду на вказані норми Закону України "Про оренду державного та комунального майна", що мають вищу юридичну силу, посилання позивача на те, що прописане в додатковому договорі від 25.04.2018 положення "даний договір діє з 01.04.2018 по 30.06.2018 включно, без подальшого продовження" підтверджує факт заперечення Орендодавця проти продовження договору оренди на новий строк, суд вважає безпідставним.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 по справі № 906/557/19.

Окрім того, суд вважає за необхідне відзначити, що оскільки єдиною законною підставою вважати продовженим дію договору оренди є відсутність заяви про припинення договору (заперечень орендодавця), посилання позивача на лист № 4 від 15.02.2019, у якому відповідач зобов`язується здійснити оплату до 31.03.2019 та до 20.05.2019, не свідчить про згоду останнього із припиненням дії договору оренди.

За приписами частин 1 та 2 статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

В силу ч.1 ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач не довів належними, достовірними та достатніми доказами факту повідомлення ТОВ "СТАНДАРТБУД Т", у встановлений законом строк про свої заперечення щодо продовження дії договору оренди, а отже відхиляє його доводи як необґрунтовані.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Отже, із урахуванням додаткового договору від 25.04.2018, яким продовжено термін дії основного договору оренди строком на три місяці, а саме: з 01.04.2018 по 30.06.2018, договір оренди № 959 нерухомого майна, що належить до державної власності від 31.03.2014 повинен був припинитись з 01.07.2018.

Однак, оскільки судом встановлено відсутність повідомлення позивачем ТОВ "СТАНДАРТБУД Т" про припинення умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну його дії, згідно ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. При цьому, для продовження дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

За таких обставин, суд констатує, що спірний договір оренди № 959 від 31.03.2014 був продовженим з 01.07.2018 по 30.09.2018.

Згідно частини 2 статті 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Судом встановлено, що 01.10.2018 згідно з актом приймання-передачі до Договору оренди нерухомого майна № 959 від 31.03.2014, відповідачем було повернуто (передано) балансоутримувачу зі строкового платного користування майно: частину будівлі пакгаузу з багажним відділенням (склад № 5), площею 218,5 кв.м, що знаходиться за адресою: майдан Привокзальний, 2, м . Тернопіль . Даний акт підписаний представниками сторін без будь-яких зауважень та заперечень.

У разі припинення (розірвання) Договору оренди Орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно (пункт 3.10. Договору).

Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ "СТАНДАРТБУД Т" за період з 01.07.2018 по 30.09.2018 користувалось об`єктом оренди за договором оренди нерухомого майна від 31.03.2014 № 959 та сплачувало орендну плату на підставі виставлених рахунків за орендну плату.

Так, зокрема із виписки по рахунках позивача, долученого до матеріалів справи, вбачається зарахування коштів сплачених ТОВ "СТАНДАРТБУД Т" за оренду приміщення за червень 2018 року в сумі 11 392,52 грн, за липень 2018 року в сумі 11 312,77 грн і за серпень 2018 року в сумі 11 512,76 грн, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків від 23.10.2018 за № 2386 та не заперечується представниками сторін.

Разом з тим, позивачем, за період з 01.07.2018 по 30.09.2018, нараховано відповідачу неустойку, згідно ч. 2 ст. 785 ЦК України, в розмірі подвійної орендної плати в сумі 40 201,50 грн.

З цього приводу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із статтею 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Частиною 1 статті 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Отже, неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і для притягнення наймача, який порушив зобов`язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України.

Пунктом 10.11. договору сторони погодили, що якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном за час прострочення.

Передбачена ч.2 ст.785 ЦК України неустойка є подвійною платою за користування річчю за час прострочення, а не штрафною санкцією в розумінні 230 ГК України, то одночасне стягнення орендної плати та неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за один і той же період користування наймачем орендованим майном (за період з дня припинення дії договору оренди до дня повернення орендованого майна за актом) є неможливим, оскільки є притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.02.2018 у справі №910/12949/16 та постанові від 17.12.2018 у справі №906/1037/16.

Проте сторонами за взаємною згодою визначено саме такі умови договору (п.10.11 договору) щодо стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном за невиконання орендарем обов`язку щодо повернення майна, нарахованої відповідно до положень договору оренди та приписів ч.2 ст.785 ЦК України, що є реалізацією вільного волевиявлення сторін під час визначення умов договору.

Однак, як встановлено судом, у даному випадку договір оренди № 959 від 31.03.2014 був продовженим до 30.09.2018, відповідно відсутні підстави для нарахування неустойки у вигляді подвійної орендної плати за прострочення повернення орендованого майна у сумі 40 201,50 грн.

З огляду на викладене в сукупності, а також приписи чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, враховуючи встановлені вище обставини щодо пролонгації договору оренди № 959 від 31.03.2014, у зв`язку з відсутністю належних доказів повідомлення орендаря про відмову орендодавця від продовження терміну дії договору, в задоволені позову про стягнення в порядку ст. 785 Цивільного кодексу України з ТОВ "СТАНДАРТБУД Т" неустойки у подвійному розмірі за користування майном за період липень-вересень 2018 року в сумі 40 201, 50 грн слід відмовити.

Щодо застосування строків позовної давності до спірних правовідносини, про які відповідач заявляє у заяві від 27.04.2020 (вх. № 2675), суд відзначає наступне.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Частиною 6 ст. 283 ГК України встановлено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно ч. 2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Отже, стаття 785 ЦК України передбачає особливий вид майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, який полягає у сплаті наймачем, який не виконує обов`язку з повернення речі, неустойки у вигляді подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

При цьому, до вказаної неустойки не підлягає застосуванню встановлений положеннями статті 258 ЦК України спеціальний річний строк позовної давності, враховуючи її самостійний, відмінний від передбаченої у статті 549 ЦК України, статус майнової відповідальності наймача у правовідносинах оренди. Зазначений особливий статус вказаної неустойки обумовлений тим, що зобов`язання наймача з повернення орендованого майна виникає після закінчення дії договору оренди і наймодавець у цьому випадку позбавлений можливості застосувати щодо недобросовісного наймача інші засоби стимулювання до виконання свого зобов`язання, окрім використання права на стягнення неустойки в розмірі, передбаченому статтею 785 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.05.2018 по справі № 915/1030/16 .

Таким чином, до вимог про стягнення неустойки, нарахованої в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України застосовується загальний строк позовної давності тривалістю в три роки.

За таких обставин, враховуючи, що позивач у даній справі звернувся із позовом у встановлений законом трьохрічний строк, суд відхиляє заяву ТОВ "СТАНДАРТБУД Т" від 27.04.2020 (вх. № 2675) про застосування позовної давності, як безпідставну.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву від 27.04.2020 (вх. № 2674 від 27.04.2020) заявлено про суму судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи та згідно наданого відповідачем попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку з розглядом справи, останнім зазначено 10 000,00 грн.

Разом з тим, згідно поданої заяви від 14.05.2020 (вх. № 2948 від 15.05.2020) відповідачем зазначено суму 12 000,00 грн, які останнім понесено в ході розгляду справи як витрати на професійну правничу допомогу на підставі договору про надання правової допомоги від 24.04.2020, укладеного між ТОВ "СТАНДАРТБУД Т" та адвокатом Свірським Т.В., додаткової угоди від 25.04.2020 до договору, додаткової угоди від 08.05.2020 до договору, акту про надання - отримання послуг від 14.05.2020.

При цьому суд відзначає, що відповідачем до закінчення розгляду справи не долучено доказів на підтвердження оплати розміру судових витрат на професійну правничу допомогу в порядку ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, які заявлені ним у першій заяві по суті спору, а тому суд в даному рішенні не вирішує питання про розподіл судових витрат в частині витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 73-75, 86, 129, 233, 236-238, 240, 242, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч.1 ст. 241 ГПК України).

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення, в порядку визначеному ст.ст. 256-257 ГПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копію рішення направити рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення:

- Акціонерному товариству "Українська залізниця", вул. Є.Гедройця, 5, м. Київ, 03680,

- філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця", вул. Льва Толстого, 61, м. Київ, 03035,

- Виробничому структурному підрозділу "Рівненсько-Тернопільське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Українська залізниця" вул. Н. Хасевича, 9, м. Рівне, 33013,

- Товариству з обмеженою відповідальністю "СТАНДАРТБУД Т" вул. Текстильна, 30 А, м. Тернопіль, 46023.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено 29.05.2020.

Суддя Н.В. Охотницька