ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/227/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання Кісельовій С.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газенергопроект", м. Харків
до Комунального підприємства "АКВА" Шевченківської селищної ради, смт. Шевченкове, Харківська область
про стягнення коштів
за участю представників:

Позивача - не з`явився;

Відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

29 січня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Газенергопроект" звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Комунального підприємства "АКВА" Шевченківської селищної ради (надалі - Відповідач) коштів у розмірі 2419232,24 грн. (де: 1966612,71 грн. - борг за поставлений природний газ у грудні 2018р.; 310430,12 грн. - пеня; 79647,79грн. - інфляційні збитки; 62541,62 грн. - 3% річних), а також стягнення з Відповідача суму судового збору.

Ухвалою суду від 03.02.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 18.02.2020 прийнято до розгляду заяву (вх. № 4108 від 17.02.2020) Позивача про зменшення позовних вимог, відкладено розгляд підготовчого засідання на "10" березня 2020 р. о 10:00, а ухвалою від 10.03.20 повідомлено про наступне: підготовче засідання у справі відбудеться "24" березня 2020 р. о(б) 11:00 год.

Суд ухвалою від 24.03.2020 продовжив строк проведення підготовчого судового засідання на 30 днів до 29 квітня 2020 року та відклав підготовче засідання на "16" квітня 2020 р. о 10:20. Ухвалою суду від 16.04.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 12.05.2020 р. о 11:30.

Позивач в підготовче судове засідання 18.02.2020 р. з`явився, надав відповідь на відзив на позов. В судові засідання, які відбулись 10.03.2020 р., 24.03.2020 р., 16.04.2020 р. та 12.05.2020 р. представник не з`явився.

Відповідач в судове засідання 18.02.2020 року з`явився, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що він повністю заперечує проти вимог ТОВ "Газенергопроект" щодо стягнення з КП "Аква" заборгованості за поставлений газ та просить суд відмовити в позові. Відповідач вважає, що скрутне фінансове становище КП "Аква" заважає виконанню вчасної оплати послуг в кінці місяця, але намагається виконувати як найшвидше свої обов`язки щодо договору.

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано під час розгляду справи, обумовлені чинним Господарським процесуальним кодексом України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються первісні та зустрічні позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками справи докази, суд встановив наступне.

Так, 06 вересня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газенергопроект" (постачальником) та Комунальним підприємством "Аква" Шевченківської селищної ради (споживачем) було укладено договір постачання природного газу № 06-09-17/1, згідно умов п. 1.1. якого постачальник зобов`язався постачати споживачу природний газ в обсязі, погодженому сторонами в цьому договорі та/або в додаткових угодах до договору, відповідно до заявок споживача щодо запланованого місячного обсягу споживання газу, а споживач зобов`язався приймати та проводити оплату за поставлений газ на умовах даного договору.

Відповідно до пункту 2.5. зазначеного Договору, на підставі заявки споживача, підтвердженої постачальником, у постачальника виникають зобов`язання щодо поставки газу, а у споживача виникають зобов`язання щодо оплати отриманого газу.

Згідно умов п. 2.7. договору, фактичний обсяг поставки газу за даним договором визначається на підставі актів прийому передачі природного газу, які підписуються уповноваженими представниками обох сторін по закінченню місяця поставки, але не пізніше 5 числа місяця, наступного за звітним.

П. 3.4. договору визначено, що приймання-передачі газу, поставленого постачальником споживачеві у відповідному місяця, оформляється щомісячними актами приймання-передачі природного газу.

Відповідно до п. 4.1. договору, ціна на газ є договірною, встановлюється та погоджується сторонами на кожен період споживання. Періодом споживання газу визначено один календарний місяць.

Додатковою угодою до договору № 15, яка було укладена між сторонами на підставі п. 1.1. договору, був встановлений обсяг поставки газу на відповідний місяць - грудень 2018 р. включно та погоджена ціна за 1000 м3 природного газу на відповідний місяць. Решта умов договору залишились незмінними та обов`язковими для виконання сторонами.

Умовами п. 5.1. договору сторони погодили та встановили наступний порядок здійснення оплати за переданий споживачу: 33% вартості газу - до 10 числа місяця поставки газу; 33% вартості газу - до 20 числа місяця поставки газу; 34% вартості газу - до 25 числа місяця поставки газу; остаточний розрахунок здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу (за звітний період) до 8 числа місяця, наступного за звітним.

Згідно п. 5.2. договору, датою оплати споживачем газу є дата надходження грошових коштів на рахунок постачальника.

П. 5.4. договору передбачено, що за наявності заборгованості у споживача за договором, постачальник має право зарахувати кошти, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди за цим договором, незалежно від зазначеного в платіжному дорученні призначення платежу в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

Так, між сторонами підписано акт приймання-передачі природного газу за грудень 2018 р., з якого вбачається, що позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ на суму 2592374,15 грн.

Але відповідач за отриманий газ у грудні 2018 р. розхрахувався несвоєчасно та не в повному обсязі, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість, яка складає 1966612,71 грн., що також відображується у складеному та підписаному між сторонами акті звіряння взаємних розрахунків по договору № 06-09-17/1 від 06.09.2017 р.

Дослідивши матеріали справи, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, керуючись принципом Верховенства права суд вирішив наступне.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підстави виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інших правочинів.

Пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України вcтановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтями 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 172 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 статті 172 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Пунктом 1 статті 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Пунктом 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В частині 1 статті 530 ЦК України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В частині 1 статті 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Верховний Суд України у постанові від 21.05.2012 у справі №6-20цс11, посилаючись на ст. 55 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, згідно з якими кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зазначив, що обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням вказаних положень та з урахуванням майбутнього результату. Тобто ефективний спосіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання особою відповідного відшкодування. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами та договором.

Як передбачено ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання забезпечується, якщо не встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою (штраф, пеня).

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова суам або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

П. 7.2. договору передбачено, що в разі несплати абонесвоєчасної оплати за спожитий газ у строки, зазначені в п. 5.1. договору, споживач сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач в позовній заяві просить стягнути з Відповідача суму пені в розмірі 310430,12 грн., але в заяві про зміну предмету позову зазначає наступне.

У зобов`язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов`язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов`язання мало бути виконане. Якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов`язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За приписами ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.

В п. 2.5. постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов`язання" викладений наступний правовий висновок: "Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис ч. 6 ст. 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давністьт, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більше або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, в який зобов`ящання мало бути виконане і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін".

Умовами договору передбачено, що остаточний розрахунок здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу (за звітний місяць) до 8 числа місяця, наступного за звітним. Отже, за спожитий газ в грудні 2018 р. відповідач мав розрахуватись в строк до 08.01.2019 р. в сумі 2592374,15 грн. та з 09.01.2019 р. починається перебіг строку прострочення виконання зобов`язання відповідачем.

Враховуючи дату звернення позивача до суду 29.01.2020 р., за порушення строків оплаті та на підставі п. 7.2. договору підлягає нарахуванню пеня за період з 29.01.2019 р. по 09.07.2019 р., що привело до зменшення нарахованої пені на 244,22 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства "Аква" Шевченківської селищної ради (63601, Харківська область, смт. Шевченкове, пров. Ломоносова, 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газенергопроект" (61072, м. Харків, вул. Тобольська, 38, літера "А-5", код ЄДРПОУ 39796,71 грн. - борг за поставлений природний газ у грудні 2018 р.; 310185,90 грн. - пеня; 79647,79грн. - інфляційні збитки; 62541,62 грн. - 3% річних та 36284,82 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено "02" червня 2020 р.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.П. Жигалкін