номер провадження справи 4/16/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2020 Справа № 908/3561/19

м.Запоріжжя Запорізької області

За позовом Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій, (04074, м. Київ, вул. Бережанська, буд. 7)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛЬФСОН", (69063, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 3) адреса керівника - Бойко Микола Олександрович (АДРЕСА_1.)

про зобов`язання повернути бензин та дизельне пальне

Суддя Зінченко Н.Г.

Секретар судового засідання Петриченко А.Є.

Представники сторін:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - не з`явився.

23.12.2019 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява № 2409 від 20.12.2019 (вх. № 3826/08-07/19 від 23.12.2019) Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій, м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛЬФСОН", м. Запоріжжя про зобов`язання виконати умови договору № 289 від 23.12.2016.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2019 справу № 908/3561/19 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 26.12.2019 у справі № 908/3561/19 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 27.01.2020 після усунення недоліків позовної заяви, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/3561/19, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Судове засідання призначено на 24.02.2020.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 24.02.2020 у зв`язку із неявкою представників сторін відкладено підготовче засідання на 18.03.2020.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 18.03.2020 закрито підготовче провадження у справі № 908/3561/19, призначено справу до розгляду по суті на 27.04.2020.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 27.04.2020 відкладено розгляд справи по суті на 27.05.2020.

В судовому засіданні 27.05.2020 справу розглянуто, прийнято рішення.

Позивач в судове засіданні 27.05.2020 не з`явився, 25.05.2019 на адресу суду від позивача надійшла заява, в якій останній просить розглядати справу за відсутності уповноваженого представника Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій, у зв`язку з продовженням карантину на всій території України.

Розглянувши подану заяву, суд вважає наявними підстави для її задоволення, з огляду на приписи ч.4 ст. 202 ГПК України.

Заявлені позовні вимоги, ґрунтуються на ст. ст. 509, 526, 527, 530, 538, 599, 628, 629, 663, 665, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України та договорі № 289 від 23.12.2016, на підставі яких позивач просить позов задовольнити, Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Вольфсон» повернути продукцію, а саме бензин А-92 у кількості 10060 л, загальною вартістю 214 278,00 гри, та дизельне паливо у кількості 3 000 л, загальною вартістю 58 950,00 грн.

Відповідач також в судове засідання 27.05.2020 не з`явився, про причини можливої неявки суд не повідомив, свою правову позицію у справі не висловив.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зокрема, містяться відомості про місцезнаходження (місце проживання або інша адреса, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою-підприємцем) фізичної особи-підприємця.

В листі Міністерства юстиції України від 23.01.2018 № 1028/8.4.3/Ін-18 надано роз`яснення, що згідно статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст. 6 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Відповідно до Витягу (Безкоштовного) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, юридичною адресою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛЬФСОН" () є: 69063, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 3, що відповідає юридичній адресі відповідача, зазначеній у позовній заяві.

Ухвала суду від 27.01.2020 про відкриття провадження у справі № 908/3561/19, яка направлялася на зазначену адресу відповідача, повернулася на адресу господарського суду Запорізької області з відміткою відділення поштового зв`язку: "за закінчення строку зберігання".

Ухвала суду від 24.02.2020 від 18.03.2020 та від 27.04.2020 також повернулися на адресу господарського суду Запорізької області з відміткою відділення поштового зв`язку: "за закінченням строку зберігання".

Ухвала Господарського суду Запорізької області від 27.04.2020 також направлялася на адресу засновника ТОВ "ВОЛЬФСОН", який є керівником - ОСОБА_1 , адреса котрого зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_1 .

Ухвала суду яка направлялася на адресу засновника також повернулися на адресу господарського суду Запорізької області з відміткою відділення поштового зв`язку: "за закінченням строку зберігання".

У разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінченням строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.06.2018 у справі № 904/9904/17).

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що судом вжито необхідних заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи.

Також судом враховано, що відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Отже, не лише на суд покладається обов`язок належного повідомлення сторін про час та місце судового засідання, але й сторони повинні вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Про хід розгляду даної справи відповідач міг дізнатись з офіційного веб-порталу Судової влади України «Єдиний державний реєстр судових рішень» http://reyestr.court.gov.ua/. Названий веб-портал згідно з Законом України «Про доступ до судових рішень» № 3262-IV від 22.12.2005 є відкритим для безоплатного цілодобового користування.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, свою позицію у спорі не повідомив, обґрунтованих заперечень проти позову не висловив.

Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 2 ч 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

З урахуванням викладеного, суд вирішив за доцільне розглянути справу по суті за наявними матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ

23.12.2016 між Управлінням забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій ( Покупець, Позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техойл Рітейл" (продавець) укладено договір № 289.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за ідентифікаційним кодом товариством з обмеженою відповідальністю "Техойл Рітейл" №39582451, зазначеним у договорі, значиться товариство з обмеженою відповідальністю "Вольфсон".

Таким чином, найменування постачальника за договором змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Вольфсон" (відповідач у справі).

Відповідно до п. 1.1 Договору продавець зобов`язується протягом грудня 2016 року поставити та передати у власність покупця товар зазначений у Специфікації на поставку товару (Додаток 1), яка є невід`ємною частиною Договору, а покупець - прийняти та оплатити товар.

Згідно п.1.2 Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 26.12.2016 найменування товару - (код 19.20.2. за ДК 016:2010) паливо рідинне та газ; оливи мастильні (0913000-9 за ДК 021:2015) Нафта і дистиляти (Бензин А-92, дизельне паливо) (далі товар). Кількість товару: Бензин А-92 - 27100 л. Дизельне паливо - 20080 л.

Відповідно до пункту 3.1. Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 26.12.2016 ціна договору становить 971 802,00, в тому числі ПДВ - 161 967,00 грн. за цінами відповідно до договору та специфікації.

Згідно п. 5.3 Договору умови поставки - відпуск бензину на автозаправних комплексах (АЗК) по бланках (талонах).

Заправка автотранспорту здійснюється відповідно до потреб Замовника. (п. 5.4 Договору).

Згідно п. 5.7 договору передача бланків та перехід права власності на відповідну кількість посвідчується видатковими документами (видатковими накладними, актами прийому-передачі та ін.). Передача бланків покупцеві або уповноваженому ним представникові здійснюється після надання останнім довіреності на одержання товару, оформленої у встановленому порядку, та підписання видаткових документів.

Пунктом 5.8 договору сторони обумовили, що з моменту переходу до покупця права власності на товар та до моменту його фактичного отримання на АЗК, товар перебуває на відповідальному зберіганні Продавця.

Бланки (талони) повинні бути дійсними протягом трьох років з моменту підписання договору та діяти по всій території України (п 5.9 Договору).

Відповідно до Специфікації (Додаток №1 до Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 26.12.2016) сторони обумовили найменування предмету закупівлі (Бензин А-92 та Дизельне паливо), його кількість (Бензин А-92 - 27100 л. Дизельне паливо - 20080 л.), ціну за одиницю та загальну вартість (Бензин А-92 - 577 230,00грн., Дизельне паливо - 394 572,00 грн.).

Перелік мереж автозаправних станцій сторони визначили у Додатку 2, що є невід`ємною частиною Договору.

На виконання умов Договору, позивач поставив відповідачеві Товар обумовлений договором (талони на бензин марки А-92 на суму 577 230,00грн., дизельне паливо на суму 394 572,00 грн.), а саме: - за видатковою накладною № ТРН-007135/782 від 26.12.2016 на суму 971 802, 00 грн.

Вище зазначена видаткова накладна підписана уповноваженими особами позивача та відповідача і скріплені відбитками печаток підприємств, а отже підтверджує право покупця на отримання бензину марки А-92 в кількості 27100 л. на суму 577 230,00грн. та дизельного палива в кількості 20080 л. на суму 394 572,00 грн.

Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій здійснило оплату поставленої продукції у розмірі 971 802,00 грн., що підтвержується платіжними дорученнями № 1383 від 27.12.2016 на суму 485901, 00 грн. та №1384 від 27.12.2016 на суму 485901,00 грн.

За поясненнями позивача, відпуск палива за талонами здійснювався частково, починаючи з 2019 року відповідачем було відмовлено у видачі бензину та дизельного палива на підставі талонів на пальне на автозаправних станціях дизельним пальним та бензином А-92 автотранспорт підрозділів ДСНС України.

До Управління забезпечення ОРС ЦЗ ДСНС України письмово звертаються територіальні підрозділи ДСНС України зі скаргами на неможливість отримання бензину А-92 та дизельного пального за бланками дозволами (талонами) «ТЕХОЙЛ РІТЕЙЛ», а саме:

- від ГУ ДСНС у Донецькій області 30.10.2019 № 12/13/6483 на АЗС по території міста Маріуполя, а саме за адресою: вулиця Маміна Сибіряка, 2 бланки дозволів (талони) не обслуговувались та залишилось не заправленими 6640 літрів бензину А-92;

- від 3 Спеціального центру швидкого реагування ДСНС від 21 листопада 2019 року №0/-20/423/1920 не заправлена пожежно-рятувальна техніка в мережі автозаправних станцій та залишилось не заправленими 3420 літрів бензину А-92.

Посилаючись на порушення відповідачем своїх обов`язків за договором № 289 від 23.12.2016 в частині видачі товару на АЗС постачальника, позивачем заявлено вимогу про зобов`язання повернути не поставлений бензин та дизельне пальне.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, враховуючи фактичні та правові підстави заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

За приписами статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Аналогічні положення містить і ст. 173 ГК України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

На підставі зібраних у матеріалах справи доказів, виходячи із встановлених обставин спору суд дійшов висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами, ґрунтуються на Договорі № 289 від 23.12.2016, який за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору поставки та договору зберігання.

Відповідно п.2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до норм ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Статтею 937 ЦК України визначено, що договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу, і письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання (ст. 938 ЦК України).

Як вже зазначалося раніше, бланки (талони) повинні бути дійсними протягом трьох років з моменту підписання договору та діяти по всій території України (п 5.9 Договору).

Згідно ст. 953 ЦК України зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Відповідно до Інформаційної довідки Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій щодо використання пального, закупленого за Договором №289 від 23.12.2016 витрачено бензину марки А-92 в кількості 17040 л. на суму 362952,00грн. та дизельного палива в кількості 17080 л. на суму 335622,00 грн.

Таким чином залишок бензину марки А-92 становить 10060 л. (27100 л. - 17040 л.) - сума залишку 214278, 00 грн. (577230, 00 грн. - 362952,00грн.), та залишок дизельного палива становить 3000 л. (20080 л. - 17080 л.) - сума залишку 58950, 00 грн. ( 394572, 00 грн. - 335622,00 грн.).

Отже, матеріалами справи встановлено, що на зберіганні ТОВ "ВОЛЬФСОН" знаходиться бензин марки А-92 на суму 214278, 00 грн. та дизельне паливо на суму 58950, 00 грн., переданого за Договром № 289 від 23.12.2016, а за умовами вказаного Договору відповідач зобов`язався поставити та передати у власність покупця товар та забезпечити його видачу відповідно до потреб Замовника.

Товариством з обмеженою відповідальністю "ВОЛЬФСОН" обставини припинення видачі товару з відповідального зберігання протягом розгляду справи не спростовано.

Відповідно до ст. 193 ГК України господарські зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні приписи містить стаття 193 ГК України.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Станом на момент розгляду справи, відповідачем суду не надано жодного доказу який би свідчив про належне виконання ним умов Договору щодо повернення майна за Договором.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З урахуванням викладеного, оскільки факт знаходження на зберіганні відповідача бензин марки А-92 в обсязі 10060 л. та дизельне паливо в обсязі 3000л., який належить позивачу і переданий за Договором №289 від 23.12.2016, підтверджується фактичним обставинам справи, то позовна вимога про зобов`язання ТОВ "ВОЛЬФСОН" повернути бензин марки А-92 в обсязі 10060 л. вартістю 214278, 00 грн. та дизельне паливо в обсязі 3000л. вартістю 58950, 00 грн. підлягає задоволенню судом.

Суд вважає, за необхідне зазначити, що заміна учасника юридичної особи не є підставою для звільнення самої юридичної особи від виконання своїх зобов`язань за укладеними договорами.

Крім того, статтею 3 ЦК України закріплено, що одним із основних принципів цивільного права є принцип добросовісності, розумності та справедливості.

Так, позивач, уклавши Договір № 289 від 23.12.2016 і передавши відповідачу на зберігання бензин та дизельне пальне, розраховував на його отримання в порядку і на умовах, визначених Договором.

Відмова від повернення бензину та дизельного пального або відшкодування його вартості свідчить про намагання відповідача уникнути виконання прийнятих на себе обов`язків и за Договором зберігання № 289 від 23.12.2016.

Відповідно до ч., ч. 1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Відповідач своїм правом на участь у судовому розгляді справи не скористався, проти позову не заперечив, належними доказами доводи позивача не спростував.

На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати на оплату судового збору покладаються на відповідача, оскільки спір доведено до суду з його вини.

Керуючись ст., ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ

1. Позов Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛЬФСОН" про зобов`язання повернути бензин та дизельне пальне задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ВОЛЬФСОН", (69063, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 3, ідентифікаційний код юридичної особи 39582451) повернути на користь Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій, (04074, м. Київ, вул. Бережанська, буд. 7, ідентифікаційний код юридичної особи 33945469) бензин марки А-92 в обсязі 10060 літра (десять тисяч шістдесят літрів) та дизельне паливо в обсязі 3000літра (три тисячі літрів). Видати наказ.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛЬФСОН", (69063, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 3, ідентифікаційний код юридичної особи 39582451) на користь Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій, (04074, м. Київ, вул. Бережанська, буд. 7, ідентифікаційний код юридичної особи 33945469) 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 240, 241 ГПК України "02" червня 2020 р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.