ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

п р о в і д к р и т т я п р о в а д ж е н н я у с п р а в і

м. Чернівці

28 травня 2020 року Справа № 926/1097/20

Суддя Швець Микола Васильович, розглянувши матеріали за позовом

керівника Чернівецької місцевої прокуратури в інтересах держави, в особі:

1) Чернівецької обласної ради;

2) Управління культури Чернівецької обласної державної адміністрації

до відповідачів:

1) обласної комунальної установи «Чернівецька обласна філармонія»

2) товариства з обмеженою відповідальністю «Укртранссервіс-груп»

про визнання недійсними додаткових угод до договору про закупівлю газу та стягнення коштів до бюджету - 181198,32 грн

В С Т А Н О В И В :

Керівник Чернівецької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Чернівецької обласної ради та Управління культури Чернівецької обласної державної адміністрації заявив вимоги про:

- визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 16.01.2018 року до договору поставки природного газу № 17-136 від 13.12.2017 року, укладеного між обласною комунальною установою «Чернівецька обласна філармонія імені Дмитра Гнатюка » і товариством з обмеженою відповідальністю «Укртранссервіс-груп»;

- визнання недійсною додаткової угоди № 3 від 29.01.2018 року до договору поставки природного газу № 17-136 від 13.12.2017 року, укладеного між обласною комунальною установою «Чернівецька обласна філармонія імені Дмитра Гнатюка » і товариством з обмеженою відповідальністю «Укртранссервіс-груп»;

- визнання недійсною додаткової угоди № 4 від 20.09.2018 року до договору поставки природного газу № 17-136 від 13.12.2017 року, укладеного між обласною комунальною установою «Чернівецька обласна філармонія імені Дмитра Гнатюка » і товариством з обмеженою відповідальністю «Укртранссервіс-груп»;

- визнання недійсною додаткової угоди № 5 від 24.09.2018 року до договору поставки природного газу № 17-136 від 13.12.2017 року, укладеного між обласною комунальною установою «Чернівецька обласна філармонія імені Дмитра Гнатюка» і товариством з обмеженою відповідальністю «Укртранссервіс-груп»;

- визнання недійсною додаткової угоди № 6 від 02.10.2018 року до договору поставки природного газу № 17-136 від 13.12.2017 року, укладеного між обласною комунальною установою «Чернівецька обласна філармонія імені Дмитра Гнатюка» і товариством з обмеженою відповідальністю «Укртранссервіс-груп»;

- визнання недійсною додаткової угоди № 7 від 16.10.2018 року до договору поставки природного газу № 17-136 від 13.12.2017 року, укладеного між обласною комунальною установою «Чернівецька обласна філармонія імені Дмитра Гнатюка» і товариством з обмеженою відповідальністю «Укртранссервіс-груп»;

- визнання недійсною додаткової угоди № 8 від 17.10.2018 року до договору поставки природного газу № 17-136 від 13.12.2017 року, укладеного між обласною комунальною установою «Чернівецька обласна філармонія імені Дмитра Гнатюка» і товариством з обмеженою відповідальністю «Укртранссервіс-груп»;

- стягнення з ТОВ «Укртранссервіс-Груп» в дохід обласного бюджету сплачені кошти в сумі 181198,32 грн.

Підставою звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі Чернівецької обласної ради та Управління культури Чернівецької обласної державної адміністрації, які є розпорядниками бюджетних коштів, за рахунок яких здійснюється закупівля газового палива за спірними додатковими угодами є невжиття ними заходів щодо визнання додаткових угод недійсними та стягнення бюджетних коштів.

В обґрунтування своїх позовних вимог прокурор посилається на те, що

- за результатами відкритих торгів 13.12.2017 року між відповідачами укладено договір № 17-136 на поставку природного газу, згідно якому постачальник (2-й відповідач) зобов`язався постачати споживачу (1-му відповідачу) протягом 2018 року природний газ у кількості 85000 куб.м (1 квартал - 42500 куб.м, 2 квартал - 5000 куб.м, 4 квартал - 37500 куб.м), загальною вартістю 731340 грн з (за ціною 8593,20 грн за 1000 куб.м); у подальшому сторони уклали вісім додаткових угод до договору, згідно яких збільшили ціну газу з одночасним зменшенням кількості кубометрів газу, а саме: № 1 від 03.01.2018 року ціну за природний газ збільшено до 9460 грн. за 1 тис. куб.м. із зменшення кількості газу до 77308 куб. м.; № 2 від 16.01.2018 року ціну збільшено до 10400 грн. за 1 тис. куб.м. із зменшення кількості газу до 70320 куб.м.; № 3 від 29.01.2018 року ціну збільшено до 10890 грн. за 1 тис. куб.м. із зменшення кількості газу до 67155 куб.м.; № 4 від 20.09.2018 року збільшено до 11975 грн. за 1 тис. куб.м. із зменшення кількості газу до 61070 куб.м.; № 5 від 24.09.2018 року та № 6 від 02.10.18 ціну збільшено до 13170 грн. за 1 тис. куб.м. із зменшення кількості газу до 55528 куб.м; № 7 від 16.10.18 року ціну збільшено до 14485 грн. за 1 тис. куб.м. і встановлено кількість газу 58,906534 тис.куб.м.; № 8 від 17.10.18 року ціну збільшено 14910 грн. за 1 тис. куб.м. ціну збільшено до 14910 грн. за 1 тис. куб.м. і встановлено кількість газу 58,190974 тис.куб.м. Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

- згідно роз`ясненням Міністерства економічного розвитку і торгівлі України «Щодо зміни істотних умов договору» № 3302-06/34307-06 від 27.10.2016 року, внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим;

- разом з тим, зміни до Договору № 17-136 від 13.12.2017 року внесені на підставі документів, які фактично не містять жодного підтвердження коливання вартості газового палива, не є належним документальним обґрунтуванням зростання ціни вказаного товару;

- у вказаних документах не міститься інформація про коливання ціни газового палива на ринку (не наведено розрахунок вартості газового палива станом на попередні календарні дати, у тому числі, на дату подання цінової пропозиції - листопад 2017 року та на дату укладення Договору №19-476 - 13.12.2017 року, не наведено динаміку зміни ціни в бік збільшення або зменшення);

- таким чином, при укладанні оспорюваних додаткових угод відповідачами були порушені вимоги Закону України «Про публічні закупівлі» - не дотримано встановленого порядку внесення змін до вже укладеного за результатами відкритих торгів договору;

- вказані порушення тягнуть нераціональне та неефективне використання бюджетних коштів (1-й відповідач фінансується з бюджету) і здатне спричинити істотної шкоди інтересам держави.

На підставі вказаних доводів та ст.ст. 215, 1212 ЦК України прокурором заявлено вищенаведені вимоги.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.05.2020 року справу призначено судді Швецю М.В.

Враховуючи наявність спору між сторонами, а також те, що позов не відповідає ознакам малозначної справи, наведеним у частині п`ятій статті 12 Господарського процесуального кодексу України; приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та значний обсяг доказів, суд дійшов висновку, що дана справа підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження.

Разом з тим, під час вивчення позовних матеріалів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зупинення провадження у даній господарській справі на підставі пункту 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України з наступних підстав.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За приписами частини четвертої статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Частиною третьою зазначеної статті передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом, про що зазначено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 року у справі № 924/1256/17.

Водночас згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Верховного Суду від 16.10.2019 року справу № 912/2385/18 (за позовом заступника керівника Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави в особі Устинівської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Східного офісу Державної аудиторської служби України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртранссервіс-груп», Відділу освіти, молоді та спорту Устинівської районної державної адміністрації про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 90577,26 грн) разом із касаційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.05.2019 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі № 912/2385/18 (провадження №12-194гс19) прийнято до розгляду справу № 912/2385/18 за касаційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.05.2019 року; призначено справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням її учасників.

Вказана ухвала мотивована тим, що за висновками колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, які обґрунтовані нормами статей 19, 131-1 Конституції України, статей 53, 174 Господарського процесуального кодексу України, статтею 23 Закону України Про прокуратуру, рішеннями Конституційного Суду України від 01.04.2008 року №4-рп/2008, від 20.12.2017 року №2-р/2017, від 05.06.2019 року №4-р(ІІ)/2019, від 20.06.2019 року №6-р/2019, виключну правову проблему щодо підстав здійснення представництва інтересів держави у суді прокурором, яка має значення для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики, становить питання: чи зобов`язаний прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі, окрім обґрунтування сутності порушень інтересів держави та необхідності їх захисту, обґрунтовувати також визначені законом підстави для звернення до суду прокурора шляхом:

-додання до позовної заяви суду доказів, які підтверджують, що захист законних інтересів держави не здійснюється, зокрема доказів здійснення передбачених законом дій щодо порушення прокурором відповідного провадження у разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурором;

-обґрунтування та доведення суду причин, через які захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (чи достатньо у такому разі самого лише посилання в позовній заяві прокурора на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження для прийняття позову прокурора до розгляду.

У контексті зазначених питань колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду посилається на правовий висновок, викладений у постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 року у справі № 924/1256/17 про те, що з метою підтвердження судом підстав для представництва прокурором інтересів, прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом. Колегія суддів зазначає, що цей висновок Велика Палата Верховного Суду конкретизувала у постанові від 26.06.2019 року у справі № 587/430/16-ц стосовно відсутності необхідності підтвердження прокурором відсутності органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але зауважує, що у справі, що переглядається, на відміну від справи № 587/430/16-ц, розглядається питання наявності підстав для представництва інтересів держави прокурором у суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту.

На думку колегії суддів касаційного господарського суду, закріплені законодавством умови та випадки, коли прокурор має право здійснювати представництво у суді законних інтересів держави («якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень»), не можна назвати виключним випадком, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні, про що свідчить й неоднозначна та різна судова правозастосовча практика.

Також колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду наводить питання щодо правових наслідків у випадку, якщо судом після відкриття провадження у справі за результатами розгляду справи буде встановлено відсутність підстав для представництва інтересів держави в суді (прокурор не обґрунтовував сутності порушень інтересів держави та необхідності їх захисту, не зазначив визначені законом підстави для звернення до суду, не дотримався процедури, передбаченої абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»), які, на думку колегії суддів, потребують правового висновку Великої Палати Верховного Суду:

- чи свідчить відсутність підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави про відсутність процесуальної дієздатності;

- які правові наслідки, якщо суд після відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, установить відсутність підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави з таким позовом.

Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду посилається на різну судову практику щодо зазначених питань.

Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про наявність виключної правової проблеми, необхідність забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики у питаннях щодо здійснення представництва інтересів держави в суді прокурором; відсутність єдиної правозастосовчої практики у питаннях механізму реалізації прокурором права подавати позови до суду в інтересах держави може становити порушення принципу юридичної визначеності, який є складовою конституційного принципу верховенства права, що вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності та стабільності.

Суд зазначає, що під час розгляду справи № 926/1097/20 підлягають з`ясуванню питання щодо наявності підстав здійснення представництва в суді інтересів держави в особі

Чернівецької обласної ради та Управління культури Чернівецької обласної державної адміністрації саме прокурором, тобто ті питання, що становлять виключну правову проблему і мають бути вирішені Великою Палатою Верховного Суду у справі № 912/2385/18.

Відповідно до частини четвертої статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів2 єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдністю судової практики.

Статтею 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» також передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Верховний Суд, серед іншого забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 45 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

Відповідно до частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на те, що висновок Великої Палати Верховного Суду щодо поставленої у справі № 912/2385/18 правової проблеми сприятиме забезпеченню єдності судової практики, дотриманню принципу верховенства права, складовою якої є юридична визначеність, та принципу пропорційності, з урахуванням того, що постанова Верховного Суду є остаточною і виступає джерелом формування судової практики, господарський суд вважає, що у даному випадку висновки Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду справи № 912/2385/18 матимуть значення при вирішенні даної справи та підлягатимуть застосуванню у даному спорі.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Враховуючи викладене, виходячи з конкретних обставин даної справи, суд вважає за доцільне з власної ініціативи зупинити провадження у справі № 926/1097/20 до вирішення Великою Палатою Верховного Суду питання про усунення неоднозначного застосування норм права у подібних правовідносинах у справі № 912/2385/18.

За приписами пункту 11 частини першої статті 229 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 7 частини першої статті 228 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Керуючись статтями 12, 176, 228, 229, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі.

2. Справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

3. Запропонувати відповідачам у 20-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати суду обґрунтований письмовий відзив на позовну заяву у порядку, передбаченому статтею 178 ГПК України, з нормативно обґрунтованими поясненнями по суті заявлених вимог та доданням оригіналів для огляду та належним чином завірених копій підтверджуючих документів, на які міститься посилання у відзиві. Звернути увагу відповідачів, що відзив повинен містити мотиви повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на законодавство. Звернути увагу відповідачів на вимоги ст. 165 ГПК України щодо відзиву. Роз`яснити відповідачам, що у разі не подання у встановлений судом строк без поважних причин відзиву, суд вправі вирішити справу за наявними матеріалами.

4. Запропонувати прокурору та позивачам у 10-ти денний строк з дня отримання відзиву подати до суду відповідь на відзив із врахуванням вимог ст. 166 ГПК України, з урахуванням положень ч. 3-6 ст. 165 ГПК. Надати суду докази направлення відповіді на відзив з доданими до нього документами на адресу відповідачів.

5. Зупинити провадження у справі № 926/1097/20 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду питання про усунення неоднозначного застосування норм права у подібних правовідносинах у справі № 912/2385/18 та оприлюднення повного тексту постанови в означеній справі.

Ухвала господарського суду набирає законної сили з моменту її підписання відповідно до ч.2 ст. 235 ГПК України.

Повний текст ухвали складено та підписано - 28.05.2020 року.

Ухвала суду може бути оскаржена в частині зупинення до Західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/

Суддя М.В. Швець