ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.06.2020 Справа № 905/438/20

Суддя господарського суду Донецької області Фурсова С.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу за позовом Акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; )

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новий зелений квартал» (84122, Донецька область, місто Слов`янськ, вулиця Жовтневої Революції, будинок 16; )

про стягнення заборгованості у розмірі 31 700,84 гривень, -

без виклику представників сторін

В С Т А Н О В И В

Акціонерне товариство «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новий зелений квартал» про стягнення заборгованості у розмірі 31 700,84 гривень, з яких:

- 19 966,45 - гривень пені;

- 9 296,45 гривень - інфляційні втрати;

- 2 437,94 гривень - 3% річних .

Позов обґрунтований тим, що між позивачем та відповідачем укладено Договір №4336/16-ТЕ-6 від 21.12.2015 про постачання природного газу, відповідно до якого позивач передав у власність відповідачу природний газ виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, а відповідач мав прийняти та оплатити позивачу цей газ на умовах цього договору. Як стверджує позивач, відповідач оплату здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання та зумовив звернення позивача до суду для захисту свого порушеного права.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного).

За приписами частини першої пункту 3 статті 12 господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього Кодексу визначено поняття малозначних справ, а саме - це справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними.

Відповідно до ч.5 ст.252 господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши матеріали позовної заяви, враховуючи клопотання позивача, господарський суд дійшов висновку, що справу слід розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, оскільки справа не є складною, а сума позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 04.03.2020 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та заперечень, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Постановою КМУ №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS - CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин.

На адресу Господарського суду 23.04.2020 від відповідача надійшло клопотання про відтермінування розгляду справи у зв`язку з корона вірусом.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 №215, якою установлено з 12 березня до 22 травня 2020 року на усій території України карантин та заборонено, зокрема, проведення всіх масових заходів, а також регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним транспортом у приміському, міжміському внутрішньообласному і міжобласному сполученні (крім перевезення легковими автомобілями), перевезення пасажирів метрополітенами мм. Києва, Харкова і Дніпра та залізничним транспортом в усіх видах внутрішнього сполучення (приміському, міському, регіональному та дальньому) тощо.

Суд звертає увагу сторін, що згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до з ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з приписами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення розумний строк в рішенні у справі Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи запроваджений на території України режим надзвичайної ситуації та карантин, необхідність забезпечення принципу змагальності, а також подане клопотання відповідача про відтермінування розгляду справи, з метою забезпечення реалізації прав учасників процесу на участь у судовому засіданні та подання усіх доказів по справі, заяв по суті спору, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання відповідача та не здійснювати розгляд справи по суті у строк, визначений у статті 248 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, відповідно до п. 4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Від представника позивача 22.05.2020 надійшли додаткові пояснення по справі, а саме щодо скерування переплати за іншими діючими договорами, укладеними між сторонами на погашення заборгованості за спірним договором.

Від відповідача 23.04.2020 надійшли письмові пояснення, за змістом яких зазначив про відсутність заборгованості за договором №4336/16-ТЕ-6 від 21.12.2015. Зазначив, що причиною несвоєчасного здійснення оплат за спожитий природний газ є прострочення платежів мешканців будинку, обслуговування якого здійснює відповідач.

Вказані пояснення фактично є відзивом на позовну заяву, копія якого відповідно до ч.5 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України повинна бути надіслана (надана) всім учасникам справи. Також, поданий відзив не відповідає вимогам визначеним п.2 ч.3 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України та не містить жодних доказів, на які мається посилання за змістом заяви по суті спору.

При цьому відповідачем не надано суду доказів направлення вказаних пояснень (відзиву) позивачеві, а тому не приймається судом.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.9 ст.165 ГПК України).

З огляду на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених ст.ст. 42, 46 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд -

В С Т А Н О В И В

21 грудня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі по тексту - позивач або постачальник) та Об`єднанням співвласників багатоквартирних будинків «Новий зелений квартал» (далі по тексту - відповідач або споживач) укладено договір на постачання природного газу №4336/16-ТЕ-6 (далі по тексту - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016 році природний газ, а споживач оплатити його на умовах цього Договору (пункт 1.1 Договору).

Відповідно до пункту 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Постачальник передає споживачу з 01.01.2016 по 31.03.2016 (включно) газ обсягом до 58,0 тис.куб.метрів у визначених місячних обсягах (п.2.1. договору).

Пунктом 6.1. договору визначено, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Додатково угодою від 31.03.2016 сторони внесли зміни, зокрема, до п.6.1. договору, встановивши, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 8.2. договору).

У пункті 10.3. договору сторони узгодили строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років.

Згідно п.12.1 договору в редакції Додаткової угоди №3 від 31.03.2016 він набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 січня 2016 року до 30 квітня 2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір підписано обома сторонами без заперечень та скріплено печатками.

Оцінивши зміст зазначеної угоди, з якої виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання норм ст. 655-697 Цивільного кодексу України.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого статті 193 ГК України.

Частиною другою статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини першої статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередньої оплати), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк на встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Частина перша статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною другою наведеної статті визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

Як випливає з правової позиції Верхового Суду України, висловленої в постановах № 6-49цс12 від 06.06.2012; № 6-40цс11 від 14.11.2011, правовідношення, в якому боржник зобов`язаний передати гроші як предмет договору або сплатити їх як ціну договору, є грошовими зобов`язаннями.

Господарським судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за Договором виконав належним чином, а саме поставив відповідачу природний газ, що підтверджується підписаними актами приймання-передачі за січень 2016 року - квітень 2016 року, а відповідач порушив умови Договору та не здійснив своєчасну оплату вартості отриманого природного газу, допустивши порушення строків розрахунків, що й зумовило звернення позивача до господарського суду з цим позовом.

Відповідач доказів своєчасного внесення оплати за поставлений газ суду надав.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати поставленого природного газу, позивач звернувся до господарського суду та просить стягнути з відповідача 19 966,45 гривень пені, 2 437,94 гривень 3% річних, 9 296,45 гривень інфляційних втрат.

Щодо позовних вимог про стягнення пені в загальній сумі 19 966,45 гривень за зобов`язаннями січня 2016 року за період з 16.02.2016 по 15.08.2016, за зобов`язаннями лютого 2016 року за період з 15.03.2016 по 14.09.2016, за зобов`язаннями березня 2016 року за період з 26.04.2016 по 25.10.2016, за зобов`язаннями квітня 2016 року за період з 26.05.2016 по 25.11.2016.

Згідно з частиною першою статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (стаття 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

За приписами статей 611, 612 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Зобов`язання можуть забезпечуватись неустойкою, якою є відповідно до статті 549 ЦК України, сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та частиною шостою статті 232 ГК України.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що передбачено частиною першою статті 550 ЦК України.

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що передбачено частиною першою ст. 550 ЦК України.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» №543-96-ВР від 22.11.1996 року (далі - Закон №543-96-ВР), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону № 543-96-ВР).

У пункті 8.2 Договору визначено, що у разі невиконання споживачем пунктів 6.1. та 6.6. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Отже, обов`язок споживача сплатити пеню у разі невиконання умов договору передбачено умовами укладеного між сторонами договору та приписами чинного законодавства України.

Враховуючи те, що судом встановлено порушення відповідачем умов договору та невиконання грошового зобов`язання, погодження між сторонами умов про відповідальність у вигляді пені, позивач має право на нарахування пені.

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» розрахунок пені за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є методологічно вірним, однак за здійсненим судом перерахунком розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача становить 19 966,43 гривень.

За таких обставин, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у визначеному судом розмірі.

Крім того, позивачем заявлені до стягнення 3% річних в загальному розмірі 2 437,94 гривень за зобов`язаннями січня 2016 року за період з 16.02.2016 по 18.12.2016, за зобов`язаннями лютого 2016 року за період з 15.03.2016 по 30.01.2017, за зобов`язаннями березня 2016 року за період з 26.04.2016 по 30.01.2017, за зобов`язаннями квітня 2016 року за період з 26.05.2016 по 30.01.2017, а також інфляційні втрати за зобов`язаннями січня 2016 року за період березень - листопад 2016 року, за зобов`язаннями лютого 2016 року за період квітень 2016 року - грудень 2016 року, за зобов`язаннями березня 2016 року за період травень 2016 року - грудень 2016 року, за зобов`язаннями квітня 2016 року за період червень 2016 року - грудень 2016 року в загальному розмірі 9 296,45 гривень.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши поданий розрахунок щодо нарахування 3% річних, інфляційних втрат, господарським судом встановлено, що він є арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

За положеннями статті 129 ГПК України, судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 96, 129, 185, 191, 252, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р I Ш И В

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новий зелений квартал» про стягнення заборгованості у розмірі 31 700,84 гривень, з яких: 19 966,45 гривень пені, 9 296,45 гривень інфляційні втрати, 2 437,94 гривень 3% річних - задовольнити частково.

Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новий зелений квартал» (84122, Донецька область, місто Слов`янськ, вулиця Жовтневої Революції, будинок 16; ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, місто Київ, вулиця Б.Хмельницького, будинок №6; код ЄДРПОУ - 20077720) 19 966,43 гривень пені, 9 296,45 гривень інфляційних втрат, 2 437,94 гривень 3% річних, а також 2 102,00 гривень судового збору.

В частині стягнення 0,02 гривень пені - відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суд доводить до відома учасників справи, що враховуючи зміни до прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України, які були внесенні Законом №540-ІX від 30.03.2020, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею, зокрема, 256 продовжуються на строк дії такого карантину.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Рішення складено та підписано 04.06.2020.

Позивач: Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, місто Київ, вулиця Б.Хмельницького, будинок №6; код ЄДРПОУ - 20077720)

Відповідач: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новий зелений квартал» (84122, Донецька область, місто Слов`янськ, вулиця Жовтневої Революції, будинок 16; )

Суддя С.М. Фурсова