СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2020 р. Справа № 905/1961/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Ільїн О.В., суддя Хачатрян В.С.,

за участю секретаря судового засідання Ярош В.В.,

представники сторін у судове засідання не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального підприємства "Служба єдиного замовника" Авдіївської міської ради (вх. №799 Д/1) на рішення Господарського суду Донецької області від 05.02.2020 у справі № 905/1961/19 (суддя Фурсова С.М., м.Харків, повний текст підписано 10.02.2020),

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, місто Київ, вулиця Тверська (Єжи Гедройця), будинок № 5; код ЄДРПОУ - 40075815) в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" (юридична адреса: 03035, місто Київ, вулиця Льва Толстого, будинок №61; адреса для листування: 61052, місто Харків, вулиця Євгена Котляра, будинок №7; ),

до Комунального підприємства "Служба єдиного замовника" Авдіївської міської ради (86065, Донецька область, місто Авдіївка, вулиця Молодіжна, будинок №3; )

про стягнення 515 257,86 грн, -

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Комунального підприємства "Служба єдиного замовника" Авдіївської міської ради про стягнення 515 257,86 грн, з яких: 436 463,14 грн основної заборгованості, 3 924,45 грн інфляційних втрат, 5 916,82 грн 3% річних, 68 952,87 грн пені.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №04-09/163 від 29.12.2018 в частині оплати отриманої теплової енергії за період з листопада 2018 року по квітень 2019 року.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 05.02.2020 у справі №905/1961/19 позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" до комунального підприємства "Служба єдиного замовника" Авдіївської міської ради про стягнення 515 257,86 грн, з яких: 436 463,14 грн заборгованості, 3 924,45 грн інфляційних втрат, 5 916,82 грн 3% річних, 68 952,87 грн пені - задоволено частково; стягнуто з Комунального підприємства "Служба єдиного замовника" Авдіївської міської ради на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" 436 463,14 грн заборгованості, 3 576,23 грн інфляційних втрат, 5 880,94 грн 3% річних, 67 815,31 грн пені, а також 7 706,03 грн судового збору; в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 348,22 грн інфляційних втрат, 35,88 грн 3% річних, 1 137,56 грн пені - відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення 436 463,14 грн заборгованості місцевий господарський суд виходив з того, що за змістом договору саме відповідача визначено особою, зобов`язаною здійснювати оплату вартості поставленої позивачем теплової енергії. Встановивши обставину поставки теплової енергії мешканцям будинку №73 по вулиці Соборній у місті Авдіївка на загальну суму 436 463,14 грн та відсутність доказів оплати її вартості з боку Комунального підприємства "Служба єдиного замовника" Авдіївської міської ради суд вказав про наявність підстав для стягнення даної суми заборгованості у судовому порядку. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 348,22 грн інфляційних втрат, 35,88 грн 3% річних, 1 137,56 грн пені місцевий господарський суд виходив з неправильного розрахунку суми інфляційних втрат, 3 % річних та пені.

Комунальне підприємство "Служба єдиного замовника" Авдіївської міської ради з вказаним рішенням не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства, просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 05.02.2020 у справі №905/1961/19 та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

В обгрунтуванні апеляційної скарги наголошує, що:

-Комунальне підприємство "Служба єдиного замовника" Авдіївської міської ради не є фактичних споживачем поставленої позивачем теплової енергії, а відтак не має обов`язок з оплати її вартості;

-акти приймання-передачі та рахунки на оплату за поштовими відправленнями №731, №258 не надсилались позивачем;

-процедура звернення Комунального підприємства "Служба єдиного замовника" Авдіївської міської ради до постачальника для вирішення розрахункових питань є неврегульованою сторонами, що позбавило його можливості звернутись до позивача з відповідним питанням;

-з боку позивача не доведено дотримання постачальником теплового режиму в опалювальний сезон та підтримання необхідного тиску в системі теплопостачання, а відтак і правомірність нарахування вартості теплової енергії у визначеному ним розмірі;

-позивачем не доведено факту пломбування приладу обліку тепла, а відтак неправомірно розрахована вартість теплової енергії;

-постачальником безпідставно визначено тариф, як ціни договору, а відтак неправомірно розрахована вартість теплової енергії;

-на території міста Авдіївка проводились активні бойові дії, які призвели до порушення господарської діяльності відповідача та є підставою для звільнення його від відповідальності за неналежне виконання господарського зобов`язання.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.05.2020 розгляд справи відкладено на 27.05.2020 о 10:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань № 132.

У судове засідання, яке відбулось 27.05.2020, представники сторін не з`явились.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.12.2018 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" (як постачальником) та Комунальним підприємством "Служба єдиного замовника" Авдіївської міської ради (як споживачем) укладено договір №04-09/163 на відпуск теплової енергії.

Договір підписано з Протоколом розбіжностей від 22.01.2019, які врегульовані сторонами.

Згідно до пункту 1.1. договору Постачальник забезпечує житловий фонд, який перебуває на утриманні (балансі) Споживача, тепловою енергією для потреб населення з максимальним тепловим навантаженням, зазначеним в дислокації, що є невід`ємною частиною договору.

Споживач, як балансоутримувач, здійснює утримання та технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання і забезпечує розподіл і регулювання теплової енергії по стояках централізованого опалення, яка подається Постачальником до житлового будинку, однак він не є споживачем теплової енергії в повному розумінні даного поняття, не отримує прибутку від теплопостачання кінцевим споживачам, мешканцям будинку №73 по вулиці Соборній у місті Авдіївка, збирає від них кошти за послугу центрального опалення та передає їх Постачальнику (пункт 2.1. договору).

Відповідно до пункту 8.1. договору умови договору застосовуються до відносин між сторонами, що виникли з 15.10.2018, а розмір тарифу з дати його встановлення (затвердження) уповноваженим органом.

За твердженням позивача, ним в порядку договору на адресу Комунального підприємства "Служба єдиного замовника" Авдіївської міської ради направлені рахунки:

- №813 від 30.11.2018 на суму 19 433,52 грн;

- №879 від 20.12.2018 на суму 20 286,77 грн;

- №51 від б/д на суму 150 343,23 грн;

- №115 від 25.02.2019 на суму 123 758,40 грн;

- №188 від 26.03.2019 на суму 82 151,50 грн;

- №227 від 18.04.2019 на суму 40 490,12 грн.

які залишились не оплаченими.

У зв`язку з неоплатою виставлених рахунків позивач просить у судовому порядку стягнути відповідну суму заборгованості та наслідки її несвоєчасного погашення у вигляді пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає про таке.

За своєю правовою природою укладена між сторонами угода є договором енергопостачання.

Статтею 714 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно до статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до частини 6, частини 7 статті 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно із пунктом 1.1. договору Постачальник забезпечує житловий фонд, який перебуває на утриманні (балансі) Споживача, тепловою енергією для потреб населення з максимальним тепловим навантаженням, зазначеним в дислокації, що є невід`ємною частиною договору.

Споживач, як балансоутримувач, здійснює утримання та технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання і забезпечує розподіл і регулювання теплової енергії по стояках централізованого опалення, яка подається Постачальником до житлового будинку, однак він не є споживачем теплової енергії в повному розумінні даного поняття, не отримує прибутку від теплопостачання кінцевим споживачам, мешканцям будинку №73 по вулиці Соборній у місті Авдіївка, збирає від них кошти за послугу центрального опалення та передає їх Постачальнику. (пункт 2.1. договору)

Колегія суддів вважає безпідставними аргументи апелянта з приводу відсутності у нього обов`язку щодо оплати вартості поставленої позивачем теплової енергії з огляду на те, що він не є кінцевим споживачем в розумінні законодавства з огляду на таке.

Відповідач є балансоутримувачем будинку №73 по вулиці Соборній у місті Авдіївка та зобов`язаний забезпечити належне теплопостачання для кінцевих споживачів (фізичних осіб - мешканців будинку).

Не зважаючи на те, що відповідно до пункту 1.2. договору він не є споживачем теплової енергії в повному розумінні даного поняття, останній визначений споживачем в контексті договірних зобов`язань (у преамбулі договору) та на нього покладено обов`язок з оплати вартості одержаної теплової енергії відповідно до встановлених тарифів (пункт 4.1. договору).

Будь-яких інших умов, які б ставили розрахунки між сторонами в залежність від розрахунків мешканців будинку з відповідачем договір не містить.

Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України унормовано, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, Комунальне підприємство "Служба єдиного замовника" Авдіївської міської ради в тексті договору погодило обов`язок з оплати в самостійному порядку вартості одержаної теплової енергії відповідно до встановлених тарифів.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб`єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 4.1. договору споживач за одержану теплову енергію здійснює оплату відповідно до встановлених тарифів. Оплата проводиться згідно з виставленими рахунками у строк, що не перевищує 5 банківських днів з моменту отримання рахунку. Рахунок вручається постачальником під розпис уповноваженій особі або працівникам організації (установи, підприємства та ін.) Споживача, або надсилається поштою. У разі неотримання рахунка до 10 числа місяця наступного за розрахунковим, споживач зобов`язаний самостійно отримати рахунок Постачальника.

Нарахування за теплову енергію проводяться на підставі акта її подання, підписаного постачальником та споживачем. У випадку відсутності представника споживача під час складання акта подання теплової енергії або у випадку, коли приміщення до якого подається теплова енергія є закритим та є відсутньою можливість потрапити до приміщення, а також у разі відмови споживача від підпису, заначений акт підписується постачальником (пункт 4.3. договору).

За приписами пункту 4.7. договору споживач зобов`язаний один раз на місяць до 25 числа направити свого представника для складання акта звіряння за послуги теплопостачання. При нез`явленні представника для звіряння до оплати виставляються рахунки згідно з розрахунками постачальника.

З матеріалів справи вбачається, що 26.11.2018 та 25.02.2019 між сторонами підписано Акти на предмет визначення кількості відпущеної теплоенергії за листопад 2018 року та листопад 2018 року-лютий 2019 року відповідно.

Акти від 21.12.2018 за грудень 2018 року, від 25.01.2019 за січень 2019 року, від 25.02.2019 за лютий 2019 року, від 25.03.2019 за березень 2019 року, від 16.04.2019 за квітень 2019 року підписані лише з боку постачальника (позивача).

Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням підписати акти прийому-передачі теплової енергії за договором та оплатити рахунки, що підтверджується листами №886/347 від 11.02.2019, № 886/501 від 04.03.2019, № 886/744 від 28.03.2019, №886/958 від 17.04.2019.

Однак, відповідач мотивованої відмови від підписання актів не надав, а також не повернув підписані акти.

Твердження апелянта з приводу не отримання зазначених актів приймання-передачі, рахунків на оплату та недоведеності їх надсилання з боку позивача з підстав відсутності опису вкладення до поштового відправлення №731 (Том 1, а.с. 58), №258 (Том 1, а.с. 60) колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що лист з:

-актом виконаних робіт за листопад 2018 року - січень 2019 року та рахунком на оплату за даний період надісланий відповідачу поштовим відправленням №749 (Том 1, а.с.54) та отриманий ним 19.02.2019,

-актом виконаних робіт за лютий 2019 року та рахунком на оплату за даний період надісланий відповідачу поштовим відправленням №694 (Том 1, а.с.56) та отриманий ним 22.03.2019,

-актом виконаних робіт за березень 2019 року та рахунком на оплату за даний період надісланий відповідачу поштовим відправленням №731 (Том 1, а.с.58) та отриманий ним 29.03.2019,

-актом виконаних за квітень 2019 року та рахунком на оплату за даний період надісланий відповідачу поштовим відправленням №258 (Том 1, а.с.60) та отриманий ним 23.04.2019.

Відповідачем не надано доказів направлення позивачем за даними поштовими відправленнями іншої документації аніж актів виконаних робіт та рахунків на оплату.

При цьому, зміст пункту 4.1. договору передбачає обов`язок відповідача у разі неотримання рахунка до 10 числа місяця наступного за розрахунковим самостійно отримати рахунок постачальника.

В той же час доказів звернення до позивача з вимогою про направлення рахунків з підстав їх не надсилання постачальником відповідач не надав.

Посилання апелянта на невизначеність сторонами процедури звернення є необґрунтованими, оскільки:

-у пункті 2.6 договору сторонами встановлено уповноважену від постачальника особу, відповідальну за вирішення питань, пов`язаних з відпуском теплової енергії -ОСОБА_1 , та визначено його контактний номер.

-в тексті договору наявна юридична адреса постачальника та його контактний номер. Доказів звернення з вимогою про направлення рахунків з підстав їх не надсилання постачальником відповідач не надав.

Більш того, у пункті 4.7. договору сторонами обумовлено обов`язок споживача один раз на місяць до 25 числа направити свого представника для складання акта звіряння за послуги теплопостачання. При нез`явленні представника для звіряння до оплати виставляються рахунки згідно з розрахунками постачальника.

Матеріали справи не містять як доказів направлення відповідачем їх представника для складання Акту звіряння за послуги теплопостачання, так і їх незгоди з виставленими позивачем рахунками.

Вищенаведене свідчить, що відповідачем у порядку пунктів 4.1, 4.3, 4.7 договору не надано жодних заперечень з приводу зазначеного постачальником об`єму відпуску теплової енергії та його вартості, у зв`язку з чим визначений позивачем об`єм теплової енергії та розмір її вартості вважаються правомірними.

Аргументи апелянта щодо недоведення позивачем: 1) дотримання постачальником теплового режиму в опалювальному сезоні та підтримання необхідного тиску в системі теплопостачання; 2)факту пломбування приладу обліку теплової енергії, не мають правового значення, оскільки відповідачем у порядку пунктів 4.1, 4.3, 4.7 договору не надано у строки встановлені договором жодних заперечень з приводу зазначеного постачальником об`єму відпуску теплової енергії та його вартості, що передбачає його погодження з даними позивача.

З матеріалів справи вбачається, що постачальником Комунальному підприємству "Служба єдиного замовника" Авдіївської міської ради направлені рахунки:

- №813 від 30.11.2018 на суму 19 433,52 грн;

- №879 від 20.12.2018 на суму 20 286,77 грн;

- №51 від б/д на суму 150 343,23 грн;

- №115 від 25.02.2019 на суму 123 758,40 грн;

- №188 від 26.03.2019 на суму 82 151,50 грн;

- №227 від 18.04.2019 на суму 40 490,12 грн.

Аргументи апелянта стосовно безпідставності визначення постачальником тарифу за 1 Гкал на рівні 221,51 грн, а відтак неправомірності розрахунку вартості теплової енергії є безпідставними, оскільки відповідний тариф передбачено сторонами у частині 3 пункту 4.1. договору, який відповідає постанові НКРЕ від 14.12.2010 № 1828.

Ураховуючи строки оплати, встановлені пунктом 4.1. договору, відповідач зобов`язаний був оплати рахунок:

-№813 від 30.11.2018 на суму 19 433,52 грн включно по 26.02.2019;

-№879 від 20.12.2018 на суму 20 286,77 грн включно по 26.02.2019;

-№51 від б/д на суму 150 343,23 грн включно по 26.02.2019;

-№115 від 25.02.2019 на суму 123 758,40 грн включно по 29.03.2019;

-№188 від 26.03.2019 на суму 82 151,50 грн включно по 05.04.2019;

-№227 від 18.04.2019 на суму 40 490,12 грн включно по 03.05.2019.

Стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів оплати даних рахунків Комунальним підприємством "Служба єдиного замовника" Авдіївської міської ради до суду першої інстанції не надано.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду Донецької області про правомірність стягнення із відповідача суми основної заборгованості з оплати вартості теплової енергії за період листопад 2018 року - квітень 2019 року у розмірі 436 463,14 грн.

Колегія суддів відхиляє аргументи апелянта стосовно можливості звільнення останнього від відповідальності за неналежне виконання господарського зобов`язання з підстав проведення на території міста Авдіївка активних бойових дій, та засвідчення факту зміни обставини висновком Донецької торгово-промислової палати від 23.06.2017 №464/12.1-21-03 з огляду на таке.

Відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що висновок Донецької торгово-промислової палати від 23.06.2017 №464/12.1-21-03 на підтвердження істотної зміни обставини не був наданий до суду першої інстанції, а доказів неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від сторони відповідачем не надано.

У зв`язку з цим висновок Донецької торгово-промислової палати від 23.06.2017 №464/12.1-21-03 на підтвердження істотної зміни обставини не підлягає розгляду судом апеляційної інстанції.

Окрім суми основної заборгованості, позивачем заявлено до стягнення 68 952,87 грн пені за несвоєчасне здійснення оплати поставленої теплової енергії за період з 27.02.2019 по 31.08.2019.

Згідно з частиною першою статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (стаття 218 Господарського кодексу України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

За приписами статей 611, 612 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Зобов`язання можуть забезпечуватись неустойкою, якою є відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що передбачено частиною першою статті 550 Цивільного кодексу України.

Частиною першою статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 22.11.1996 № 543-96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 вказаного Закону).

Відповідно до пункту 5.9. договору за порушення строків оплати, встановлених пунктом 4.1. договору, споживач виплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок судом встановлено, що він є арифметично неправильним, оскільки позивачем неправильно визначена початкова дата розрахунку, а також не враховано законодавче обмеження щодо періоду нарахування пені.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - зроблений позивачем розрахунок), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного суду у постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18.

Відповідно до пункту 4.1. договору оплата має бути проведена протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання рахунку на оплату.

Рахунки на оплату теплової енергії №813 від 30.11.2018, №879 від 20.12.2018, №51 від 25.01.2019 були отримані відповідачем 19.02.2019 (з листом №886/379 від 12.02.2019). Останнім днем оплати було 26.02.2019 (23-24.02.2019 вихідні дні), отже прострочення платежу виникло з 27.02.2019. Нарахування пені за прострочення виконання зобов`язання припинилось через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано - 27.08.2019.

Рахунок на оплату теплової енергії №115 від 25.02.2019 отриманий відповідачем 22.03.2019 (з листом №886/598 від 15.03.2019). Останнім днем оплати є 29.03.2019 (23-24.03.2019 вихідні дні), отже прострочення платежу виникло з 30.03.2019.

Рахунок на оплату теплової енергії №188 від 26.03.2019 отриманий відповідачем 29.03.2019 (з листом №886/712 від 26.03.2019). Останнім днем оплати є 05.04.2019 (30-31.03.2019 вихідні дні), отже прострочення платежу виникло з 06.04.2019.

Рахунок на оплату теплової енергії №227 від 18.04.2019 отриманий відповідачем 25.04.2019 (з листом №886/985 від 22.04.2019). Останнім днем оплати є 03.05.2019 (27-28.04.2019 вихідні дні, 01.05.2019 святковий день), отже прострочення платежу виникло з 04.05.2019.

За здійсненим судом перерахунком, розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача становить:

за рахунком №813 від 30.11.2018 на суму 19 433,52 грн за період з 27.02.2019 по 27.08.2019 розмір пені - 3 401,13 грн;

за рахунком №879 від 20.12.2018 на суму 20 286,77 грн за період з 27.02.2019 по 27.08.2019 розмір пені - 3 550,46 грн;

за рахунком №51 від 25.01.2019 на суму 150 343,23 грн за період з 27.02.2019 по 27.08.2019 розмір пені - 26 312,13 грн;

за рахунком №115 від 25.02.2019 на суму 123 758,00 грн за період з 30.03.2019 по 31.08.2019 розмір пені - 18 336,52 грн;

за рахунком №188 від 26.03.2019 на суму 82 151,50 грн за період з 06.04.2019 по 31.08.2019 розмір пені - 11 604,74 грн;

за рахунком №227 від 18.04.2019 на суму 40 490,12 грн за період з 04.05.2019 по 31.08.2019 розмір пені - 4 610,33 грн,

всього 67 815,31 грн.

У зв`язку з цим колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду з приводу правомірності стягнення саме 67 815, 31 грн пені.

Також, позивачем заявлено до стягнення 5 916,82 грн 3% річних за період з 27.02.2019 по 31.08.2019, 3 924,45 грн інфляційних втрат за період з березня по липень 2019 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За здійсненим судом перерахунком, з урахуванням правильно визначеної дати перебігу прострочення платежу, розмір 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача становить:

за рахунком №813 від 30.11.2018 на суму 19 433,52 грн за період з 27.02.2019 по 31.08.2019 розмір 3% річних - 297,09 грн;

за рахунком №879 від 20.12.2018 на суму 20 286,77 грн за період з 27.02.2019 по 31.08.2019 розмір 3% річних - 310,14 грн;

за рахунком №51 від 25.01.2019 на суму 150 343,23 грн за період з 27.02.2019 по 31.08.2019 розмір 3% річних - 2 298,40 грн;

за рахунком №115 від 25.02.2019 на суму 123 758,00 грн за період з 30.03.2019 по 31.08.2019 розмір 3% річних - 1 576,64 грн;

за рахунком №188 від 26.03.2019 на суму 82 151,50 грн за період з 06.04.2019 по 31.08.2019 розмір 3% річних - 999,32 грн;

за рахунком №227 від 18.04.2019 на суму 40 490,12 грн за період з 04.05.2019 по 31.08.2019 розмір 3% річних - 399,35 грн,

а всього 5 880,94 грн.

За таких обставин колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду з приводу правомірності стягнення саме 5 880, 94 грн 3 % річних.

Стосовно позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат суд апеляційної інстанції зазначає про таке.

Згідно з пунктом 6 Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої Наказом Державного комітету статистки України від 27.07.2007 № 265 індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції обчислюється виходячи з суми боргу, що мав місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

Колегія суддів, здійснивши власний перерахунком, розміру інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача встановила, що:

за рахунком №813 від 30.11.2018 на суму 19 433,52 грн, ураховуючи індекс інфляції за період березень-липень 2019 року розмір інфляційних втрат - 290,84 грн;

за рахунком №879 від 20.12.2018 на суму 20 286,77 грн, ураховуючи індекс інфляції за період березень-липень 2019 року розмір інфляційних втрат - 303,61 грн;

за рахунком №51 від 25.01.2019 на суму 150 343,23 грн, ураховуючи індекс інфляції за період березень-липень 2019 розмір інфляційних втрат - 2 250,03 грн;

за рахунком №115 від 25.02.2019 на суму 123 758,00 грн, ураховуючи індекс інфляції за період квітень-липень 2019 розмір інфляційних втрат - 731,75 грн;

за рахунком №188 від 26.03.2019 на суму 82 151,50 грн, ураховуючи індекс інфляції за період квітень-липень 2019 розмір інфляційних втрат - 485,74 грн;

за рахунком №227 від 18.04.2019 на суму 40 490,12 грн, ураховуючи індекс інфляції за період травень-липень 2019 розмір інфляційних втрат - (-) 163,85 грн,

а всього 4 061,97 грн.

В той же час колегія суддів враховує, що позивач у позовній заяві просить суд стягнути з Комунального підприємства "Служба єдиного замовника" Авдіївської міської ради лише 3 924,45 грн.

У зв`язку з чим з боку Комунального підприємства "Служба єдиного замовника" Авдіївської міської ради підлягає стягненню 3 924,45 грн інфляційних втрат.

Натомість суд першої інстанції за наслідками власного перерахунку суми інфляційних втрат дійшов висновку про необхідність стягнення суми інфляційних втрат в розмірі 3 576,23 грн.

В даному випадку місцевий господарський суд при перерахунку суми інфляційних втрат за рахунком №188 від 26.03.2019 на суму 82 151,50 грн, помилково не врахував індекс інфляції за квітень 2019 року.

З матеріалів справи вбачається, що за рахунком №188 від 26.03.2019 на суму 82 151,50 грн відповідач був зобов`язаний внести оплату включно по 05.04.2019.

Згідно листа Верховного суду України щодо рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ за № 62-97р від 03.04.1997, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Відтак, оскільки прострочення оплати за рахунком №188 від 26.03.2019 відбулось до 15 квітня відповідна сума заборгованості індексується з урахування індексу інфляції квітня 2019 року.

Відповідне правило розрахунку суми інфляційних втрат не було дотримано місцевим господарським судом, що призвело до недостягнення суми інфляційних втрат за рахунком №188 від 26.03.2019 в розмірі 348,22 грн. У зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає зміні в частині суми стягненні інфляційних втрат.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Комунального підприємства "Служба єдиного замовника" Авдіївської міської ради не підлягає задоволенню; рішення Господарського суду Донецької області від 05.02.2020 у справі № 905/1961/19 зміні в частині стягнення на користь позивача суми інфляційних втрат.

За змістом частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи зміну судом апеляційної інстанції розміру загальної суми заборгованості, яка підлягає стягненню на користь позивача, підлягає перерахунку сума судового збору за подання позовної заяви.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про правомірність позовних вимог в частині стягнення 436 463,14 грн заборгованості, 3 924,45 грн інфляційних втрат, 5 880,94 грн 3% річних, 67 815,31 грн пені, з боку відповідача підлягає відшкодуванню сума судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 7711,25 грн.

Керуючись ст.ст. 233, 240, 275, 277, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Служба єдиного замовника" Авдіївської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 05.02.2020 у справі № 905/1961/19 змінити в частині стягнення з комунального підприємства "Служба єдиного замовника" Авдіївської міської ради (86065, Донецька область, місто Авдіївка, вулиця Молодіжна, будинок №3; ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, місто Київ, вулиця Тверська (Єжи Гедройця), будинок № 5; код ЄДРПОУ - 40075815) в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" (юридична адреса: 03035, місто Київ, вулиця Льва Толстого, будинок №61; адреса для листування: 61052, місто Харків, вулиця Євгена Котляра, будинок №7; ) суми інфляційних втрат, визначивши належну суму до стягнення 3 924,45 грн.

В іншій частині рішення Господарського суду Донецької області від 05.02.2020 у справі № 905/1961/19 залишити без змін.

Стягнути з комунального підприємства "Служба єдиного замовника" Авдіївської міської ради (86065, Донецька область, місто Авдіївка, вулиця Молодіжна, будинок №3; ) на користь акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, місто Київ, вулиця Тверська (Єжи Гедройця), будинок № 5; код ЄДРПОУ - 40075815) в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" (юридична адреса: 03035, місто Київ, вулиця Льва Толстого, будинок №61; адреса для листування: 61052, місто Харків, вулиця Євгена Котляра, будинок №7; ) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 7711,25 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 28.05.2020.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя О.В. Ільїн

Суддя В.С. Хачатрян