РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.06.2020Справа №910/3771/20

Суддя Господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фортеця"

до Публічного акціонерного товариства "Укрпластик"

про стягнення 43 593,72 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фортеця" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "Укрпластик" про стягнення 43 593,72 грн.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фортеця" вказує, що у Публічного акціонерного товариства "Укрпластик" наявна заборгованість з оплати поставленого позивачем за Договором №340 від 30.09.2015 товару у розмірі 43 593,72 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2020 було відкрито провадження у справі №910/3771/20; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам строки на подання заяв по суті справи.

09.04.2020 через відділ діловодства суду від Публічного акціонерного товариства "Укрпластик" надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог з тих підстав, що ним було сплачено заборгованість за поставлений за видатковою накладною №20549 від 09.12.2019 товар згідно платіжного доручення №6051 від 20.03.2020. Щодо іншої частини позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фортеця", то відповідач вказує, що позивачем не надано всіх доказів на підтвердження факту постачання відповідного товару, зокрема, довіреностей на цінності, товарно-транспортних накладних тощо. Крім того, Публічне акціонерне товариство "Укрпластик" вказує, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фортеця" не було надано відповідних рахунків на оплату, на підставі яких підлягав оплаті поставлений товар, а тому строки оплати за такий товар не настали.

За інформацією з пошукової системи Акціонерного товариства "Укрпошта" в мережі Інтернет поштове відправлення №070, яким відповідачем було надіслано позивачу примірник відзиву на позов, було вручене представнику Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фортеця" 07.04.2020.

Позивач своїм правом на подання до суду відповіді на відзив у визначений в ухвалі від 17.03.2020 строк не скористався.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

30.09.2015 між Публічним акціонерним товариством "Укрпластик" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фортеця" (продавець) укладено Договір №340 (надалі - Договір), у відповідності до п. 1.1 якого продавець передає у власність покупця, а покупець приймає продукти харчування (в подальшому - товар) і сплачує за нього грошову суму на умовах цього Договору.

Згідно з п. 1.2 Договору найменування товару, кількість, вартість та термін постачання визначається в специфікаціях, які підписуються уповноваженими представниками сторін та є невід`ємними частинами цього Договору.

У відповідності до п.п. 2.1, 2.2 Договору ціна і загальна вартість окремої партії товару встановлюється в специфікаціях і включає вартість товару, тари, упаковки, сертифікації та доставки товару у відповідності до узгоджених умов поставки. Оплата по цьому Договору здійснюється шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця на підставі рахунка-фактури у строк, що не перевищує 20-ти календарних днів, з дати отримання товару, що підтверджується відміткою на видатковій накладній.

Пунктом 3.4 Договору сторони погодили, що при передачі, разом з товаром, продавець повинен передати оригінали наступних документів: рахунок-фактура, видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, сертифікат якості, податкова накладна з ПДВ, складену в електронній формі з дотриманням форми та умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником (продавцем) особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2016 та вважається пролонгованим на кожен наступний рік, якщо за один місяць до закінчення терміну дії не отримано від сторін письмової пропозиції про зміну умов або розірвання Договору, але не більше чим на 3 роки (п.п. 10.1, 10.2 Договору).

Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями позивача про наявність у відповідача заборгованості за Договором з оплати поставленого товару у загальному розмірі 43 593,72 грн.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд прийшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

За приписами ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як зазначає позивач, Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Фортеця" було поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Укрпластик" товар на загальну суму 43 593,72 грн., що підтверджується видатковими накладними:

- №20549 від 09.12.2019 на суму 24 666,17 грн. з ПДВ;

- №20643 від 09.12.2019 на суму 746,70 грн. з ПДВ;

- №21195 від 19.12.2019 на суму 18 180,85 грн. з ПДВ.

В свою чергу, Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрпластик" сплачено вартість поставленого товару згідно видаткової накладної №20549 від 09.12.2019 у розмірі 24 666,17 грн., що підтверджується, наданим відповідачем разом з відзивом, платіжним дорученням №6051 від 20.03.2020.

Таким чином, поставлений позивачем товар згідно вказаної видаткової накладної на суму 24 666,17 грн. було сплачено відповідачем після звернення з позовом до суду.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі в частині позовних вимог у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Враховуючи, що предмет спору в частині позовних вимог про стягнення вартості поставленого позивачем товару згідно видаткової накладної №20549 від 09.12.2019 у розмірі 24 666,17 грн. припинив своє існування після звернення позивача з даним позовом, то суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в цій частині.

Отже, в подальшому судом буде розглядатись спір щодо стягнення вартості поставленого товару згідно видаткових накладних №20643 від 09.12.2019 та №21195 від 19.12.2019 у загальному розмірі 18 927,55 грн.

Вказані видаткові накладні містять посилання на реквізити Договору та підписи представників сторін, зокрема, від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпластик" накладні підписані Максимович Л.М .

Заперечуючи проти позовних вимог в частині стягнення вартості поставленого товару згідно видаткових накладних №20643 від 09.12.2019 та №21195 від 19.12.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрпластик" зазначає, що позивачем не доведено отримання товару уповноваженим представником, оскільки Максимович Л.М. було уповноважено довіреністю 12ААЄ №705289/3037 від 06.12.2019 на отримання товару лише за видатковою накладною №20549 від 09.12.2019.

Так, Максимович Л.М. була уповноважена Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фортеця" довіреністю 12ААЄ №705289/3037 від 06.12.2019 на отримання цінностей від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фортеця" за рахунком-фактурою №3956 від 06.12.2019 та Договором №340 від 30.09.2015, що свідчить про перебування останньої у правовідносинах з відповідачем.

Суд звертає увагу, що видаткова накладна №20643 від 09.12.2019 складена в той самий день, що і видаткова накладна №20549 від 09.12.2019, по якій відповідачем визнано наявність заборгованості та здійснено оплату товару.

Крім того, адресою доставки товару у спірних видаткових накладних зазначено - м. Київ, вул. М. Раскової, буд. 1, що також є адресою місцезнаходження відповідача, а також адресою визначеною у Договорі на яку поставляється товар, що також співпадає з адресою доставки по видатковій накладній №20549 від 09.12.2019.

У своєму відзиві відповідач фактично не заперечує, що ним було отримано товар за спірними накладними, а також ним не надано жодних доказів на спростування факту отримання товару Максимович Л.М. від імені Публічного акціонерного товариства "Укрпластик".

Крім того, вчинення представником особи дій з перевищенням повноважень (прийняття товару по видатковим накладним), за умови схвалення такою особою (мовчазна згода), не нівелює факту отримання товару за Договором та не свідчить про відсутність обов`язку з оплати поставленого товару.

Отже, у суду відсутні підстави вважати, що видаткові накладні №20643 від 09.12.2019 та №21195 від 19.12.2019 підписані не уповноваженою особою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпластик".

Щодо твердження відповідача про ненадання позивачем доказів передання відповідачу оригіналів документів на виконання п.п.1.2, 3.4 Договору (специфікація, рахунок-фактуру, видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, сертифікат якості, податкова накладна), суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Згідно до статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, передбачено, що повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Отже, підписання покупцем видаткових накладних, які є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 06.06.2019 у справі №906/953/17.

Таким чином, відсутність у відповідача оригіналів документів визначених п.п.1.2, 3.4 Договору у даному випадку не є підставою для висновку, що у відповідача не розпочався перебіг строку оплати поставленого товару з дати складання видаткових накладних.

За приписами ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Викладені відповідачем у відзиві заперечення проти позовних вимог (посилання на не доведення позивачем, що товар отримано уповноваженим представником відповідача, при відсутності заперечень останнього щодо факту отримання товару відповідачем в цілому, з одночасним посиланням на ненастання строку оплати товару у зв`язку з ненаданням позивачем рахунків на його оплату), на думку суду, є взаємовиключним, а відтак, з урахуванням приписів ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, не спростовують факт одержання відповідачем товару згідно видаткових накладних №20643 від 09.12.2019 та №21195 від 19.12.2019 загальною вартістю 18 927,55 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2.2 Договору встановлено, що оплата по цьому договору здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця на підставі рахунку-фактури у строк, що не перевищує 20-ти календарних днів, з дати отримання товару, що підтверджується відміткою на видатковій накладній.

За таких обставин, враховуючи приписи ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 2.2 Договору, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача за Договором становить 18 927,55 грн., а строк виконання грошового зобов`язання на момент подання позовної заяви настав.

Суд вважає необґрунтованими доводи Публічного акціонерного товариства "Укрпластик" щодо ненастання строку для здійснення розрахунків за поставлений товар з підстав ненадання позивачем рахунків на оплату.

Згідно зі статтею 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За приписами частини 1 статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Умова п. 2.2 укладених між сторонами Договорів щодо здійснення оплати на підставі пред`явленого рахунку не містить вказівку на подію, яка має неминуче настати, конкретну календарну дату, або чітко визначений період у часі.

Отже, доводи відповідача, які викладені у відзиві підлягають відхиленню, оскільки пред`явлення позивачем рахунку не є подією, з якою пов`язано початок перебігу строку виникнення зобов`язання, оскільки подія є об`єктивним явищем, що не залежить від волі учасників правовідносин, тоді як пред`явлення рахунку є саме дією, яка є вираженням суб`єктивної волі учасників правовідносин.

Крім того, рахунок є документом, який містить платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти та ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України; а отже, враховуючи, що банківські реквізити Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фортеця" вказані у Договорі та видаткових накладних, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку сплатити за поставлений йому товар.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №910/13527/17 та від 29.04.2020 у справі №915/641/19.

Відповідач взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної оплати вартості поставленого позивачем товару згідно видаткових накладних №20643 від 09.12.2019 та №21195 від 19.12.2019 загальною вартістю 18 927,55 грн. не виконав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача простроченого грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 18 927,55 грн. за поставлений згідно Договору товар, яка не спростована відповідачем і доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрпластик" обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Фортеця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпластик" підлягають частковому задоволенню із стягненням з останнього суми основного боргу у розмірі 18 927,55 грн.

В іншій частині провадження у справі підлягає закриттю щодо вимог про стягнення основної суми боргу у розмірі 24 666,17 грн.

Щодо розподілу між сторонами судових витрат суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

В той же час, ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Враховуючи, що спір в частині несплати вартості поставленого позивачем згідно видаткової накладної №20549 від 09.12.2019 товару виник внаслідок неправильних дій відповідача щодо оплати товару, та з урахуванням того, що відповідачем сплачено заборгованість (24 666,17 грн.) до початку розгляду справи по суті, а отже визнано позов в цій частині, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення 50 відсотків судового збору з відповідача, а 50 відсотків судового збору вважає за необхідне повернути позивачу з Державного бюджету України.

В іншій частині позовних вимог відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання позову покладається на відповідача у зв`язку із задоволенням позову.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 129, ст. 231, ч. 2 ст. 178, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фортеця" задовольнити частково.

2. Закрити провадження в частині позовних вимог про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Укрпластик" суми основного боргу у розмірі 24 666,17 грн.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрпластик" (02002, м. Київ, вул. М. Раскової, буд. 1; ідентифікаційний код 00203588) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фортеця" (02217, м. Київ, вул. Електротехнічна, буд. 18, офіс 9; ідентифікаційний код 35369318) заборгованість у розмірі 18 927 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот двадцять сім) грн. 55 коп. та судовий збір у розмірі 1 507 (одна тисяча п`ятсот сім) грн. 33 коп. Видати наказ.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фортеця" (02217, м. Київ, вул. Електротехнічна, буд. 18, офіс 9; ідентифікаційний код 35369318) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 594 (п`ятсот дев`яносто чотири) грн. 67 коп., сплачений за платіжним дорученням №328 від 12.03.2020, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд міста Києва.

Суддя Р.В. Бойко