ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2020 р. Справа№ 910/8431/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Ходаківської І.П.

Демидової А.М.

при секретарі Островерха В.Л.

за участю представників

від позивача: Кузьменчук О.П.

від відповідача: не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2020 (повний текст складено 06.02.2020)

у справі № 910/8431/19 (суддя Картавцева Ю.В.)

за позовом Фізичної особи - підприємця Кузьменчука Олександра Павловича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд"

про стягнення 88 700 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Кузьменчук Олександр Павлович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд" про стягнення 88700 грн., посилаючись на невиконанням відповідачем зобов`язання зі сплати коштів за договором про переведення боргу від 23.02.2018.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.01.2020 у справі № 910/8431/19 позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Кузьменчука Олександра Павловича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд" задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд" на користь Фізичної особи-підприємця Кузьменчука Олександра Павловича основний борг у розмірі 88700 грн. та судовий збір у розмірі 1921грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2020 у справі № 910/8431/19 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, а також не правильно застосовано норми матеріального права, які мають значення для справи, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд" у справі №910/8431/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Апеляційна скарга подана з додержанням вимог статтей 256, 258 та 259 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).

За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 3 ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" встановлено, що з 01.01.2019 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1921 грн.

Отже, малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує 192100грн (1921 грн. * 100 = 192 100 грн).

Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимога про стягнення 88700 грн. вказана справа, у відповідності до приписів п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, відноситься до малозначних справ.

Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Північного апеляційного господарського від 23.03.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2020 по справі № 910/8431/19. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

13.05.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд" надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги в порядку загального провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2020 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд" про розгляд справи в порядку загального провадження задоволено. Розгляд справи № 910/8431/19 призначено на 03.06.2020.

01.06.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від адвоката позивача надійшло клопотання з проханням розглядати справу без участі позивача та його представника, із зазначенням про заперечення проти задоволення апеляційної скарги та з проханням залишити рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2020 без змін.

Позивач в судовому засіданні 03.06.2020 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Встановлено, що 03.06.2020 представник відповідача у судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволені апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд" , з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

23.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Моден Трейд" (первісний боржник), Товариством з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд" (новий боржник) та Фізичною особою-підприємцем Кузьменчуком Олександром Павловичем (кредитор) укладено договір про переведення боргу (далі - договір), яким регулюються відносини, пов`язані із заміною зобов`язаної сторони (первісного боржника) у зобов`язанні, що виникає з договору, укладеного між первісним боржником та кредитором; первісний боржник переводить на нового боржника основний борг (грошове зобов`язання) на загальну суму 88 700 грн., що виник на підставі договору станом на 23.02.2018.

Даний правочин за своєю правовою природою є договором щодо заміни боржника у зобов`язанні (переведення боргу).

За змістом ст. 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У зобов`язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Згідно зі статтею 520 Цивільного кодексу України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 521 Цивільного кодексу України визначено, що форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу, за якою правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до договору, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Моден Трейд" (первісний боржник), Товариством з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд" (новий боржник) та Фізичною особою-підприємцем Кузьменчуком Олександром Павловичем (кредитор), первісний боржник переводить на нового боржника основний борг (грошове зобов`язання) на загальну суму 88700 грн., що виник на підставі договору станом на 23.02.2018.

Як зазначав позивач, за вказаним договором первісний боржник переводить на нового боржника основний борг у розмірі 88700 грн., що виник на підставі договору транспортного експедирування, укладеного між ФОП Кузьменчук О.П. та ТОВ "Моден Трейд" у 2017 році, який втрачений позивачем через зміну місцезнаходження.

На підтвердження факту надання позивачем ТОВ "Моден Трейд" послуг транспортного експедирування позивачем надано первинні бухгалтерські документи: рахунки, акти виконаних робіт, товарно-транспортні накладні за період з 16.01.2017 по 22.09.2017 (т.1, а.с. 63-254, т.2, а.с. 1-41). З вказаних документів, у тому числі, з рахунків та актів виконаних робіт (підписаних замовником (ТОВ "Моден Трейд") та виконавцем (позивачем) вбачається надання позивачем послуг транспортного експедирування.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і, власне, її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Положення частин 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто первинні документи повинні містити відомості, які підтверджують вчинення господарської операції, на виконання якої вони складаються, у зв`язку з чим вчинення певної господарської операції фіксуватиметься документально, що в сукупності свідчить про підтвердження між учасниками такої операції певних прав та обов`язків, зокрема, і щодо обов`язку сплатити певну суму коштів, яка складатиме еквівалент певної вартості наданих послуг.

Висновки щодо застосування норм, визначених частинами 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" викладені в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 27.02.2019 у справі № 922/1163/18.

Отже, належне документальне оформлення вчинення господарської операції є складовою фінансової дисципліни, яка має підтримуватись учасниками будь-яких правовідносин, а виявлення помилок у таких документах має бути зафіксовано та виправлено учасниками господарських правовідносин у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що відповідно до акту звіряння взаємних розрахунків за період січень - грудень 2018 року, який підписаний ФОП Кузьменчук О.П. та ТОВ "Старс Трейд" та скріплений їх печатками, загальна заборгованість ТОВ "Старс Трейд" перед позивачем становить 109 400 грн. (борг за ТОВ "Моден Трейд" становить 88 700 грн.).

Підписання відповідачем акту звірки взаємних розрахунків свідчить про фактичне визнання ним свого боргу перед позивачем та перериває перебіг строку позовної давносі про що зазначено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду у постанові від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18.

08.06.2019 позивач надіслав відповідачу досудову вимогу від 07.06.2019 щодо невиконання умов договору про переведення боргу від 23.02.2018 з вимогою оплати 88 700 грн заборгованість за договором про переведення боргу від 23.02.2018, укладеним між ТОВ "Моден Трейд" , ТОВ "Старс Трейд" та ФОП Кузьменчук О.П. (копії доказів направлення, якої долучені до позову (т.1, а.с. 21), однак, відповідачем не надано відповіді на вказану вимогу, заборгованість на суму 88 700 грн зазначена у вимозі не сплачена.

Спір у справі виник внаслідок невиконання відповідачем зобов`язання зі сплати коштів за договором про переведення боргу від 23.02.2018, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 88 700 грн.

За змістом ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до акту звіряння взаємних розрахунків за період січень - грудень 2018 року, який підписаний ФОП Кузьменчук О.П. та ТОВ "Старс Трейд" та скріплений їх печатками, загальна заборгованість ТОВ "Старс Трейд" складає 109400 грн. (із них борг за ТОВ "Моден Трейд" складає 88 700 грн.).

Відповідачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів непідписання директором відповідача (станом на момент укладання) договору та акту звірки взаємних розрахунків за період січень - грудень 2018, доводи відповідача щодо неукладання ним договору, вірно не прийняті судом.

При перевірці законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції у даній справі, судом апеляційної інстанції врахований висновок, викладений Касаційним господарським судом у складі Верховного суду у постанові від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, за яким відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Судом першої інстанції встановлено, що і договір, і акт звірки взаємних розрахунків за період січень - грудень 2018 року, окрім підписів сторін, скріплені також печатками сторін.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі щодо надання послуг іншим юридичним особам за актами № СТ-2 від 30.01.2018, № СТ -3 від 02.02.2018, № СТ -4 від 12.02.2018, № СТ -5 від 14.02.2018, № СТ -6 від 23.03.2018, № СТ -7 від 16.04.2018, № СТ -8 від 30.01.2018, № СТ-9 від 24.04.2018 не заслуговують на увагу, оскільки заборгованість, яка переведена на відповідача та заявлена до стягнення стосується транспортних експедиторських послуг наданих позивачем ТОВ «Моден Трейд» у період з 16.01.2017 по 22.09.2017, підтверджена актами виконаних робіт, рахунками та ТТН наявними в матеріалах справи.

Згідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Доказів сплати заборгованості в розмірі 88700 грн. за договором про переведення боргу від 23.02.2018 відповідачем суду не надано.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором переведення боргу від 23.02.2018 на суму 88 700 грн.

Стосовно поданої скаржником заяви про застосування строків позовної давності до позовних вимог, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Скаржник, вказуючи на пропуск позовної давності, посилається на ст. 315 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 315 Господарського кодексу України до пред`явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред`явлення йому претензії. Претензії можуть пред`являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п`яти днів. Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п`яти днів. Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді. Для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що, за вище встановленими висновками суду, правовідносини, з приводу яких виник борг, який є предметом договору про переведення боргу від 23.02.2018, є правовідносинами щодо здійснення транспортного експедирування (глава 65 Цивільного кодексу України), а не перевезення (глава 64 Цивільного кодексу України), а отже відсутні підстави для застосування до вказаних правовідносин приписів ст. 315 Господарського кодексу України щодо строків звернення до суду з позовом.

За договором про переведення боргу від 23.02.2018 переведено борг за надані транспортно експедиторські послуги до яких застосовується загальний строк позовної давності.

За наведених обставин, у суду відсутні підстав вважати строк позовної давності таким, що пропущений, з огляду на що позовна давність не застосовується судом як підстава для відмови в позові.

Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються належними та достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2020 у справі № 910/8431/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Вищевикладене спростовує доводи відповідача наведені в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2020 у справі № 910/8431/19 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2020 у справі № 910/8431/19 слід залишити без змін.

Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд".

Керуючись ст. ст. 129, 267-270, 273, 275 - 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2020 у справі № 910/8431/19 - без змін.

2. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд".

3. Матеріали справи № 910/8431/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 04.06.2020.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді І.П. Ходаківська

А.М. Демидова