РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.05.2020Справа № 910/2113/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАГРОКАПІТАЛ"

до Дочірнього підприємства "ІЗЮМІНКА"

про стягнення 569 764,95 грн.

представники сторін:

від позивача: Артюхов Д.С.

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРАГРОКАПІТАЛ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства "ІЗЮМІНКА" про стягнення 569 764,95 грн. заборгованості, з яких: 565581,20 грн - сума основної заборгованості, 4183,75 грн. - сума 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором № 16/06/18 про перевезення вантажів автомобільним транспортом від 16.06.2018.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 18.02.2020 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи постановив здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначив на 12.03.2020.

Протокольною ухвалою від 12.03.2020 відкладено підготовче судове засідання на 26.03.2020.

З метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, враховуючи постанову Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11.03.2020 №211 та на виконання розпорядження Голови Вищої ради правосуддя від 13.03.2020 №11/0/2-20 "Про додаткові заходи із попередження респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19", судові засідання, які призначені на 26.03.2020, знято з розгляду.

30.03.2020 через канцелярію суду від позивача надійшли додаткові пояснення до позовної заяви.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 13.04.2020 призначив підготовче засідання у справі №910/2113/20 на 14.05.2020.

У судовому засіданні 14.05.2020 представник позивача надав суду для долучення до матеріалів справи оригінали товарно-транспортних накладних.

Суд долучив до матеріалів справи надані представником позивача докази.

У судовому засіданні 14.05.2020 суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 28.05.2020.

У судовому засіданні 28.05.2020 представник позивача надав суду для долучення до матеріалів справи податкову декларацію з податку на додану вартість з роз шифровками податкових зобов`язань та квитанцію про подану податкову декларацію з податку на додану вартість.

Суд долучив до матеріалів справи надані представником позивача докази.

Представник позивача надав суду пояснення по суті позовних вимог, позов підтримав, просив суд його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Про час та місце судового засідання відповідач повідомлений ухвалою суду від 14.05.2020, направленою на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно із ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У відповідності до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Ухвала суду від 14.05.2020 повернута на адресу суду поштовим відділенням за зворотною адресою з посиланням на відсутність адресата.

Отже, за змістом пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, вказана ухвала вручена відповідачу та відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Також, згідно із ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 28.05.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

16.06.2018 між Дочірнім підприємством "ІЗЮМІНКА" (замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРАГРОКАПІТАЛ" (перевізник, позивач) укладений договір перевезення вантажів автомобільним транспортом № 16/06/18 (надалі - договір), відповідно до умов якого перевізник зобов`язується здійснювати перевезення вантажів автомобільним транспортом територією України та надавати інші допоміжні послуги, пов`язані із перевезеннями (надалі - послуги), а замовник зобов`язується приймати та сплачувати послуги перевізника на умовах, визначених цим договором (п.1.1. договору).

Перевізник зобов`язується на умовах, визначених цим договором приймати, а Замовник передавати для перевезення вантажі. Сторони досягли згоди не встановлювати мінімальний чи максимальний обсяг перевезень (п.1.2. договору).

Відповідно до п.2.3. договору, маршрут перевезення вантажу до пункту призначення визначається перевізником.

Згідно із п.2.4. договору, вантаж вважається прийнятим до перевезення з моменту підписання уповноваженою особою перевізника товарно-транспортної накладної (усіх примірників).

За змістом пункту 2.5. договору здача-приймання послуг за цим договором підтверджується актом виконаних робіт, який підписується сторонами у двох примірниках.

У відповідності до п.4.1. договору, тариф за перевезення вантажу визначається у додатку № 1 до договору. Вартість послуг за конкретне перевезення визначається у рахунку-фактурі та акті виконаних робіт.

Розмір плати за перевезення вантажу може змінюватись за взаємною згодою сторін, про що укладається додаткова угода до цього договору (п.4.2. договору).

Пунктом 4.3. договору передбачено, що замовник здійснює оплату за цим договором протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту отримання від перевізника наступного комплекту належним чином оформлених документів: рахунок-фактура, податкова накладна, Акт виконаних робіт, ТТН-ні з підписами і печатями на кожну торгову точку. Вказані документи повинні бути надані перевізником замовнику не пізніше 5 числа кожного місяця за попередній місяць. В разі порушення перевізником п.3.1.10 даного договору оплата замовником здійснюється після усунення таких порушень та повного виконання умов п. 3.1.10.

Згідно із п.4.4. договору, перевізник виставляє рахунок до сплати двічі на місяць (15-го числа поточного місяця, останнього числа поточного місяця).

Розрахунки за цим договором здійснюються замовником в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок перевізника (п.4.5. договору).

Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє протягом 1 (одного) року, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх виконання сторонами. Строк дії цього договору може бути продовжено шляхом укладення сторонами додаткової угоди до цього договору (п.8.1., п. 8.2. договору).

07.06.2019 між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору, за умовами якої сторони погодили продовжити дію договору до 16.06.2020.

У Протоколі погодження договірної вартості перевезення від 11.10.2019 (додаток до договору) в залежності від напрямку руху та виду вантажу сторони визначили остаточну вартість перевезень.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРАГРОКАПІТАЛ" виконано взяті на себе зобов`язання з перевезення з перевезення вантажів та у період з 15.10.2019 по 31.10.2019 позивач надав відповідачу послуги з перевезення вантажів на суму 565 581,20 грн, в підтвердження чого позивач надав суду акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № КП-0000055 від 31.10.2019.

Оскільки відповідач не здійснив оплати наданих позивачем послуг, заборгованість відповідача перед позивачем за договором становить 565 581,20 грн.

Посилаючись на прострочення відповідачем грошових зобов`язань позивачем здійснено нарахування 3% річних за період з 15.11.2019 по 12.02.2020, що за розрахунком позивача становить 4183,75 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.2 ст.908 Цивільного кодексу України, за загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

У відповідності до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Аналогічні положення визначені у ч.1 ст.307 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.916 Цивільного кодексу України, за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Як підтверджено наявним у матеріалах справи актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № КП-0000055 від 31.10.2019 позивач на виконання умов договору перевезення вантажів автомобільним транспортом № 16/06/18 від 16.06.2018 надав відповідачу послуги з перевезення на вантажу на загальну суду 565581,20 грн. Акт підписаний зі сторони відповідача без заперечень на зауважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У пункті 4.3. договору сторони передбачили, що відповідач здійснює оплату за цим договором протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту отримання від перевізника наступного комплекту належним чином оформлених документів: рахунок-фактура, податкова накладна, Акт виконаних робіт, ТТН з підписами і печатками на кожну торгову точку.

Отже, умовами договору сторони встановили певний порядок оплати та визначили, що оплата за надані послуги здійснюється виключно протягом 10 банківських днів з моменту отримання відповідачем від позивача рахунку-фактури, податкової накладної, Акту виконаних робіт, товарно-транспортних накладних з підписами і печатками на кожну торгову точку.

У статті 6 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № КП-0000055 від 31.10.2019 та товарно-транспортні накладні підписані з боку відповідача, що підтверджує отримання останнім вказаних первинних документів.

Рахунок-фактура №КП-0000054 від 31.10.2019 та податкова накладна направлені позивачем на адресу відповідача разом із вимогою від 18.03.2020 засобами поштового зв`язку, що підтверджується описом вкладення цінного листа від 18.03.2020, накладною №399 та фіскальним чеком від 18.03.2020.

Відповідно до відомостей з офіційного вебсайту "Укрпошта" поштове відправлення №399 з направлення на адресу відповідача вимоги від 18.03.2020 разом з рахунком та податковою накладною, 08.04.2020 повернуто засобами поштового зв`язку з повідомленням про неможливість вручення поштового відправлення. За таких обставин, днем отримання відповідачем рахунку та податкової накладної є дата оформлення підприємством поштового зв`язку повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, тобто 08.04.2020.

Посилання позивача на те, що передбачені у пункті 4.3. договору документи були вручені позивачем відповідачу під час підписання акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) № КП-0000055 від 31.10.2019, суд вважає необґрунтованими, оскільки акт не містить відомостей щодо отримання відповідачем визначених у пункті 4.3. договору документів, а саме: рахунку на оплату, податкової накладної та товарно-транспортної накладної.

Докази направлення позивачу передбачених у пункті 4.3. договору документів раніше ніж 18.03.2020 у матеріалах справи відсутні та позивачем не надані.

З урахуванням наведеного, оскільки як встановлено судом вище, датою отримання відповідачем всіх документів, передбачених у пункті 4.3. договору є 08.04.2020, то строк оплати відповідачем вартості наданих позивачем послуг настав 23.04.2020.

Судом також враховано, що відповідно до п.4.3. договору, що у разі порушення позивачем п.3.1.10 даного договору оплата відповідачем здійснюється після усунення таких порушень та повного виконання умов п. 3.1.10, а саме своєчасного, у відповідності до законодавства України, оформлення та реєстрування податкової накладної. Як підтверджено наданою позивачем у матеріали справи квитанцією від 18.11.2019 про подання та реєстрацію податкової декларації з податку на додану вартість, позивачем належним чином виконано зобов`язання передбачені п.3.1.10 договору, у зв`язку із чим відсутні підстави застосування передбаченої у пункті 4.3. договору відкладальної обставини

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання по договору перевезення вантажів автомобільним транспортом № 16/06/18 від 16.06.2018 у сумі 565581,20 грн настав до прийняття рішення по суті справи, заборгованість відповідача у сумі 565581,20 грн підтверджена матеріалами справи, доказів сплати відповідачем заборгованості матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині.

Згідно із ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Посилаючись на прострочення відповідачем грошового зобов`язання, позивач нарахував 3% річних у сумі 4183,75 грн.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг виникло з 23.04.2020, то нарахування 3% річних за загальний період з 15.11.2019, тобто до прострочення грошового зобов`язання, є безпідставним.

За таких обставин суд відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 4183,75 грн.

Разом з тим, позивач не позбавлений права на звернення до суду з окремим позовом про стягнення 3% річних, нарахованих за прострочення виконання грошового зобов`язання на підстав ч.2 ст.625 Цивільного Кодексу України.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст. 13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач, у свою чергу, обставин наведених позивачем у позові відповідач не спростував.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вище наведене, враховуючи встановлені вище судом обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАГРОКАПІТАЛ".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Згідно із доданим до позовної заяви попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат, розмір судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи, а саме витрат на правову допомогу становить 10000,00 грн.

У відповідності до ч.1 ст.124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, окрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Договору про надання правничої допомоги та доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат на професійну правничу допомогу матеріали справи не містять. Позивачем не надано доказів в обґрунтування визначених у попередньому розрахунку сум на правничу допомогу.

З урахуванням наведеного, визначені позивачем у попередньому розрахунку суми витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн не підлягають відшкодуванню на підставі ст. 126, 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129-130, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства "ІЗЮМІНКА" (01023, м.Київ, ВУЛИЦЯ МЕЧНИКОВА, будинок 16, ідентифікаційний код 22873987) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАГРОКАПІТАЛ" (04074, м.Київ, ВУЛИЦЯ ВИШГОРОДСЬКА, будинок 28/1, ідентифікаційний код 33346539) заборгованість у сумі 565581,20 грн та судовий збір у розмірі 8483,71 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 05.06.2020.

Суддя С. О. Турчин