ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року м. ОдесаСправа № 915/113/20
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів Головея В.М.,

Разюк Г.П.,

секретар судового засідання Щербатюк О.В.,

за участю представників учасників судового процесу:

від Колгоспу Прометей: Приземний С.С., за ордером; Калашников П.В., за ордером; Скорий М.В., керівник;

від Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області: не з`явився;

від Лепетиської сільської ради: Михальчук М.М., голова;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області

на ухвалу Господарського суду Миколаївській області про забезпечення позову

від 24 лютого 2020 року (повний текст підписано 24.02.2020р.)

по справі № 915/113/20

за позовом Колгоспу Прометей

до відповідача: Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області

за участю Лепетиської сільської ради

про скасування державної реєстрації земельних ділянок,-

суддя суду першої інстанції: Адаховська В.С.

час та місце винесення ухвали: 24.02.2020р., м. Миколаїв, вул. Адміральська, 22, Господарський суд Миколаївської області

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 27.05.2020р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

20.02.2020р. Колгосп Прометей (далі також - заявник, позивач) звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Головного управління (ГУ) Держгеокадастру у Миколаївській області (далі також відповідач, Держгеокадастр) про скасування державної реєстрації земельних ділянок за кадастровими номерами: :09:000:0056, :09:000:0057, :09:000:0058, :09:000:0059, :09:000:0060, :09:000:0061, :09:000:0062, :09:000:0063, :09:000:0064, :09:000:0065, :09:000:0066, :09:000:0067, :07:000:0015, :07:000:0016, :07:000:0017, :07:000:0018, :07:000:0019, :07:000:0020, :05:000:0124, цільове призначення Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або у користування громадянами чи юридичним особам), вид використання Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або у користування громадянами чи юридичним особам).

Разом з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову, згідно якої позивач просить суд заборонити Головному управлінню Держгеокадастру у Миколаївській області вчиняти будь-які дії спрямовані на передачу у право власності земельних ділянок та користування ними за кадастровими номерами: :09:000:0056, :09:000:0057, :09:000:0058, :09:000:0059, :09:000:0060, :09:000:0061, :09:000:0062, :09:000:0063, :09:000:0064, :09:000:0065, :09:000:0066, :09:000:0067, :07:000:0015, :07:000:0016, :07:000:0017, :07:000:0018, :07:000:0019, :07:000:0020, :05:000:0124.

Обґрунтовуючи вказану заяву, Колгосп Прометей зазначив, що з присвоєнням земельним ділянкам за вищевказаними кадастровими номерами категорії Землі сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням 16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або у користування громадянам чи юридичним особам), існує загроза того, що спірні земельні ділянки будуть передані фізичним особам на праві власності або ж юридичним особам надані в оренду, що в свою чергу, унеможливить в подальшому виконання рішення суду у даній справі.

Колгосп «Прометей» вказує, що спірні земельні ділянки належать йому на праві постійного користування на підставі рішення Миколаївської обласної ради народних депутатів №5 від 10.01.1989р., отже, відповідач, здійснивши оскаржувані записи у Державному земельному кадастрі позбавив його права постійного користування вказаними земельними ділянками з метою їх подальшої передачі іншим особам (у власність або у тимчасове користування).

Таким чином, враховуючи предмет позову у даній справі, заявник вважає, що у зв`язку з вищевказаними діями відповідача, виконання рішення суду про скасування державної реєстрації відповідних земельних ділянок, у разі задоволення позовних вимог, буде ускладненим або неможливим.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 24.02.2020р. по справі №915/113/20 (суддя Адаховська В.С.) заяву Колгоспу Прометей про вжиття заходів забезпечення позову задоволено: заборонено Головному управлінню Держгеокадастру у Миколаївській області вчиняти будь-які дії, спрямовані на передачу у право власності на земельні ділянки за кадастровими номерами: :09:000:0056, :09:000:0057, :09:000:0058, :09:000:0059, :09:000:0060, :09:000:0061, :09:000:0062, :09:000:0063, :09:000:0064, :09:000:0065, :09:000:0066, :09:000:0067, :07:000:0015, :07:000:0016, :07:000:0017, :07:000:0018, :07:000:0019, :07:000:0020, :05:000:0124; заборонено Головному управлінню Держгеокадастру у Миколаївській області вчиняти будь-які дії, спрямовані на передачу у користування земельних ділянок за кадастровими номерами: :09:000:0056, :09:000:0057, :09:000:0058, :09:000:0059, :09:000:0060, :09:000:0061, :09:000:0062, :09:000:0063, :09:000:0064, :09:000:0065, :09:000:0066, :09:000:0067, :07:000:0015, :07:000:0016, :07:000:0017, :07:000:0018, :07:000:0019, :07:000:0020, :05:000:0124.

У вказаній ухвалі місцевий господарський суд зазначив, що оскаржувані записи у Державному земельному кадастрі свідчать про віднесення цих земельних ділянок до категорії земель, які не надані у власність або у користування громадянам чи юридичним особам та встановив, що спірні земельні ділянки включені Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області до переліку земельних ділянок, права на які буде виставлено на земельні торги.

Прийнявши до уваги твердження позивача, що відповідні земельні ділянки перебувають у власності Колгоспу «Прометей», а отже - потенційну можливість зміни фактичного користувача земельних ділянок, Господарський суд Миколаївської області дійшов висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, оскільки невжиття таких заходів може призвести до відчуження прав на спірні земельні ділянки, що унеможливить виконання рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині заборони відповідачу вчиняти будь-які дії спрямовані на передачу у користування земельних ділянок з кадастровими номерами: :09:000:0056, :09:000:0057, :09:000:0058, :09:000:0059, :09:000:0060, :09:000:0061, :09:000:0062, :09:000:0063, :09:000:0064, :09:000:0065, :09:000:0066, :09:000:0067, :07:000:0015, :07:000:0016, :07:000:0017, :07:000:0018, :07:000:0019, :07:000:0020, :05:000:0124, які включені до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах і постановити нову ухвалу якою відмовити у забезпечення позову в цій частині.

Вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт звертає увагу, що судом не надано оцінки факту відсутності у позивача правовстановлюючих документів на відповідні земельні ділянки.

Апелянт наполягає на тому, що будь-якого зв`язку між предметом позовної вимоги та заходом забезпечення позову не існує, що оскаржувана ухвала не містить обґрунтування заборони вчиняти Головному управлінню, яке є розпорядником земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, дії спрямовані на їх передачу у власність або користування.

Крім того, апелянт зауважує, що суд дійшов помилкових висновків, що інформація з сайту https://land.gov.ua/info/perelik-dilianok/ не вбачає призначення/проведення земельних торгів відносно спірних земельних ділянок, а лише містить відомості, що спірні земельні ділянки включені до переліку земельних ділянок, права на які буде виставлено на земельні торги.

Держгеокадастр зазначає, що саме визначення переліку земельних ділянок державної власності або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами, та розміщення інформації про такі земельні ділянки на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, свідчать про початок процедури проведення земельних торгів.

Враховуючи зазначене та посилаючись на частину 12 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, якою не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру, відповідач вказує, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд втрутився у проведення публічних конкурсних процедур, які проводяться Головним Управлінням від імені держави (державного органу), що призвело до їх зупинення.

Більш детально доводи Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області викладені в апеляційній скарзі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2020р. апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 24.02.2020р. по справі №915/113/20 залишено без руху, встановлено апелянту строк для усунення недоліків, виявлених при поданні апеляційної скарги.

02.04.2020р. від Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області електронною поштою до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано докази оплати судового збору.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.04.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 24.02.2020р. по справі №915/113/20, розгляд справи призначено на 29 квітня 2020 року.

21.04.2020р. до Південно-західного апеляційного господарського суду від Колгоспу Прометей надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції, проведення якої позивач просить доручити Миколаївському апеляційному суду (54001, м. Миколаїв, вул. 68 Десантників, 2).

Вказане клопотання задоволено ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.04.2020р., якою також повідомлено учасників справи №915/113/20, що розгляд апеляційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 24.02.2020р., призначений на 29.04.2020р. не відбудеться; розгляд справи призначено в режимі відеоконференції на 14.05.2020р.

27.04.2020р. до суду апеляційної інстанції від Колгоспу «Прометей» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач не погоджується з доводами останньої та просить суд апеляційної інстанції залишити ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 24.02.2020р. по справі №915/113/20 без змін, а апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області - без задоволення.

13.05.2020р. від позивача до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку зі встановленням на території України карантину відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України короно вірусу «COVID-19» від 11.03.2020р. №211.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 14.05.2020р. клопотання Колгоспу «Прометей» задоволено, розгляд справи №915/113/20 відкладено на 27 травня 2020 року.

В судовому засіданні 27.05.2020 року представники Колгоспу «Прометей» виклали свої заперечення стосовно доводів апеляційної скарги та свої вимоги, що були викладені у відповідному відзиві. Представник Лепетиської сільської ради підтримав позицію позивача, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Господарського суду Херсонської області від 24.02.2020р. без змін.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 15.05.2020р., яке отримано апелянтом 22.05.2020р.

Частиною 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, колегією суддів під час розгляду даної справи враховано, що на підставі рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020р. та відповідно до положень статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211 "Про запобігання поширенню на території України короновірусу COVID-19", із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16.03.2020р. №215, від 25.03.2020р. №239, від 04.05.2020р. №343, з метою запобігання поширенню на території України короновірусу COVID-19, з 12.03.2020р. по 22.05.2020р. на всій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2020р. №392 було внесено зміни до постанови від 11.03.2020р. №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2", а саме продовжено період карантину до 22 червня 2020р.

В той же час, постановою Кабінету Міністрів України №343 від 04.05.2020р. з 11.05.2020р. послаблені карантинні обмеження, а саме дозволено здійснення професійної діяльності адвокатами та нотаріусами. Постановою Кабінету міністрів від 20.05.2020р. №392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", відповідно до якої із 22.05.2020р. розпочався другий етап пом`якшення карантинних заходів, зокрема, відновлено пасажирські перевезення.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Стаття 27 Конституції України передбачає, що обов`язок держави - захищати життя людини.

Разом з тим, у відповідності до вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

А тому, враховуючи тимчасовий характер вжитих державою заходів для запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2 та пом`якшення карантинних заходів з 11 травня 2020 року, оскільки суди в період карантину не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, колегія суддів, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), зважаючи на те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання; з огляду на відсутності клопотань апелянта про відкладення розгляду справи, про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів тощо, та те, що явка представників учасників справи у судове засідання обов`язковою не визнавалась, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представника апелянта за наявними у справі доказами.

Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 28.04.2020р. у справі № 910/10553/18, від 15.05.2020р. у справі № 17/32.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно зі ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників Колгоспу «Прометей» та Лепетиської сільської ради, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення, тобто, це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

За положеннями статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Частиною 1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, з метою забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Одночасно, заходи щодо забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Аналогічні правові висновки щодо застосування ст. ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України наведені в постановах Верховного Суду від 10.04.2018р. у справі №910/19256/16, від 14.05.2018р. у справі №910/20479/17, від 14.06.2018р. у справі №916/10/18, від 23.06.2018р. у справі №916/2026/17, від 16.08.2018р. у справі №910/5916/18, від 11.09.2018р. у справі №922/1605/18, від 14.01.2019р. у справі №909/526/18, від 21.01.2019р. у справі №916/1278/18, від 25.01.2019р. у справі №925/288/17, від 26.09.2019р. у справі №904/1417/19 тощо.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у випадку задоволення позову.

Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника по забезпеченню позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, згідно зі ст. 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, апеляційна колегія зазначає, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, при поданні заяви про забезпечення позову, заявник повинен обов`язково надати докази щодо наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Обрані заходи забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, своєю чергою, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Щодо зауваження відповідача щодо відсутності у позивача правовстановлюючих документів на відповідні земельні ділянки колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ - преюдиція. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

За змістом вищенаведеної наведеної норми, преюдицію утворюють лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта, а важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Апеляційна колегія зазначає, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Брумареску проти Румунії" №28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII).

Таким чином, у розумінні положень частини 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України однією із цілей цієї норми законодавець визначив, у тому числі, уникнення можливості різних висновків і тлумачень щодо наявних між сторонами обставин і правовідносин, що не відповідатиме принципу юридичної визначеності.

Отже, правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного суду від 28.01.2020р у справі №909/181/19, від 31.01.2020р. у справі №916/2724/18, від 21.01.2020р. у справі №911/3883/16, від 16.01.2020р. у справі №910/11470/18 та ін.

Як зазначено позивачем та перевірено апеляційною колегією, факт набуття позивачем права постійного користування спірними земельними ділянками, які відносяться до земель державної власності, встановлено постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.04.2012р. у справі №2а-887/11/1470 (дата набрання законної сили: 25.05.2012р.); рішенням Господарського суду Миколаївської області від 23.10.2012року у справі №9/407/08-НР, залишеним в силі Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12.02.2013р. у справі №9/407/08-НР (дата набрання законної сили: 12.02.2013р.) та постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2016р. по справі №2-а-8/11 (дата набрання законної сили 31.03.2016р.)

Зазначеними судовими рішеннями встановлено, що колгосп «Прометей» здійснює фактичне користування землею здійснює на підставі рішення Миколаївського облвиконкому від 10.01.1989р. №5. Також, вказаними судовими рішеннями зазначено, що відомості до державного земельного кадастру стосовно користування спірними земельними ділянками Колгоспом "Прометей" були внесені Березнегуватським райагропромисловим об`єднанням у 1989р. і наявні до даного часу.

У вказаних рішеннях досліджено та встановлено факти, що мають істотне значення та не підлягають повторному доказуванню факт наявності у Колгоспу «Прометей» права на постійне користування спірними земельними ділянками.

Тобто, вищезазначеними судовими рішеннями, які мають преюдиціальне значення при вирішенні питання щодо твердження апелянта про відсутність зв`язку між предметом позовної вимоги та заходом забезпечення позову, встановлено, що незважаючи на відсутність у Колгоспу «Прометей» правовстановлюючих документів на відповідні земельні ділянки, останній має право постійного користування спірними земельними ділянками, факт самовільного зайняття земельної ділянки відсутній.

Враховуючи, що вищевказані судові рішення набрали законної сили, вони є остаточними та не можуть бути поставлені під сумнів.

Щодо твердження апелянта стосовно помилковості висновків суду першої інстанції про те, що розміщення інформації про земельні ділянки на офіційному веб-сайті https://land.gov.ua, а саме: переліку земельних ділянок, які виставляються на земельні торги, не вбачає призначення/проведення земельних торгів відносно спірних земельних ділянок, а лише містить відомості, що спірні земельні ділянки включені до переліку земельних ділянок, права на які буде виставлено на земельні торги, судова колегія зазначає наступне.

Процес проведення земельних торгів визначено ст.ст. 135-137 Земельного кодексу України.

Так, згідно ч. 2 ст. 135 Земельного кодексу України продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється виключно на земельних торгах, крім випадків, встановлених частинами другою і третьою статті 134 цього Кодексу.

Організатором земельних торгів, зокрема, є фізична або юридична особа - власник земельної ділянки, орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, що здійснює реалізацію права державної чи комунальної власності на земельні ділянки, які уклали з виконавцем земельних торгів договір про проведення земельних торгів (ч. 3 ст. 135 Земельного кодексу України).

Виконавцем земельних торгів є суб`єкт господарювання, який уклав з організатором земельних торгів договір про їх проведення.

Алгоритм дій щодо підготовки проведення земельних торгів чітко визначені статтею 137 Земельного кодексу України.

Так, за частинами 3, 4 вказаної статті, виконавець земельних торгів після отримання документів та матеріалів на лот забезпечує опублікування на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а також, за бажанням організатора земельних торгів, у друкованих засобах масової інформації оголошення про проведення земельних торгів. В оголошенні зазначаються за кожним лотом: найменування організатора земельних торгів; місце розташування, площа земельної ділянки та її кадастровий номер; цільове призначення, а для містобудівних потреб - також види використання; умови договору купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису, який укладається на земельних торгах; стартова ціна продажу земельної ділянки або стартовий розмір річної плати за користування земельною ділянкою; містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки для земельних ділянок, призначених для цілей, пов`язаних із забудовою; місце і час проведення земельних торгів; розмір реєстраційного та гарантійного внесків, які сплачуються учасниками, порядок їх сплати; номери рахунків виконавця земельних торгів, відкритих у банку для сплати реєстраційного та гарантійного внесків; найменування та адреса виконавця земельних торгів, прізвище та посада, номер телефону особи, в якої можна ознайомитися з документами на лот; текст договору, що пропонується укласти на торгах, без визначення ціни та зазначення особи покупця (орендаря); сума витрат (видатків), здійснених на підготовку лота до продажу, організацію та проведення земельних торгів, що підлягає відшкодуванню переможцем земельних торгів.

При розміщенні оголошення на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, воно має містити фотографічні зображення земельних ділянок, копії документів та матеріалів на лот.

Отже, аналізуючи наведені приписи відповідного діючого законодавства, судова колегія зазначає, що твердження Держгеокадастру, що лише розміщення переліку спірних земельних ділянок на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, свідчить про початок процедури проведення земельних торгів є безпідставним.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2008р. №90 затверджено Порядок проведення земельних аукціонів (далі-Порядок).

Частиною дев`ятою Порядку унормовано дії виконавця щодо підготовки та проведенню аукціону. Так, виконавець протягом 5 днів після надходження документації щодо сформованих лотів та підписання договору з організатором публікує в офіційних друкованих засобах масової інформації загальнодержавної та місцевої сфери розповсюдження оголошення із зазначенням дати проведення аукціону та лотів, що виставляються на ньому. Зазначена інформація разом з проектом договору на купівлю-продаж лота розміщується також на веб-сайті центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

При цьому, оголошення повинне включати відомості про: розмір та місцезнаходження земельної ділянки; цільове призначення земельної ділянки та встановлені обмеження і обтяження прав на неї; стартову ціну; кількісні та якісні характеристики лота, що зазначені у технічному паспорті земельної ділянки; інвестиційні чи інші вимоги щодо використання земельної ділянки (якщо такі встановлюються); місце і час проведення аукціону; розмір реєстраційного та гарантійного внесків учасника і порядок їх сплати; найменування та місцезнаходження виконавця, номер телефону, за яким можна отримати додаткову інформацію та дізнатися, де можна ознайомитися з технічним паспортом земельної ділянки; дату початку та закінчення приймання документів для осіб, що бажають взяти участь в аукціоні.

Враховуючи відсутність вищенаведеної інформації на сайті https://land.gov.ua відносно спірних земельних ділянок, яка є необхідною умовою для визначення початку підготовки проведення земельних торгів, апеляційний суд цілком погоджується з висновком суду першої інстанції, що лише перелік земельних ділянок, розміщений на відповідному веб-ресурсі не вбачає призначення/проведення земельних торгів відносно вказаних земельних ділянок, а лише містить відомості, що спірні ділянки включені до переліку земельних ділянок, права на які буде виставлено на земельні торги.

Підсумовуючи усе вищенаведене, судова колегія акцентує увагу на тому, що на момент винесення оскаржуваної ухвали земельні торги не були розпочаті у строки, визначені ч.6 ст.137 Земельного кодексу України, відповідачем не надано доказів щодо визначення організатора земельних торгів, у матеріалах справи відсутній договір між організатором торгів та їх виконавцем.

Відтак, судова колегія зауважує, що твердження апелянта, що місцевий господарський суд, в порушення ч.12 ст.137 Господарського процесуального кодексу України, втрутився у проведення публічних конкурсних процедур, є необґрунтованим та помилковим, оскільки вказано норма може бути застосована лише до земельних торгів, які вже розпочаті, а не до підготовчих дій до них.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вжиті місцевим господарським судом заходи забезпечення позову відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, а тому, відсутні підстави для скасування оскарженої ухвали і задоволення апеляційної скарги.

В свою чергу, з урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що заходи із забезпечення позову у цій справі мають тимчасовий характер, спрямовані на забезпечення збереження status quo до остаточно вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, Південно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та постановлено ухвалу з дотриманням норм процесуального права, що дає підстави для залишення ухвали Господарського суду Миколаївської області від 24.02.2020р. без змін, а апеляційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області без задоволення.

Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати апелянта по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 255, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 24.02.2020р. про забезпечення позову у справі №915/113/20 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.

Повний текст постанови підписаний 28.05.2020р.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Головей В.М.

Суддя Разюк Г.П.