ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2020 р. Справа№ 910/3162/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі Денисюк І.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 27.05.2020.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Анда Ейр"

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 07.02.2020 (повний текст ухвали складений 12.02.2020)

у справі№910/3162/19 (суддя Підченко Ю.О.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Анда Ейр"

про розстрочення виконання рішення у справі

за позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Анда Ейр"

про стягнення 6 655 479, 02 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2020 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Анда Ейр" про розстрочення виконання рішення відмовлено.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Анда Ейр" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.02.2020 у справі № 910/3162/19 та ухвалити нове рішення, яким розстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2019 у справі №910/3162/19 терміном на 12 місяців, з щорічною виплатою до 30-го числа, суми у розмірі 562942,60 грн. - 11 місяців та 562942,62 грн. - останній 12-й місяць, починаючи з місяця наступного після прийняття судового рішення.

Підставою для скасування ухвали суду скаржник зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права. Зазначає при цьому, що скаржник робить все можливе для погашення заборгованості, проте, скрутне фінансове становище ускладнює виконання останнім рішення. Зазначає також, що рахунки боржника тривалий час були арештовані на значну суму, що перешкоджало здійснювати платежі позивачу, оскільки всі кошти, що були на рахунках боржника, були спрямовані на погашення заборгованості по справі №910/11776/18.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Анда Ейр" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.02.2020 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., судді Яковлева М.Л., Шаптали Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Анда Ейр" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.02.2020. Призначено справу до розгляду на 25.03.2020.

19.03.2020 від позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

На підставі рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 та відповідно до положень статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215 та від 25.03.2020 № 239, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, з 12.03.2020 по 24.04.2020 на всій території України встановлено карантин.

Також, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 338-р, з урахуванням поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, висновків Всесвітньої організації охорони здоров`я щодо визнання розповсюдження COVID-19 у країнах світу пандемією, з метою ліквідації наслідків медико-біологічної надзвичайної ситуації природного характеру державного рівня, забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення та відповідно до статті 14 та частини другої статті 78 Кодексу цивільного захисту України було встановлено на всій території України режим надзвичайної ситуації до 24 квітня 2020 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2020 повідомлено учасників справи № 910/3162/19, що розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Анда Ейр" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.02.2020 у справі №910/3162/19 не відбудеться 25.03.2020, а також зазначено, що про час та дату судового засідання учасників справи буде повідомлено додатково.

Постановою Кабінету Міністрів № 343 від 04.05.2020 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", а саме продовжено період карантину до 22.05.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2020 призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Анда Ейр" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.02.2020 у справі № 910/3162/19 в судовому засіданні, яке відбудеться 27.05.2020.

В судовому засіданні 27.05.2020 представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.02.2020 у справі № 910/3162/19 та ухвалити нове рішення, яким розстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2019 у справі №910/3162/19 терміном на 12 місяців, з щорічною виплатою до 30-го числа, суми у розмірі 562942,60 грн. - 11 місяців та 562942,62 грн. - останній 12-й місяць, починаючи з місяця наступного після прийняття судового рішення.

В судовому засіданні 27.05.2020 представник позивача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням пояснень на апеляційну скаргу поданих під час апеляційного провадження, та просив відмовити в її задоволенні, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.02.2020 у справі № 910/3162/19 залишити без змін.

В судовому засіданні 27.05.2020 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Державне підприємство обслуговування повітряного руху України звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Анда Ейр" про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з аеронавігаційного обслуговування від 01.01.2018 №248/1-18 (далі - Договір) у сумі 6 655 479,02 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги наступним:

- 01.01.2018 Підприємством (виконавець) і Товариством (замовник) було укладено Договір, за умовами якого замовник замовляє і зобов`язується оплатити, а виконавець у порядку та на умовах, визначених Договором, бере зобов`язання надавати замовнику послуги з аеронавігаційного обслуговування польотів повітряних суден;

- Підприємство виконало свої зобов`язання за Договором неналежним чином;

- Товариству були виставлені рахунки-фактури та реєстри виконаних польотів до них, а саме: від 31.07.2018 №419; від 31.07.2018 №420; від 31.08.2018 №419; від 31.08.2018 №492; від 30.09.2018 №565; від 31.10.2018 №636 та 31.10.2018 №637;

- відповідач рахунки не сплатив, таким чином станом на подання позовної заяви до суду заборгованість відповідача перед позивачем становить 5667090,45 грн.;

- оскільки Товариством порушено строки оплати за Договором, позивачем нараховано: 600288,77 грн. пені; 232140,71 грн. втрат від інфляції та 155959,09 грн. 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/3162/19 від 09.07.2019 позов задоволено повністю та вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Анда Ейр" на користь Державного підприємства обслуговування повітряного руху України заборгованість за договором про надання послуг з аеронавігаційного обслуговування від 01.01.2018 № 248/1-18 в сумі 5 667 090,45 грн., пеню в сумі 600 288, 77 грн., інфляційні втрати в сумі 232 140, 71 грн., три відсотки річних в сумі 155 959, 09 грн. та судовий збір в сумі 99 832, 20 грн.

12.08.2019 на виконання вищевказаного рішення судом видано відповідний наказ.

13.12.2019 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Анда Ейр" надійшла заява про розстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2019 у справі №910/3162/19 на 12 місяців з щомісячною виплатою до 30-го числа, суми в розмірі 562 942,60 грн. - 11 місяців та 562 942,62 грн. - останній 12-й (дванадцятий) місяць.

Мотивуючи заяву про відстрочення виконання рішення заявник вказує, що він має несприятливе фінансове становище, перебуває на межі фінансової спроможності, має тимчасові збитки у господарській діяльності, а тому існує необхідність надання часу для належного виконання та можливість сплати щомісячними черговими платежами заборгованості за вищевказаним судовим рішенням протягом 12 місяців, зазначаючи, що має намір та бажання виконати рішення суду в добровільному порядку, але не в змозі відразу виконати в повному обсязі, з огляду на значну суму присудженої до стягнення заборгованості. Також заявник вказує на те, що його вини у створенні таких обставин немає та застосування розстрочки виконання рішення у такому випадку не завдасть шкоди позивачеві, оскільки розстрочка рішення - це не уникнення відповідальності, а навпаки - організація та створення умов власне для подальшого виконання цього рішення та покращення власного фінансового стану. При цьому заявник надав звіт про фінансові результати за 9 місяців 2019 року, а також вказує на арешт власних банківських рахунків.

Заперечуючи проти заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Анда Ейр" про розстрочення виконання рішення, позивач зазначає, що посилання відповідача на недостатність грошових коштів на рахунках не може свідчити про неможливість виконання рішення з огляду на існування інших, крім звернення стягнення на грошові кошти, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» способів виконання рішення суду. Затягування із виконанням рішення суду ставить у несприятливе фінансове становище позивача, державне підприємство у сфері надання аеронавігаційних послуг із колективом більше ніж 4000 т. працівників. Так, наказом Украероруху від 12.06.2019 №519 було створено робочу групу з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру. У зв`язку із складною фінансово-економічною ситуацією на підприємстві здійснюються заходи економії коштів операційних витрат, капітальних інвестицій, витрати на персонал та скорочення видатків, що підтверджується копією протоколу робочої групи з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру від 12.06.2019 №4.

Відмовляючи у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Анда Ейр" про розстрочення виконання рішення, суд першої інстанції керувався тим, що заявником не надано належних, достовірних, допустимих та вірогідних доказів на підтвердження того факту, що саме станом на момент розгляду заяви Товариство знаходиться у важкому фінансовому стані, є збитковим та наявна загроза його банкрутства, а також на підтвердження наявності поважних та виняткових обставин для надання розстрочки виконання рішення суду, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення.

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Анда Ейр", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч.1 ст. 237 Господарського кодексу України).

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Поряд із тим, згідно з мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009 Конституційного Суду України виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Виходячи з того, що згідно зі ст.1 Конституції України Україна є правовою державою, обов`язковість виконання судових рішень є обов`язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

Водночас, при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

За приписами ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду».

У рішенні від 17.05.2005 по справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до змісту рішення від 20.07.2004 Європейського суду з прав людини "Шмалько проти України" право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України, рішення суду по справі №910/3162/19, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та має бути виконане.

Разом з тим, частиною 1 ст. 331 ГПК України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

За приписами ч. ч. 3, 4 ст. 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Водночас, приписами ч. 5 ст. 331 ГПК України встановлено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Поряд із тим, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке рішення не може вважатися законним та справедливим.

З огляду на викладені норми вбачається, що рішення суду, яке набрало законної сили підлягає безумовному виконанню у визначеному законодавством порядку та строки, і лише у виключних випадках суд, за наявності обґрунтованих обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання, може відстрочити таке виконання.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Також Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Отже, питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Разом із тим, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Так, як зазначає скаржник у своїй апеляційній скарзі, на даний час його рахунки знаходяться під арештом по виконавчому провадженню (ВП №59465102), що негативно впливає на господарську діяльність Товариства та унеможливлює сплату заборгованості за вищевказаним судовим рішенням в короткий проміжок часу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судовою колегією, в матеріалах справи міститься постанова приватного виконавця Телявського А.М. про арешт коштів боржника від 04.07.2019 (ВП №59465102) відповідно до якої, в ході виконання наказу виданого Господарським судом міста Києва 04.07.2019 на виконання рішення суду у справі 910/11776/18, було накладено арешт на грошові кошти, що перебувають на рахунках Товариства, в тому числі - на рахунку відкритого у АТ "УКРСИББАНК".

Також в матеріалах справи містяться копії виписки по банківському рахунку Товариства, відкритого у АТ КБ "Приватбанк" за період з 28.11.2019 по 28.11.2019, якою засвідчено останній рух коштів 08.10.2019, а також виписки по банківському рахунку Товариства, відкритого у АТ "УКРСИББАНК" за період з 31.08.2018 по 22.11.2019, у якій засвідчено вихідний залишок в сумі 21 774, 08 грн.

Між тим, суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що рішенням Господарського суду міста Києва від 26.11.2018 у справі №910/11776/18 за позовом ЕНЕРГОТЕЧ ІНВЕСТ Кфт., компанії, що була заснована та працює згідно із законодавством Угорщини до Товариства з обмеженою відповідальністю "АНДА ЕЙР" стягнення 232 488,60 доларів США, позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ "АНДА ЕЙР" на користь ЕНЕРГОТЕЧ ІНВЕСТ Кфт. 221 900 доларів США боргу та 94 021,59 грн. судового збору, в іншій частині позову відмовлено та 02.04.2019 на виконання вказаного рішення, яке набрало законної сили 21.01.2019, Господарським судом міста Києва видано відповідний наказ.

Разом із тим, судовою колегією встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2019 у справі №910/11776/18, винесеної за результатом розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "АНДА ЕЙР" про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, постановлено заяву задовольнити частково та визнати наказ Господарського суду міста Києва від 02.04.2019 у справі №910/11776/18 таким, що не підлягає в частині стягнення 221 900 доларів США боргу.

В силу ч. 4. ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, ухвала Господарського суду міста Києва від 20.11.2019 у справі №910/11776/18, за результатом розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "АНДА ЕЙР" про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у розумінні п. 1 ч. 1. ст. 232 та ч. 4 ст. 328 ГПК України є рішенням суду та даною ухвалою встановлено, що наказ Господарським судом міста Києва від 04.07.2019 (відповідно до якого було винесено постанову приватного виконавця Телявського А.М. про арешт коштів боржника від 04.07.2019 у виконавчому провадженні №59465102 на яку посилається заявник), визнано таким, що не підлягає виконанню.

Твердження скаржника щодо того, що рахунки останнього тривалий час були арештовані на значну суму, що перешкоджало здійснювати платежі позивачу, оскільки всі кошти, що були на рахунках боржника, були спрямовані на погашення заборгованості по справі №910/11776/18 судовою колегією визнаються неспроможними, оскільки рахунки-фактури за надане аеронавігаційне обслуговування були виставлені скаржнику у липні-жовтні 2018, в той час як постанова приватного виконавця Телявського А.М. про арешт коштів боржника від 04.07.2019.

Стосовно наданих скаржником звітів про фінансові результати на підтвердження тяжкого фінансового стану, судова колегіє зазначає наступне.

Відповідно до Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності" ( затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 №73) звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) - це звіт про доходи, витрати, фінансові результати та сукупний дохід. Фінансова звітність складається з: балансу (звіту про фінансовий стан) (далі - баланс), звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) (далі - звіт про фінансові результати), звіту про рух грошових коштів, звіту про власний капітал і приміток до фінансової звітності. У балансі відображаються активи, зобов`язання та власний капітал підприємства.

Відтак, згідно Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", наданий відповідачем звіт про фінансові результати не містить повну інформацій про фінансовий стан підприємства відповідача, а саме відсутня інформація про рух коштів та про власний капітал. Окрім того, наданий заявником звіт про фінансові результати складений за 9 місяців 2019 року, станом на 01.10.2019.

З огляду на вищевикладене судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції щодо того, що заявником не надано належних, достовірних, допустимих та вірогідних доказів на підтвердження того факту, що саме станом на момент розгляду заяви Товариство знаходиться у важкому фінансовому стані, є збитковим та наявна загроза його банкрутства, а також на підтвердження наявності поважних та виняткових обставин для надання розстрочки виконання рішення суду

Враховуючи вищевикладене в сукупності, судова колегія дійшла до переконання, що відповідачем не доведено наявності визначених Законом підстав для розстрочення виконання рішення Господарського суду м. Києва від 09.07.2019 у справі №910/3162/19, на 12 місяців з щомісячною виплатою до 30-го числа, суми в розмірі 562 942,60 грн. - 11 місяців та 562 942,62 грн. - останній 12-й (дванадцятий) місяць, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відмови у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому ухвала Господарського суду міста Києва від 07.02.2020 у справі №910/3162/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю " Товариства з обмеженою відповідальністю "Анда Ейр" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.02.2020 у справі №910/3162/19 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Анда Ейр" - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.02.2020 у справі №910/3162/19 - залишити без змін.

Матеріали справи №910/3162/19 повернути до господарського суду першої інстанції.

Повний текст постанови складено 01.06.2020.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді М.Л. Яковлєв

Є.Ю. Шаптала