РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.05.2020Справа № 910/17580/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Дьогтяр О.О., розглянув матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка»

до 1) Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрне Логістичне Партнерство»

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «БАСФ Т.О.В.»

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Приватне підприємство «Бізон-Тех 2006»

третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю «Нилтранс-Юг»

про стягнення 758 887,18 грн

представники учасників справи:

від позивача не з`явились

від відповідача-1 Войцеховський М.Ю. (адвокат за ордером КС № 577681 від 28.01.2020)

від відповідача-2 Оксамитний М.М. (адвокат за ордером ПТ № 028565 від 08.01.2020)

від третіх осіб-1,2,3 не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2019 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (далі - ПрАТ «СК «Уніка», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» (далі - ПрАТ «СК «Перша», відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрне Логістичне Партнерство» (далі - ТОВ «АЛП», відповідач-2) про стягнення 758 887,18 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на виконання умов договору добровільного страхування вантажів № 001310/2701/0000049 від 29.12.2017, укладеного з товариством з обмеженою відповідальністю «БАСФ Т.О.В.» (далі - ТОВ «БАСФ Т.О.В.»), у зв`язку з настанням страхового випадку - викраденням вантажу, виплатив вказаному товариству страхове відшкодування в розмірі 682 714,00 грн., внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за збитки.

Враховуючи те, що між власником вантажу - ТОВ «БАСФ Т.О.В.» та відповідачем - ТОВ «АЛП» був укладений договір транспортного експедирування № ЕІN-53 від 22.12.2015, згідно з умовами якого відповідач-2, як експедитор, прийняв на себе зобов`язання по організації перевезення і збереженню вантажу під час його транспортування, а між ПрАТ «СК «Уніка» та ПрАТ «СК «Перша», в свою чергу, був укладений договір добровільного страхування відповідальності транспортного експедитора, який здійснює експедирування вантажів автомобільним транспортом № 12-15.00.17.00010 від 27.04.2016, позивач просив суд:

- стягнути з ПрАТ «СК «Перша» страхове відшкодування у розмірі 642 714,00 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 51 662,00 грн та 3% річних у розмірі 24 511,18 грн, а всього 718 887,18 грн

- стягнути з ТОВ «АЛП» заборгованість у розмірі 40 000,00 грн, яка є франшизою за договором страхування відповідальності ТОВ «АЛП», як експедитора.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 порушено провадження у справі № 910/17580/20 та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.01.2020, залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «БАСФ Т.О.В.» (далі - ТОВ «БАСФ Т.О.В.», третя особа-1) та Приватне підприємство «Бізон-Тех 2006» (далі - ПП «Бізон-Тех 2006», третя особа-2), залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю «Нилтранс-Юг» (далі - ТОВ «Нилтранс-Юг», третя особа-3).

23.12.2019 до суду надійшло клопотання ПП «Бізон-Тех 2006» про розгляд справи без участі його представника.

13.01.2010 до суду надійшов відзив ТОВ «АЛП» на позовну заяву, в якому відповідач-2 вказав, що за умовами договору поставки № 14112018 від 13.11.2017, укладеного між постачальником ТОВ «БАСФ Т.О.В.» та покупцем ПП «Бізон-Тех 2006», право власності на товар одночасно з ризиком його загибелі або пошкодження перейшло до ПП «Бізон-Тех 2006» у момент складення видаткової накладної від 07.02.2018 на такий товар, тому на момент викрадення товару 13.02.2018 ТОВ «БАСФ Т.О.В.» не був його власником. Водночас за умовами договору добровільного страхування № 001310/2701/0000049 від 29.12.2017, укладеного між ПрАТ «СК «Уніка» та ТОВ «БАСФ Т.О.В.», виплата страхового відшкодування здійснюється за умови якщо страхувальник, тобто ТОВ «БАСФ Т.О.В.», на момент настання страхового випадку несе ризики втрати або пошкодження вантажу. З огляду на викладене, відповідач-2 вважав, що позивач неправомірно здійснив виплату страхового відшкодування на користь особи, яка не мала права на таку виплату за втрату вантажу, а тому не має права на відшкодування здійснених ним витрат за рахунок відповідачів.

Крім того, відповідач-2 вважав, що позивач звернувся до суду з даним позовом поза межами спеціального строку позовної давності, встановленого ст. 315 Господарського кодексу України. Враховуючи викладене, відповідач-2 просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

14.01.2020 до суду надійшло клопотання ПрАТ «СК «Перша» про відкладення розгляду справи для надання відповідачу-1 можливості подати відзив на позовну заяву, у якому представник навів причини, що унеможливлювали своєчасне подання відзиву до суду.

У той же день, 14.01.2020, ТОВ «АЛП» подало заяву про надання додаткового часу для подання доповнень до відзиву відповідача-2 з наведенням обставин, що зумовили таку необхідність.

У підготовчому засіданні 14.01.2020 суд відклав розгляд справи на 30.01.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2020 викликано ПрАТ «СК «Уніка», як позивача, ТОВ «БАСФ Т.О.В.», як третю особу-1, ПП «Бізон-Тех 2006», як третю особу-2, ТОВ «Нилтранс-Юг», як третю особу-3, у підготовче засідання, призначене на 30.01.2020.

24.01.2020 до суду надійшло клопотання ПП «Бізон-Тех 2006» про розгляд справи без участі його представника.

29.01.2010 до суду надійшов відзив ПрАТ «СК «Перша» на позовну заяву, в якому відповідач-1 підтримав правову позицію відповідача-2 та вказав, що позивач здійснив безпідставну виплату страхового відшкодування на користь особи (ТОВ «БАСФ Т.О.В.»), яка на момент викрадення вантажу не була його власником та не несла відповідальності за його збереження, а отже, не мала права на відшкодування.

Відповідач-1 також вказав, що, як зазначено у товарно-транспортній накладній № 293/МТ від 07.02.2018, вантаж був переданий гр-ну ОСОБА_1 , який за його власними поясненнями співпрацює як водій з ФОП Наумовим М.М. Тобто, особа якій був переданий вантаж, не була уповноважена на його отримання, оскільки не мала жодного відношення ані до постачальника ТОВ «БАСФ Т.О.В.», ані до покупця ПП «Бізон-Тех 2006», ані до експедитора ТОВ «АЛП», ані до залученого перевізника ТОВ «Нилтранс-Юг», внаслідок чого, відповідач-1 вважав викрадення вантажу подією, що не може вважатися страховим випадком ані за умовами договору добровільного страхування вантажів № 001310/2701/0000049 від 29.12.2017, укладеного між ПрАТ «СК «Уніка» та ТОВ «БАСФ Т.О.В.», ані за умовами договору добровільного страхування відповідальності транспортного експедитора № 12-15.00.17.00010 від 27.04.2016, укладеного між відповідачами ПрАТ «СК «Перша» та ТОВ «АЛП».

Крім викладеного, у поданому відзиві відповідач-1 вказав, що за умовами вищевказаного договору добровільного страхування відповідальності транспортного експедитора № 12-15.00.17.00010 від 27.04.2016, укладеного між відповідачами, не підлягають відшкодуванню збитки, що виникли внаслідок перевезення вантажів, не заявлених у декларації. Позивачем долучена до позову декларація, відображена у непідписаному сторонами додатку № 2 до іншого договору № 12-15.00.16.00009 від 27.04.2016, який припинив свою дію 28.04.2017. Таким чином, за твердженнями відовідача-1, відповідальність ТОВ «АЛП», як експедитора викраденого вантажу, взагалі не була застрахована за укладеним відповідачами договором страхування, оскільки такий вантаж не був заявлений у декларації до вказаного договору.

Відповідач-1 зазначив, що за відсутності у нього грошового зобов`язання перед позивачем, відсутній і обов`язок сплатити 3% річних та інфляційну складову боргу за порушення його виконання. Також відповідач-1 вважав, що спеціальний строк позовної давності, встановлений ст. 315 Господарського кодексу України, на момент звернення позивачем до суду з даним позовом сплив. Враховуючи викладене, відповідач-1 просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

30.01.2020 до суду надійшло клопотання ПрАТ «СК «Уніка» про розгляд справи без участі його представника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засіданні для розгляду справи по суті на 27.02.2020.

Після проведення підготовчого зсідання 30.01.2020 до суду надійшло подане ТОВ «АЛП» доповнення до відзиву, яке було залишено судом без розгляду на підставі ч. 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України, про що судом оголошено протокольну ухвалу в судовому засіданні 27.02.2020.

18.02.2020 до суду надійшло клопотання ПП «Бізон-Тех 2006» про розгляд справи без участі його представника.

25.02.2020 до суду надійшло подане ПрАТ «СК «Перша» клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, на підтвердження розміру понесених відповідачем-1 витрат на правову допомогу.

27.02.2020 до суду надійшли подані ТОВ «АЛП» пояснення, в яких відповідач-2 вказав, що за умовами укладеного між відповідачами договору добровільного страхування відповідальності транспортного експедитора №12-15.00.17.00010 від 27.04.2016 у випадку відхилення заяви про виплату страхового відшкодування, страховик у своїй відповіді на таку заяву повинен вказати перелік документів, яких не вистачає, та/або дії, які необхідно вчинити. Зважаючи на відсутність будь-яких листів від ПрАТ «СК «Перша», відповідач-2 вважав, що наданий ним пакет документів є достатнім для виплати страхового відшкодування.

Крім того, відповідач-2 заперечував проти тверджень відповідача-1 про відсутність страхового випадку у зв`язку з нездійсненням декларування перевезення викраденого вантажу, та зазначив, що хоч декларація про фактичні перевезення вантажів за лютий 2018 року і не підписана сторонами, а відповідач-1 її не визнає, сторонами однак була підписана додаткова угода № 10 від 02.03.2018 до укладеного відповідачами договору добровільного страхування відповідальності транспортного експедитора №12-15.00.17.00010 від 27.04.2016, згідно з умовами якої розмір чергового страхового платежу, що підлягає виплаті страхувальником, визначений на підставі декларації про фактичні перевезення вантажів за лютий 2018 року.

У судовому засіданні 27.02.2020 суд відклав розгляд справи на 19.03.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2020 викликано ПрАТ «СК «Уніка», як позивача, ТОВ «БАСФ Т.О.В.», як третю особу-1, ПП «Бізон-Тех 2006», як третю особу-2, ТОВ «Нилтранс-Юг», як третю особу-3, у судове засідання для розгляду справи по суті, призначене на 19.03.2020.

13.03.2020 до суду надійшло клопотання ПП «Бізон-Тех 2006» про розгляд справи без участі його представника.

19.03.2020 до суду надійшли клопотання ПрАТ «СК «Уніка» та ТОВ «АЛП» про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженням карантину та обмеженням руху громадського транспорту.

У судовому засіданні 19.03.2020 суд відклав розгляд справи на 14.04.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2020 викликано ПрАТ «СК «Уніка», як позивача, ПрАТ «СК «Перша», як відповідача-1, ТОВ «АЛП», як відповідача-2, ТОВ «БАСФ Т.О.В.», як третю особу-1, ПП «Бізон-Тех 2006», як третю особу-2, ТОВ «Нилтранс-Юг», як третю особу-3, у судове засідання для розгляду справи по суті, призначене на 14.04.2020.

25.03.2020 до суду надійшло клопотання ПП «Бізон-Тех 2006» про розгляд справи без участі його представника.

Судові засідання, призначені на 14.04.2020, у тому числі судове засідання у справі № 910/17580/19, Господарським судом міста Києва у складі судді Удалової О.Г. не проводились з метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, зважаючи на період карантину, визначений постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України корона вірусу COVID-19» № 211 від 11.03.2020, з урахуванням рішення Уряду про заборону пасажирських перевезень та обмеження кількості учасників масових заходів, а також листа Ради суддів України № 9/рс-186/20 від 16.03.2020.

04.05.2020 до суду надійшло клопотання ПП «Бізон-Тех 2006» про розгляд справи без участі його представника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.2020 викликано ПрАТ «СК «Уніка», як позивача, ПрАТ «СК «Перша», як відповідача-1, ТОВ «АЛП», як відповідача-2, ТОВ «БАСФ Т.О.В.», як третю особу-1, ПП «Бізон-Тех 2006», як третю особу-2, ТОВ «Нилтранс-Юг», як третю особу-3, у судове засідання для розгляду справи по суті, призначене на 14.05.2020.

У судовому засіданні 14.05.2020 представники відповідачів 1 та 2 проти задоволення позовних вимог заперечували, вважали їх необґрунтованим та безпідставним, просили суд у задоволенні позову відмовити.

Представники позивача та третіх осіб-1, 2, 3 у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представники позивача та третіх осіб-1, 3 про причини неявки суд не повідомили.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу без участі представників позивача та третіх осіб. У судовому засіданні 19.05.2020 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

29.12.2017 між ПрАТ «СК «Уніка» (як страховиком) та ТОВ «БАСФ Т.О.В.» (як срахувальником) був укладений договір добровільного страхування вантажів № 001310/2701/0000049 (далі - договір страхування вантажів), згідно з умовами якого були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим вантажем (визначеним у п. 2.1.2 договору), що належить страхувальнику або за який він несе відповідальність та що перевозиться всіма видами транспорту по всьому світу.

Пунктом 2.1.2 договору страхування вантажів визначено найменування/назву застрахованого вантажу: всі товари, які застраховані згідно закону або згідно договору, по яким було здійснення страхування, в основному це: хімічні продукти машини, апарати, інше обладнання, запасні частини, упаковка, маркетингові матеріали, демонстраційне обладнання, зразки у відповідній упаковці або без упаковки, якщо дозволено.

У п. 3.4 договору страхування вантажів сторони погодили, що безумовна франшиза по кожному страховому випадку становить 31 118,00 грн.

Страхове покриття за цим договором надається на умовах: «З відповідальністю за всі ризики». На цих умовах відшкодовуються збитки від знищення, пошкодження або втрати всього чи частини застрахованого вантажу внаслідок будь-яких причин, за винятком випадків, зазначених у розділі 7 цього договору (п. 6.1 договору страхування вантажів).

Відповідно д п. 7.1.20 договору страхування вантажів не є страховим випадком та страховик не здійснює виплату страхового відшкодування, якщо збитки або витрати виникли внаслідок видачі вантажу особі, яка не була уповноважена на одержання вантажу.

Згідно з п. 9.23.5 договору страхування вантажів для виплати страхового відшкодування необхідні, у тому числі, документи, які підтверджують, що страхувальник (вигодонабувач) несе ризик втрати або пошкодження вантажу.

Підставою для відмови страховика у здійснені виплати страхового відшкодування є ненадання документів, необхідних для виплати страхового відшкодування (п. 10.1.11 договору страхування вантажів).

Здійснюючи свою господарську діяльність ТОВ «БАСФ Т.О.В.» (як постачальник) уклало з ПП «Бізон-Тех 2006» (як покупцем) договір поставки № 14112018 від 13.11.2017 (далі - договір поставки), згідно з умовами якого постачальник зобов`язувався поставити у встановлені договором строки продукцію групи компаній BASF (далі - товар), визначену у відповідних видаткових накладних, які є невід`ємною частиною договору, а покупець - прийняти та оплатити поставлений товар.

У ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України закріплено, що до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

За приписами ч. 1 ст. 668 Цивільного кодексу України, ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця з моменту передання йому товару, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 5.7 договору поставки передбачено, що базис постачання товарів - СІР (Інкотермс-2010) на склад покупця, за умови вартості партії відвантаження не менше 500 000,00 грн (без ПДВ).

За умовами Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс) «C»-терміни, до яких відносяться відправлення груп «С», у тому числі й відправлення CIP, коли фрахт/перевезення та страхування оплачені до місця призначення, це терміни відповідно до яких продавець повинен укласти договір на перевезення, не приймаючи, проте, на себе ризик втрати чи пошкодження товару або додаткові витрати внаслідок подій, що мають місце після відвантаження та відправлення товару.

Відповідно до п. 4.3 договору поставки моментом переходу права власності на товар до покупця є дата виписки видаткової накладної на товар.

Отже, з наведених положень договору поставки № 14112018 від 13.11.2017 вбачається, що укладаючи вказаний договір сторони відступили від загального правила щодо визначення моменту переходу ризику випадкового знищення або пошкодження товару, визначеного у диспозитивній нормі ч. 1 ст. 668 Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що ТОВ «БАСФ Т.О.В.» прийняло на себе зобов`язання поставити ПП «Бізон-Тех 2006» товар загальною вартістю 31 459 992,90 грн (без ПДВ), що підтверджується видатковою накладною № від 07.02.2018, підписаною представниками обох сторонами.

Таким чином, за умовами укладеного сторонами договору поставки № 14112018 від 13.11.2017, право власності на товар, зазначений у видатковій накладній № від 07.02.2018, а також ризик його втрати чи пошкодження внаслідок подій, що могли мати місце після відвантаження та відправлення товару, перейшло до покупця ПП «Бізон-Тех 2006» - 07.02.2018.

З метою виконання вищевказаної поставки товару та на підставі раніше укладеного сторонами договору ТОВ «БАСФ Т.О.В.» звернулось до ТОВ «АЛП» із заявкою № 293/МТ на надання транспортних послуг по Києву та території України, в якій визначив датою завантаження - 12.02.2018, а датою доставки та розвантаження - 13.02.2018.

Матеріали справи свідчать, що 22.12.2015 між ТОВ «АЛП» (як експедитором) та ТОВ «БАСФ Т.О.В.» (як клієнтом) був укладений договір транспортного експедирування № ЕІN-53 (далі - договір транспортного експедирування), згідно з умовами якого експедитор зобов`язувався за дорученням клієнта на підставі отриманих та погоджених заявок та за його рахунок організувати та надати транспортно-експедиторські послуги (а саме: послуги пов`язані з організацією та забезпеченням перевезень вантажу відповідно до цього договору).

Пунктами 2.5.7, 2.5.13 договору транспортного експедирування на експедитора покладений обов`язок відповідати, зокрема, за збереження вантажу в дорозі та нести відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених експедитором до виконання договору, в тому ж порядку, як і за власні дії.

Відповідно до п. 4.2 договору транспортного експедирування експедитор несе відповідальність за повну або часткову втрату вантажу або за його пошкодження, що сталось в проміжок часу між прийняттям вантажу до перевезення та його здачею.

Згідно з п. 4.4 договору транспортного експедирування у разі втрати, пошкодження вантажу при перевезенні експедитор відшкодовує клієнтові вартість втраченого або пошкодженого вантажу (в тому числі, втрату товарного виду). Вартість втраченого або пошкодженого вантажу визначається відповідно до сум, зазначених у видаткових накладних по відповідним договорам поставок, по яким здійснюється перевезення товарів (де вантаж купувався або продавався клієнтом).

Судом встановлено, що відповідальність експедитора ТОВ «АЛП» (страхувальника) була застрахована на підставі укладеного з ПрАТ «СК «Перша» (страховиком) договору добровільного страхування відповідальності транспортного експедитора, який здійснює експедирування вантажів автомобільним транспортом № 12-15.00.17.00010 від 27.04.2016 (далі - договір страхування відповідальності експедитора).

Пунктом 1.1 договору страхування відповідальності експедитора передбачено, що з урахуванням обмежень розділу 2 цього договору страховим випадком визнається, у тому числі, крадіжка вантажу, прийнятого на експедирування, або інші протиправні діяння щодо нього.

Виконуючи свої зобов`язання перед ТОВ «БАСФ Т.О.В.», ТОВ «АЛП» (як замовник) уклало з ТОВ «Нилтранс-Юг» (як перевізником/експедитором) разовий договір на перевезення вантажу № 212А від 12.02.2018 (далі - договір перевезення).

Однак, з товарно-транспортної накладної № 293/МТ від 07.02.2018 вбачається, що вантаж до перевезення прийняв водій ОСОБА_1 , який згідно з його власними письмовими поясненнями від 13.02.2018, наданими представнику ПрАТ «СК «Уніка», працював водієм у ФОП Наумова М.М.

Матеріали справи не містять доказів та документів, на підставі яких ФОП Наумов М.М. був залучений до даного перевезення.

Як свідчать матеріали справи, а саме акт про виявлення невідповідності товару за кількістю/якістю від 13.02.2018 та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22.02.2018, під час виконання перевезення 13.02.2018 було викрадено частину вантажу у кількості 1960 літрів загальною вартістю зі знижкою без ПДВ 713 832,00 грн.

Вказана обставина згідно зі страховим актом № 00250747 від 23.04.2018 була визнана страховим випадком, у зв`язку з чим позивачем ПрАТ «СК «Уніка» було прийнято рішення про здійснення страхової виплати в розмірі 682 714,00 грн (713 832,00 грн - 31 118,00 грн франшиза за договором страхування вантажів).

Судом встановлено, що позивач виплатив на користь ТОВ «БАСФ Т.О.В.» страхове відшкодування в розмірі 682 714,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 019514 від 27.04.2018.

Вважаючи, що у зв`язку із здійсненою ним виплатою позивач набув право зворотної вимоги до відповідачів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Заперечуючи проти правомірності вимог позивача, відповідачі зазначали про:

- безпідставність здійсненої позивачем страхової виплати на користь особи, яка не володіла викраденим товаром та не несла ризик його викрадення або пошкодження;

- здійснення перевезення вантажу, не заявленого у декларації;

- приймання вантажу до перевезення особою, неуповноваженою на його перевезення;

- сплив строку позовної давності.

Оцінюючи обґрунтованість наведених заперечень відповідачів, суд зазначає наступне.

Суд відхиляє посилання відповідачів на те, що виплата страхового відшкодування здійснена позивачем на користь особи, яка не володіла викраденим товаром та не несла ризик його викрадення або пошкодження, з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

Так, 07.02.2018 право власності на товар від продавця ТОВ «БАСФ Т.О.В.» перейшло до покупця ПП «Бізон-Тех 2006», що встановлено судом раніше.

22.04.2018 на звороті товарно-транспортної накладної № 293/МТ від 07.02.2018 виконавчим директором та головним бухгалтером ПП «Бізон-Тех 2006» був вчинений передавальний напис, згідно з яким ПП «Бізон-Тех 2006» передало на користь ТОВ «БАСФ Т.О.В.» право на пред`явлення вимог щодо відшкодування збитків, завданих викраденням вантажу.

23.04.2018 позивачем складений страховий акт № 00250747, згідно з яким подія з викрадення вантажу, що відбулась 13.02.2018, була визнана страховим випадком, у зв`язку з чим позивачем ПрАТ «СК «Уніка» було прийнято рішення про здійснення страхової виплати.

27.04.2018 відбулась виплата страхового відшкодування на підставі платіжного доручення № 019514.

Згідно з положеннями п. 158 Статуту автомобільного транспорту Української РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР № 401 від 27.06.1969 (далі - Статут), обставини, що можуть служити підставою для матеріальної відповідальності автотранспортних підприємств або організацій, вантажовідправників, вантажоодержувачів при автомобільних перевезеннях, стверджуються записами в товарно-транспортних документах, а в разі розбіжності між автотранспортним підприємством або організацією і вантажовідправником (вантажоодержувачем) - актами встановленої форми.

При перевезеннях вантажів автомобільним транспортом право на пред`явлення автотранспортному підприємству або організації претензії, а у відповідних випадках позовів у порядку, встановленому Правилами, мають в разі втрати вантажу - вантажовідправник або вантажоодержувач (п. 160 Статуту).

Відповідно до п. 163 Статуту передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також передачі права вантажовідправником або вантажоодержувачем вищестоящій організації або транспортно-експедиційній організації. Передача права на пред`явлення претензії і позову засвідчується переуступочним написом на документі.

Таким чином, і визнання події страховим випадком та прийняття рішення про виплату страхового відшкодування на користь ТОВ «БАСФ Т.О.В.» і, власне, виплата такого відшкодування на користь вказаного товариства відбулись після відступлення відповідних прав на користь ТОВ «БАСФ Т.О.В.» власником вантажу ПП «Бізон-Тех 2006».

Щодо заперечень відповідачів про здійснення перевезення вантажу, не заявленого у декларації, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2.4.8 договору страхування відповідальності експедитора страховик не відшкодовує збитки, що мали місце по перевезенням вантажів, не заявленим у деклараціях.

Позивачем долучена до матеріалів справи декларація від 28.02.2018, в якій зазначене перевезення, здійснене перевізником - ТОВ «Нилтранс-Юг» на замовлення ТОВ «БАСФ Т.О.В.», з датою відправлення - 12.02.2018 та датою прибуття 13.02.2018, автомобіль марки Рено, д.н.з. НОМЕР_1/ НОМЕР_2 (вказаний також у товарно-транспортній накладній № 293/МТ від 07.02.2018).

Водночас у вказаній декларації зазначено, що вона є додатком до договору № 12-15.00.17.00009 від 27.04.2016, дія якого припинилась 28.04.2017 (п. 6.1 вказаного договору), у той час, як підставою даного позову є інший договір № 12-15.00.17.00010 від 27.04.2016. Крім того, з декларації вбачається, що вона не підписана сторонами.

Проте судом встановлено, що сторонами була підписана додаткова угода № 10 від 02.03.2018 до укладеного відповідачами договору добровільного страхування відповідальності транспортного експедитора №12-15.00.17.00010 від 27.04.2016, згідно з умовами якої розмір чергового страхового платежу, що підлягає виплаті страхувальником, визначений на підставі декларації про фактичні перевезення вантажів за лютий 2018 року.

При цьому з огляду на вказану у декларації дату її складання - 28.02.2018, а також дати здійснення перевезення - 12.02.2018-13.02.2018, очевидним є те, що при складанні зазначеної декларації була допущена технічна помилка у номері договору.

З урахуванням наведеного суд відхиляє заперечення ПрАТ «СК «Перша» про те, що дане перевезення здійснювалось без зазначення його у декларації, що за умовами договору страхування відповідальності експедитора виключає обов`язок відповідача-1, як страховика, відшкодувати збитки, пов`язані з викраденням вантажу під час його перевезення.

Поряд з наведеним суд погоджується з твердженнями відповідачів про те, що перевезення викраденого вантажу здійснювалось не уповноваженою особою, оскільки судом встановлено, що вантаж до перевезення прийняв водій ОСОБА_1 , який згідно з його власними письмовими поясненнями від 13.02.2018, наданими представнику ПрАТ «СК «Уніка», працював водієм у ФОП Наумова М.М., у той час, як експедитором ТОВ «АЛП» виконання перевезення було доручено ТОВ «Нилтранс-Юг», при цьому матеріали справи не містять доказів та документів, на підставі яких ФОП Наумов М.М. був залучений до даного перевезення, а водій ОСОБА_1 уповноважений на одержання вантажу.

Вказана обставина за умовами п. 7.1.20 договору добровільного страхування вантажів № 001310/2701/0000049 від 29.12.2017, укладеного між ПрАТ «СК «Уніка» та ТОВ «БАСФ Т.О.В.», виключає можливість отримання суми страхового відшкодування, адже збитки виникли внаслідок видачі вантажу особі, яка не була уповноважена на одержання вантажу.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що ПрАТ «СК «Уніка» здійснило виплату страхового відшкодування на користь ТОВ «БАСФ Т.О.В.» всупереч умовам укладеного ними договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

За приписами ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Водночас приписами ст. 526 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України закріплено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ст. 627 Цивільного кодексу України закріплений принцип свободи договору, згідно із яким відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Поряд з наведеним статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Оскільки, як встановлено судом, позивач ПрАТ «СК «Уніка» здійснив виплату страхового відшкодування на користь ТОВ «БАСФ Т.О.В.» всупереч умовам укладеного ними договору, то він не набув права зворотної вимоги до відповідачів щодо відшкодування здійсненої ним виплати, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення з ПрАТ «СК «Перша» страхового відшкодування у розмірі 642 714,00 грн, а також стягнення з ТОВ «АЛП» заборгованість у розмірі 40 000,00 грн, яка є франшизою за договором страхування відповідальності ТОВ «АЛП», як експедитора.

Крім того, оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вищевказаних основних позовних вимог, то похідні позовні вимоги про стягнення з ПрАТ «СК «Перша» інфляційної складової боргу у розмірі 51 662,00 грн та 3% річних у розмірі 24 511,18 грн також задоволенню не підлягають.

Щодо заяви відповідачів про сплив строку позовної давності суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» № 10 від 29.05.2013 роз`яснено, що за змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Аналогічна позиція міститься також в постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 922/1425/17.

Враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості, суд не застосовує при цьому позовну давність та наслідки її спливу.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати по сплаті судового збору з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на позивача в повному обсязі та відшкодуванню за рахунок відповідачів не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 27.05.2020.

Суддя О.Г. Удалова