ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
28.05.2020 Справа № 905/687/20
про забезпечення позову
про: стягнення 15.754.313,54 грн., -
суддя Величко Н.В.,
без виклику сторін, -
В провадженні Господарського суду Донецької області перебуває справа № 905/687/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бета-Агро-інвест" про стягнення з Державного підприємства "Дослідне господарство "Донецьке" Національного наукового центру "Інститут ґрунтознавства та агрохімії імені О.Н.Соколовського" заборгованості у розмірі 15.754.313,54 грн., з яких: 14.743.665,18 грн. - основного боргу за договором №01/03/19 від 01.03.2019, пеня - 894.314,36 грн. та 3% річних - 116.334,00 грн. (за період з 01.01.2020 до 06.04.2020).
26.05.2020 на адресу суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Бета-Агро-інвест" вих.№ б/н від 25.05.2020 про забезпечення позову (вх.№9654/20).
Мотивуючи таку заяву позивач вказує, що існують обґрунтовані ризики неможливості виконання рішення суду та захисту прав позивача в разі невжиття заходів забезпечення позову, оскільки відповідно до Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств. Під примусовою реалізацією майна підприємств держаних підприємств розуміється відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами. Як випливає з інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, земельні ділянки які використовує відповідач, належать йому на праві постійного користування.
Тобто, на думку позивача за рахунок нерухомого майна відповідача, основних засобів виробництва або за рахунок земельних ділянок не можуть бути задоволені вимоги позивача.
Оскільки відповідач отримує доходи у грошовому вигляді переважно від реалізації вирощеного врожаю сільськогосподарських культур, то здійснити задоволення майнових вимог позивач зможе лише за рахунок надходжень від продажу врожаю 2020 року, у зв`язку з чим є необхідність такий врожай сільськогосподарських культур убезпечити задля забезпечення можливості фактичного виконання рішення суду у справі у випадку його ухвалення на користь позивача.
З огляду на агрономічні цикли достигання та збору врожаю сільськогосподарських культур 2020 року, на думку заявника, вбачається необхідність забезпечити схоронність до збирання видів сільськогосподарських культур, які перебувають на поточну дату ще у вигляді посівів на земельних ділянках сільськогосподарського призначення на території Ясинуватського району Донецької області, що знаходяться в постійному користуванні відповідача.
Позивач стверджує, що існує вірогідність того, що на момент набуття рішенням господарського суду чинності щодо стягнення з відповідача грошових коштів, останній вже встигне зібрати та перемістити врожай сільськогосподарських культур у невідоме позивачу місце та при цьому не буде поспішати з реалізацією зібраного, щоб не допустити надходжень грошових коштів на розрахунковий рахунок. Таке притримання реалізації зібраного врожаю сільськогосподарських культур є цілком допустимим з точки зору маркетингу їх продажу, що передбачає можливість існування ринку продажу цієї групи товару зібраного у поточному році, аж до збирання нового врожаю 2021 року. А отже, позивач щонайменше календарний рік може бути позбавлений можливості отримати фактичне задоволення своїх грошових вимог, тобто буде унеможливлено виконання рішення суду.
Також позивач зазначає, що відповідачем укладено з ТОВ «Агро Промислова компанія «Трейд Агро Групп» договір надання послуг № 04/11/19 від 04.11.19 на надання послуг відповідачу з виконання комплексу сільськогосподарських робіт по вирощуванню продукції рослинництва вартістю 19.140.109,10 грн. та договір поставки № 27/01/20 від 27.01.2020, предметом якого є поставка відповідачем на користь ТОВ «Агро Промислова компанія «Трейд Агро Групп» пшениці на загальну суму 10.000.000,00 грн. На думку позивача, ці договори породжують додаткові зобов`язання відповідача зі сплати суми в розмірі 19.140.109,10 грн., ймовірно зазначена сума буде частково погашена саме врожаєм пшениці, згідно договору (придбання пшениці). Таким чином, в доповнення до вже існуючого боргу в розмірі 15.754.313,54 грн. перед позивачем, у відповідача виникнуть додаткові зобов`язання в розмірі 19.140.109,10 грн. перед третіми особами, і відповідач, ймовірно, буде вимушений обирати між позивачем та третіми особами щодо встановлення черговості та пріоритету погашення боргів. Враховуючи, що станом на 01.01.2020 відповідач вже мав заборгованість перед позивачем, таке встановлення черговості розрахунків між контрагентами безумовно порушить права позивача.
На думку позивача, тривала несплата заборгованості відповідачем та укладення нових договорів свідчать про очевидний намір останнього ухилитись від сплати заборгованості.
До заяви додано: інформаційні довідки Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, договір № 04/11/2019 від 04.11.2019, договір поставки № 27/01/20 від 27.01.2020, розрахунок вартості посівів пшениці, експертний висновок Чернігівської регіональної торгово-промислової палати № ЧК-157 від 28.04.2020, лист Державної служби статистики України від 29.04.2020 № 15.1.3-22/562Пі-20, роздруківка відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань офіційного веб-сайту Міністерства юстиції України (безкоштовний запит) щодо відповідача, ухвали Господарського суду Харківської області від 04.07.2017 по справі № 922/2180/17, від 07.07.2017 по справі № 922/2223/17.
Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї докази, суд відмовляє в її задоволенні з огляду на наступне.
Статтею 136 ГПК України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
В силу приписів ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) виключено; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
За приписами ч. 1 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 5, 6 ст. 140 ГПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника по забезпеченню позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Так, згідно зі ст. 73, 74, 77, 79 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
При вжитті таких заходів суд повинен з`ясувати наявність зв`язку між конкретним видом забезпечувальних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Таким чином, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
При цьому, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість заподіяння шкоди позивачу без наведення відповідного обґрунтування ухилення відповідної особи від виконання судового рішення не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.
Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Як встановлено судом, предметом позову у даній справі є вимоги майнового характеру - про стягнення заборгованості за договором про виконання робіт №01/03/19 від 01.03.2019р. у розмірі 15.754.313,54 грн., з яких: 14.743.665,18 грн. основного боргу, пені - 894.314,36 грн., 3% річних - 116.334,00 грн.
Адекватність певного заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії (висновки про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 916/2786/17).
Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.
До того ж, заявник самостійно обирає конкретний вид забезпечення позову, а суд дає тільки оцінку його співмірності заявленим позовним вимогам.
Системний аналіз правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 916/2786/17, та положень ч. 1 ст. 136 і 137 ГПК України, дає підстави дійти до висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч.2, 5, 6, 7 ст. 137 ГПК України).
Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.
При цьому, суд зазначає, що така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог, також має бути підтверджена відповідними доказами, які б підтверджували обставини, на які посилається заявник.
Так, єдиною підставою для вжиття таких заходів, на які посилається заявник, в даному випадку є поведінка відповідача, яка полягає у невиконанні обов`язку з оплати сільськогосподарських послуг на суму 14.743.665,18 грн.
Суд зазначає, що вищезазначені обставини, на які позивач посилається як на підставу для забезпечення позову, можуть свідчити лише про ухилення відповідача по справі від виконання свого обов`язку за договорами, проте будь-яким чином не свідчить про можливість ухилення такої особи від виконання майбутнього рішення суду.
Крім того, суд зазначає, що опис та накладення арешту на майно та передача описаного майна на зберігання Товариству з обмеженою відповідальністю "Бета-Агро-інвест" з подальшим вилученням дозрілого врожаю шляхом надання права збору врожаю сільськогосподарських культур Товариству з обмеженою відповідальністю "Бета-Агро-інвест" із застосуванням спеціалізованої техніки та подальшою передачею зібраного врожаю сільськогосподарських культур на відповідальне зберігання ТОВ "Бета-Агро-інвест" тотожне фактичному задоволенню позовних вимог, позбавить відповідача права на час розгляду справи розпоряджатись своїм майном та унеможливить господарську діяльність Державного підприємства "Дослідне господарство "Донецьке" Національного наукового центру "Інститут ґрунтознавства та агрохімії імені О.Н. Соколовського", що не узгоджується з метою застосування правового інституту забезпечення позову.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у п. 39 справи "Устименко проти України" принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представити свою справу за таких умов, які не ставлять його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Саме до цього й може призвести задоволення заяви ТОВ "Бета-Агро-інвест" про забезпечення позову без з`ясування обставин справи по суті спору та без дослідження і надання правової оцінки наданих учасниками спору доказів по справі.
Суд також зазначає, що ухвалою Господарського суду Донецької області від 14.05.2020 у цій справі було надано оцінку обґрунтованості доводів заявника, а також доказам наданим заявником, відповідно до якої, судом в задоволенні заяви вих.№ б/н-Ч від 05.05.2020 Товариства з обмеженою відповідальністю "Бета-Агро-інвест" про забезпечення позову (вх.№8796/20 від 12.05.2020) відмовлено.
В ухвалі від 14.05.2020 було роз`яснено заявнику, що відхиляючи заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову суд також зауважує, що клопотання про забезпечення позову, яке раніше було відхилено повністю або частково, може бути подано повторно, якщо змінились певні обставини.
Проте за змістом заяви про забезпечення позову вих.№ б/н від 25.05.2020 (вх..№9654/20 від 26.05.2020), заявник посилається на ті ж самі обставини та надає ті ж самі документи, яким вже була надана оцінка суду в ухвалі від 14.05.2020 по справі № 905/687/20.
Щодо посилання заявника на судову практику (правові позиції), викладені в ухвалах Господарського суду Харківської області від 04.07.2017 по справі №922/2180/17, від 07.07.2017 по справі №922/2223/17, то вказані судові рішення не мають преюдиційного значення для справи №905/687/20, тому як мають інший предмет спору, обставини та суб`єктний склад. Крім того, в силу частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, що виключає підстави для врахування судом правових позицій Господарського суду Харківської області.
Враховуючи вищевикладене та з огляду на те, що заявником не доведено, що невжиття визначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову.
Відхиляючи заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову суд також зауважує, що клопотання про забезпечення позову, яке раніше було відхилено повністю або частково, може бути подано повторно, якщо змінились певні обставини. Тобто, на заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до господарського суду.
У зв"язку з відмовою в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, пропозиції позивача щодо зустрічного забезпечення відхиляються.
Керуючись ст.ст. 42, 46, 136, 140, 141, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. В задоволенні заяви вих.№ б/н від 25.05.2020 Товариства з обмеженою відповідальністю "Бета-Агро-інвест" про забезпечення позову (вх.№9654/20 від 26.05.2020) - відмовити.
3. Ухвала відповідно до ч.2 ст.235 ГПК України набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 10 днів в порядку ст. 257 ГПК України.
Ухвалу підписано 28.05.2020.
Суддя Н.В. Величко