ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2020 р. Справа№ 925/1486/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Алданової С.О.

Зубець Л.П.

за участю представників: не викликались

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Олійник Валентини Миколаївни

на рішення Господарського суду Черкаської області, ухвалене 11.02.2020

у справі № 925/1486/19 (суддя Васянович А.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Баланчука Сергія Васильовича

до Фізичної особи-підприємця Олійник Валентини Миколаївни

про стягнення 18 788,72 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 13 382,00 грн. за поставлений, але не оплачений товар, пені в сумі 4 567,86 грн., 3% річних в сумі 383,86 грн. та інфляційних втрат в сумі 455,00 грн.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 11.02.2020 у справі № 925/1486/19 позовні вимоги задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 13 382,00 грн. основного боргу, 383,86 грн. 3% річних, 455,00 грн. інфляційних втрат, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення сум основного боргу, 3 % річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару за укладеним між сторонами у спрощеній формі договором купівлі-продажу та факт неоплати вказаного товару відповідачем у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні вимог в частині стягнення пені, суд першої інстанції зазначив про те, що між сторонами відсутній письмовий правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання відповідача з оплати товару шляхом стягнення з нього пені.

Не погоджуючись з рішенням, Фізична особа-підприємець Олійник Валентина Миколаївна звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 11.02.2020 у справі № 925/1486/19 та закрити провадження у справі.

У апеляційний скарзі апелянт зазначив про те, що оспорюване рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим і таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та без дотримання правил юрисдикції.

У обґрунтування вказаної позиції відповідач послався на те, що:

- судом першої інстанції не було з`ясовано характер спірних правовідносин, оскільки посилаючись на те, що договір купівлі-продажу був укладений у спрощений спосіб шляхом обміну електронними листами, судом не з`ясовано, чи відбувався цей обмін через офіційні електронні адреси, що зареєстровані саме за фізичними особами-підприємцями, чи обмін відбувався через приватноправові електронні адреси;

- судом першої інстанції не з`ясовано, які первинні документи надано позивачем в підтвердження виникнення господарських, а не приватноправових відносин між позивачем та відповідачем. В матеріалах справи взагалі відсутні будь-які первинні документи в розумінні Податкового кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», позивачем не надано ні рахунок-фактуру на товар, ні накладну, ні виписку з свого банківського рахунку, так само, як не надано і Декларації платника єдиного податку третьої групи із квитанцією № 2 про її прийняття, в якій би був відображений відповідний дохід щодо продажу товару;

- судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що копію позовної заяви відповідач не отримав, а ухвалу про відкриття провадження та призначення судового засідання на 11.02.2020 відповідач отримав лише 13.02.2020, а відтак, на момент прийняття оспорюваного рішення суд першої інстанції не з`ясував у належний законом спосіб причини неявки відповідача та розглянув справу без його участі, чим позбавив останнього права на участь в суді;

- висновок суду першої інстанції про те, що укладення договору купівлі-продажу між сторонами відбулось у спрощений спосіб шляхом обміну електронними листами не є вірним, оскільки за змістом Закону України «Про електронні документи і електронний документообіг» обов`язковим реквізитом електронного документу є електронний цифровий підпис, а відсутність такого реквізиту в електронному документі виключає підстави вважати його оригінальним, а отже належним доказом у справі.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2020, справа № 925/1486/19 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Алданова С.О., Зубець Л.П.

При дослідженні матеріалів справи та апеляційної скарги колегією суддів встановлено, що подана заявником апеляційна скарга не відповідає вимогам ст. 258 ГПК України, яка встановлює вимоги до форми і змісту апеляційної скарги, оскільки заявником судовий збір сплачено у розмірі, меншому за передбачений законодавством на дату звернення з апеляційною скаргою, з огляду на що ухвалою від 17.03.2020 апеляційну скаргу залишено без руху, апелянту надано строк для усунення недоліків шляхом подання до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали доказів про сплату судового збору в сумі 960,50 грн.

30.03.2020 від апелянта через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшло клопотання, до якого додано квитанцію № 0.0..1 від 22.03.2020 про сплату судового збору в сумі 960,50 грн.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Калатай Н.Ф. на лікарняному з 06.04.2020 по 10.04.2020 вирішити питання про відкриття апеляційного провадження у передбачені законодавством строки не виявилось можливим.

Ухвалою від 13.04.2020 колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Алданова С.О., Мартюк А.І.:

- Фізичній особі-підприємцю Олійник Валентині Миколаївні поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 11.02.2020 у справі № 925/1486/19;

- відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Олійник Валентини Миколаївни на рішення Господарського суду Черкаської області від 11.02.2020 у справі № 925/1486/19;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 06.05.2020;

- роз`яснено сторонам, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- зупинено дію рішення Господарського суду Черкаської області від 11.02.2020 у справі № 925/1486/19;

- роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

07.05.2020 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (направлений до суду 05.05.2020 - примітка суду), в якому позивач, з посиланням на те, що:

- необізнаність відповідача щодо розгляду цієї справи судом першої інстанції виникла саме внаслідок дії відповідача, оскільки позивач належним чином виконав обов`язок щодо направлення відповідачу копій позовної заяви та доданих до неї документів, які повернулись позивачу з відміткою про їх невручення відповідачу, а суд першої інстанції завчасно направив відповідачу ухвалу про відкриття провадження у справі від 13.01.2020;

- відповідач зазначає, що даний спір за своїм характером не підвідомчий господарському суду та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, з чим позивач не згоден, оскільки згідно кодів, зазначених позивачем та відповідачем під час державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності, позивач здійснює, в тому числі, виробництво і продаж меблів, а відповідач - виробництво та продаж матраців та меблів;

- відповідач зазначає про те, що позивачем не надано доказів укладення господарського договору, а саме будь-яких первинних документів, проте відповідач протягом всього періоду здійснення господарської операції не вимагав надання таких документів,

просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Станом на 02.06.2020 інших відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим суду).

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді справи № 910/925/19 колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 192 100 грн. і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

За правилом ч. 2 ст. 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Олійник Валентини Миколаївни на рішення Господарського суду Черкаської області від 11.02.2020 у справі № 925/1486/19 відкрито 13.04.2020, розгляд справи в суді апеляційної інстанції розпочався, з урахуванням вихідних та святкових днів, з 29.04.2020, апеляційна скарга має бути розглянута по 12.06.2020 включно.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилається на те, що:

- ним з відповідачем 10.08.2018 було укладено у спрощений спосіб, а саме шляхом обміну електронними листами та підтвердження прийняття до виконання замовлень, господарський договір, за умовами якого позивач зобов`язався виготовити в місті Житомирі та поставити відповідачу на умовах Інкотермс 2010 ЕХW (Ех Wоrks / Франко завод), а відповідач - оплатити майно (меблі), а саме: капрі 1,8*2; вейрон 1,6*2 (чорна); ривьера + 1,6*2; камара + 1,8*2 (біла); ривьера 1,6* 1,9-дуб; каталина + 0,9*2 із шухлядками; бамбул 0,9*2; лотус 0,8*1,9 - сосна - (біла); спайкер 0,9*1,9; СС-11 шт.; СС-2 1шт.; ТТ-2 2 шт. (біла); ТТ-1 2 шт., на загальну суму (по ліжкам) 39 444,00 грн.;

- вказані ліжка позивачем відповідачу поставлені, з огляду на що відповідач в рахунок їх оплати загалом перерахував позивачу 19 722,00 грн.;

- враховуючи часткове повернення відповідачем позивачу товару, а саме тумб на загальну суму 6 340,00 грн., неоплаченим залишився товар на загальну суму 13 382,00 грн., які відповідач мав сплатити до 01.01.2019.

Суд першої інстанції визнав доведеними вказані обставини, з чим колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 174 ГК України, однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Стаття 181 ГК України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

На підтвердження факту укладення між сторонами договору у спрощений спосіб позивачем до матеріалів справи додано роздруківку листування між позивачем та відповідачем шляхом обміну електронними листами (а.с. 34-48), а також розписку від 02.10.2018 (а.с. 33) видану відповідачем позивачу на підтвердження того, що 02.110.2018 відповідач отримав від позивача товар на суму 39 444,00 грн., а також частково оплатив його.

Відповідач у апеляційній скарзі зазначив про те, що вказані електронні документи не можуть вважатися належними доказами по справі через відсутність такого реквізиту, як електронний цифровий підпис, а надані позивачем документи свідчать про наявність між сторонами не господарських, а приватноправових відносин.

Проте, незважаючи на відсутність у наданих позивачем електронних листах такого реквізиту, як електронний цифровий підпис, вказані документи визнаються колегією суддів належними та допустимими доказами у цій справі, оскільки їх зміст не суперечить наданій позивачем розписці, проти видачі якої відповідач не заперечує.

Отже, між сторонами у спрощений спосіб укладеного договір поставки.

Відповідач фактично не заперечив проти отримання від позивача товару, стягнення плати за який є предметом цього позову, зазначивши лише про те, що між сторонами виникли не господарські, а приватноправові відносин, з огляду на що цей спір не підсудний господарським судам.

Щодо вказаних посилань колегія суддів зазначає про те, що зі змісту наданої позивачем роздруківки листування між позивачем та відповідачем шляхом обміну електронними листами слідує, що як позивач, так і відповідач у спірних правовідносинах виступали саме як підприємці, а не фізичні особи, оскільки товар відповідачем було придбано для подальшої його реалізації іншим особам, комплектуючи позивач мав направляти саме на ім`я фізичної особи-підприємця, тощо.

Слід зазначити і про те, що матеріали справи не містять доказів придбання відповідачем одночасно семи ліжок для власного використання, в той час як згідно з кодами, зазначеними відповідачем під час державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності, відповідач здійснює підприємницьку діяльність за кодом КВЕД - виробництво та продаж матраців та меблів.

Вказаним вище спростовуються посилання відповідача на те, що цей спір не підсудний господарським судам.

З електронного листування сторін, а також розписки від 02.10.2018 слідує, що між сторонами було досягнуто згоди щодо поставки позивачем відповідачу меблів, а саме: капрі 1,8*2; вейрон 1,6*2 (чорна); ривьера + 1,6*2; камара + 1,8*2 (біла); ривьера 1,6* 1,9-дуб; каталина + 0,9*2 із шухлядками; бамбул 0,9*2; лотус 0,8*1,9 - сосна - (біла); спайкер 0,9*1,9; СС-11 шт.; СС-2 1шт.; ТТ-2 2 шт. (біла); ТТ-1 2 шт., поставлено товар на загальну суму 39 444,00 грн., з яких відповідачем було оплачено передоплату в сумі 11 833,00 грн., а також 02.10.2018 платіж на суму 7 889,00 грн., а решту - в сумі 19 722,00 грн. відповідач мав сплатити до 01.01.2019.

При цьому частину товару, а саме тумби загальною вартістю 6 340,00 грн., відповідач позивачу повернув, а відтак, неоплаченим залишився товар на суму 13 382,00 грн.

Також колегія суддів зазначає про те, що між сторонами фактично існує спір щодо комплектації поставленого товару, проте вказані обставини не є предметом розгляду у цьому спорі, в той час як відповідач не позбавлений права ініціювати вирішення такого спору в судовому порядку.

Щодо посилань відповідача на відсутність в матеріалах справи первинних документів в розумінні Податкового кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» колегія суддів зазначає про те, що сама лише відсутність таких документів з огляду на доведення належними та допустимими доказами факту поставки товару не може бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку оплатити такий товар.

При цьому колегія суддів зауважує відповідачу на такому.

Відповідно до статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Виходячи з принципу справедливості та добросовісності, відповідач, отримавши від позивача товар, мав вжити заходів для виконання свого зобов`язання по його оплаті, оскільки товар відповідачу не був подарований і відповідач мав обв`язки перед позивачем як постачальником такого товару.

Водночас колегія суддів зауважує сторонам на тому, що вони, як учасники господарських відносин, мають дотримуватись загальних правил щодо складення первинних документів.

Згідно зі ст. 712 ЦК України, за договором поставки, до яких відноситься укладений між сторонами у спрощений спосіб договір, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За змістом розписки від 02.10.2018, товар мав відповідачем бути оплачений до 01.01.2019, а відтак, починаючи з 01.01.2019, обов`язок щодо його оплати є простороченим.

За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання (в даному випадку актом цивільного законодавства - примітка суду), то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов`язання з оплати товару на загальну суму 13 382,00 грн.

Позивачем належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення своїх вимог, відповідач вказаних обставин належними та допустимими доказами не спростував.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 13 382,00грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо вимог про стягнення 3% річних в сумі 383,86 грн. та інфляційних втрат в сумі 455,00 грн. колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт несвоєчасного виконання відповідачем свого обов`язку сплатити позивачу спірний товар, позивач відповідно до приписів ст. 625 ЦК України має право нарахувати на суму несвоєчасно виконаних грошових зобов`язань 3 % річних та інфляційні втрати та звернутися за їх стягненням до суду.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 383,86 грн. та інфляційних втрат в сумі 455,00 грн. визнаються колегією суддів законними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі за розрахунком позивача. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо позовних вимог про стягнення пені в сумі 4 567,86 грн. слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно ч. 1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

У спірному договорі сторонами не передбачена відповідальність відповідача у вигляді пені за несвоєчасну оплату товару.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 4 567,86 грн. за несвоєчасну сплату платежів задоволенню не підлягають як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону. Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні цих вимог залишається без змін.

Щодо посилань відповідача на те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що копію позовної заяви відповідач не отримав, а ухвалу про відкриття провадження та призначення судового засідання на 11.02.2020 отримав лише 13.02.2020, а відтак, на момент прийняття оспорюваного рішення суд першої інстанції не з`ясував у належний законом спосіб причини неявки відповідача та розглянув справу без його участі, чим позбавив останнього права на участь в суді, колегія суддів зазначає про те, що матеріалами справи підтверджується факт направлення позивачем відповідачу копії позовної заяви та додатних до неї документів, а також факт своєчасного направлення судом першої інстанції ухвали про відкриття провадження від 13.01.2020 за адресою реєстрації відповідача, що свідчить про вжиття всіх дій, необхідних для повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи.

Водночас несвоєчасне отримання або неотримання документів є наслідком дій відповідача, що не може бути визнано підставою для скасування рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Олійник Валентини Миколаївни задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду Черкаської області від 11.02.2020 у справі № 925/1486/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати відповідача за подачу апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Олійник Валентини Миколаївни на рішення Господарського суду Черкаської області від 11.02.2020 у справі № 925/1486/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 11.02.2020 у справі № 925/1486/19 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Черкаської області від 11.02.2020 у справі № 925/1486/19.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Повернути до Господарського суду Черкаської області матеріали справи № 925/1486/19.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді С.О. Алданова

Л.П. Зубець