ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2020 р. Справа № 911/2342/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Ходаківської І.П.

Владимиренко С.В.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Київської області від 21.02.2020 (підписано 21.02.2020) (суддя Ярема В.А.)

у справі № 911/2342/19 Господарського суду Київської області

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 35)"

про стягнення 2 851,63 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

1. Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - НАК "Нафтогаз України", позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 35)" (далі - ДП "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 35)", відповідач) про стягнення пені у сумі 2 687,22 грн. та трьох процентів річних у сумі 164,41 грн.

2. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором № 2409/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014 в частині своєчасного проведення розрахунків за отриманий газ.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

3. Рішенням Господарського суду Київської області від 21.02.2020 у справі № 911/2342/19 (суддя Ярема В.А.) у задоволенні позовних вимог НАК "Нафтогаз України" відмовлено повністю.

4. Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що на заборгованість за поставлений природний газ, на яку позивачем нараховано та заявлено до стягнення у даній справі суми пені та трьох процентів річних, у силу положень ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії" не підлягають нарахуванню неустойка та проценти річних.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

5. Не погодившись із рішенням Господарського суду Київської області від 21.02.2020 у справі № 911/2342/19, НАК "Нафтогаз України" звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення повністю і прийняти нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача пені у сумі 2 687,22 грн. та трьох процентів річних у сумі 164,41 грн.

6. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, зокрема, Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії", ст.ст. 526, 629, 631, 654 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.ст. 193, 216, 217 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та процесуального права, а саме ст.ст. 7, 38, 86 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

7. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач не є організацією, на яку поширюється дія Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії".

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

8. Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2020 матеріали справи № 911/2342/19 передані на розгляд колегії суддів у складі: Демидова А.М. - головуючий, Ходаківська І.П., Владимиренко С.В.

9. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 21.02.2020 у справі № 911/2342/19; розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 04.05.2020.

Позиції сторін.

10. 29.04.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив ДП "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 35)" на апеляційну скаргу, в якому відповідач проти вимог апеляційної скарги заперечує і просить суд залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

11. Між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", найменування якого на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 № 1044 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 226) змінено на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Продавець), та Державним підприємством "Підприємство Білоцерківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (№ 35)", найменування якого змінено на Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 35)" (Покупець) укладено договір № 2409/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014 (далі - Договір).

12. Відповідно до п. 1.1 Договору Продавець зобов`язався передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ) на умовах цього Договору.

13. Згідно з п. 1.2 Договору газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

14. Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

15. Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання Покупцем п. 6.1 цього Договору він зобов`язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

16. Згідно з розділом 11 Договору, Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

17. Надалі, між сторонами було укладено ряд додаткових угод до Договору, якими, зокрема, внесено до Договору зміни щодо ціни газу та реквізитів Продавця.

18. Відповідно до викладених у позові доводів, на виконання умов Договору позивач протягом січня-квітня, жовтня-грудня 2015 року поставив відповідачу, а відповідач прийняв природний газ загальною вартістю 380 517,38 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств, а саме:

- б/н від 31.01.2015 за січень 2015 року на суму 52 081,29 грн.;

- б/н від 28.02.2015 за лютий 2015 року на суму 46 264,50 грн.;

- б/н від 31.03.2015 за березень 2015 року на суму 45 005,07 грн.;

- б/н від 30.04.2015 за квітень 2015 року на суму 38 021,63 грн.;

- б/н від 31.10.2015 за жовтень 2015 року на суму 27 442,75 грн.;

- б/н від 30.11.2015 за листопад 2015 року на суму 75 168,91 грн.;

- б/н від 31.12.2015 за грудень 2015 року на суму 96 533,23 грн., копії яких містяться в матеріалах справи.

19. Втім, за доводами позивача, відповідач свої зобов`язання за Договором у частині своєчасної оплати вартості поставленого газу належним чином не виконав, провівши розрахунки за поставлений за Договором газ з порушенням погоджених сторонами строків, повністю та остаточно 25.02.2016.

20. На підтвердження відповідних обставин позивач надав відомість по операціям з 01.01.2015 по 31.12.2017 за підписом заступника головного бухгалтера НАК "Нафтогаз України", а також розрахунок заборгованості відповідача за Договором.

21. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором, що полягає у порушенні передбачених п. 6.1 Договору строків оплати вартості поставленого газу, позивач просив суд стягнути з відповідача 2 687,22 грн. пені та 164,41 грн. трьох процентів річних, нарахованих за періоди:

- з 17.02.2015 по 18.03.2015 на 52 081,29 грн. заборгованості за січень 2015 року;

- з 17.03.2015 по 18.03.2015 на 46 264,50 грн. заборгованості за лютий 2015 року;

- з 17.11.2015 по 30.11.2015 на 4 000,00 грн. заборгованості за жовтень 2015 року;

- з 15.12.2015 по 21.12.2015 на 9 000,00 грн. заборгованості за листопад 2015 року;

- з 15.01.2016 по 24.02.2016 на 5 533,23 грн. заборгованості за грудень 2015 року.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

22. Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, за приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, є договір.

23. Згідно зі ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

24. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

25. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

26. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

27. Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

28. Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

29. Місцевий господарський суд дійшов обґрунтованих висновків про те, що підписання відповідачем актів приймання-передачі природного газу за січень-квітень, жовтень-грудень 2015 року без будь-яких заперечень щодо обсягу поставленого газу свідчить про прийняття відповідачем цього газу та породжує для останнього обов`язок щодо його оплати в повному обсязі у передбачені п. 6.1 Договору строки, відповідно до: 14.02.2015, 14.03.2015, 14.04.2015, 14.05.2015, 14.11.2015, 14.12.2015, 14.01.2016.

30. Натомість, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами у справі, відповідачем наведений обов`язок належним чином виконаний не був, оскільки остаточна оплата вартості поставленого газу за вказаний період здійснена ним з порушенням встановлених Договором строків - 25.02.2016.

31. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

32. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

33. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

34. Статтями 546, 549 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

35. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

36. Згідно з ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності) якщо інше не встановлено договором або законом.

37. 03.11.2016 Верховною Радою України прийнято Закон України № 1730-VIII "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії", який набрав чинності 30.11.2016 (далі - Закон).

38. Згідно зі статтею 2 цього Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

39. Статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що теплогенеруюча організація - суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію.

40. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов п. 1.2 Договору газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

41. В актах приймання-передачі природного газу також вказано, що позивач передає, а відповідач приймає природний газ виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

42. Отже, за встановлених обставин відповідач є теплогенеруючою організацією, а придбаний газ використовувався виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, що позивачем не спростовано.

43. Наявність чи відсутність відповідної ліцензії, у даному випадку, не впливає на статус відповідача як теплогенеруючої організації, оскільки ліцензуванню, зокрема, не підлягає вироблення теплової енергії для власних цілей.

44. Частиною першою статті 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

45. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

46. Відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

47. Поряд з тим, частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

48. З системного аналізу наведених вище норм матеріального права слідує, що частина 3 статті 7 Закону є нормою прямої дії, застосування якої не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності 30.11.2016 цим Законом.

49. При цьому, застосування вказаної норми не залежить від факту включення підприємства-споживача (боржника) до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки в силу частини 1 статті 58 Конституції України зазначений Закон не має зворотної дії в часі, не поширюється на правовідносини з розрахунків за поставлений природний газ, які проведено до набрання ним чинності, а визначає порядок врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, що не була погашена боржниками станом на 30.11.2016.

50. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.11.2019 у справі № 922/79/19.

51. Враховуючи викладене та беручи до уваги встановлені обставини погашення заборгованості за поставлений природний газ, на яку позивачем нараховано та заявлено до стягнення у даній справі пеню та три проценти річних, 25.02.2016, тобто до 30.11.2016 - набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії", колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що на зазначену заборгованість не підлягають нарахуванню неустойка та проценти річних у силу положень ч. 3 ст. 7 цього Закону.

52. За таких обставин, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 2 687,22 грн. пені та 164,41 грн. трьох процентів річних.

53. Поряд з тим, оскільки положення закону про правові наслідки спливу позовної давності застосовуються лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права і факт його порушення або оспорювання, тоді як під час розгляду даної справи судом було встановлено безпідставність матеріально-правової вимоги позивача, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для застосування передбачених законом наслідків спливу позовної давності за заявленим відповідачем клопотанням.

54. Частиною 4 статті 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

55. Апеляційним господарським судом, з огляду положення ст. 236 ГПК України, при розгляді даної справи враховані висновки Верховного Суду щодо застосування ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії", які викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 22.02.2018 у справі № 922/4355/14, від 28.02.2018 у справі № 911/3914/14, від 03.04.2018 у справі № 904/11325/16, від 06.04.2018 у справі № 904/10747/16, від 10.04.2018 у справі № 916/3054/16, від 11.04.2018 у справі № 910/17962/15, від 17.04.2018 у справі № 904/11358/16, від 26.04.2018 у справі № 911/3945/16, від 02.05.2018 у справі № 920/1060/16,15.05.2018 у справі № 908/3126/16, від 23.05.2018 у справі № 908/3125/16, від 23.05.2018 у справі № 908/2114/16, від 30.05.2018 у справі № 904/10733/16, від 20.06.2018 у справі № 916/3055/16, від 06.07.2018 у справі № 918/882/15, від 23.07.2018 у справі № 904/10294/17, від 07.08.2018 у справі № 925/1584/17, від 21.08.2018 у справі № 925/104/18, від 21.08.2018 у справі № 925/107/18, від 30.08.2018 у справі №905/2796/17, від 06.09.2018 у справі № 925/106/18, від 13.12.2018 у справі № 925/105/18, від 18.12.2018 у справі № 905/301/18, від 20.12.2018 у справі № 904/1619/18, від 22.12.2018 у справі № 904/2961/18, від 16.01.2019 у справі № 905/299/18 та інших.

56. Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

57. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.

58. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

59. У даній справі апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

60. За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги НАК "Нафтогаз України" відсутні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

61. Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

62. Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

63. З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Київської області від 21.02.2020 у справі № 911/2342/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Судові витрати.

64. У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 21.02.2020 у справі № 911/2342/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 21.02.2020 у справі № 911/2342/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/2342/19 повернути до місцевого господарського суду.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 05.06.2020.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді І.П. Ходаківська

С.В. Владимиренко