ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2020 року Справа № 923/290/20

Господарський суд Херсонської області у складі судді Сулімовської М.Б., за участю секретаря судового засідання Мальцевої О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державної установи "Північна виправна колонія ( № 90)", м.Херсон

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард", м.Київ

про стягнення 87275,09 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: Букалов С.С. (паспорт НОМЕР_1 , виданий Суворовським ВМ ХМВ УМВС України в Херсонській області 28.03.2007р.), представник, довіреність від 26.12.2019р.

Позивач Державна установа "Північна виправна колонія (№90)", м.Херсон звернувся до господарського суду із позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" про стягнення 87275,09 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань за договором №1/172 від 02.01.2019р. в частині оплати наданих послуг в січні 2020 року.

Ухвалою суду від 26.03.2020р. позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків заяви.

У встановлений господарським судом строк позивачем усунуто недоліки позовної заяви, про що 02.04.2020р. та 03.04.2020р. подано відповідну заяву та докази.

Ухвалою суду від 03.04.2020р. відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін, призначено перше засідання по справі на 28.04.2020р., встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи.

14.04.2020р. до суду звернувся позивач із заявою про зміну предмету позову, відповідно до якої, з урахуванням первісних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за надані в січні 2020 року послуги, просить стягнути 4061,78 грн. основної заборгованості, 80,57 грн. пені та 12,01 грн. 3% річних за надані послуги в лютому 2020 року.

Ухвалою суду від 21.04.2020р. прийнято до провадження заяву Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" від 23.04.2020р. №28/11-3436, подану до суду 14.04.2020р., про зміну предмету позову у справі №923/290/20; ухвалено в подальшому справу розглядати з врахуванням зміненого предмета позову; встановлено відповідачу строк 5 днів з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з урахуванням прийнятої заяви про зміну предмету позову.

27.04.2020р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з урахуванням первісно заявлених вимог. В означеному відзиві останній також зазначає про те, що позивач у позовній заяві невірно вказує відповідача, оскільки рішенням річних Загальних зборів акціонерів ПАТ "Агрохолдинг Авангард" (Протокол №2 від 23.04.2019р.) змінено тип акціонерного товариства з публічного на приватне.

До початку судового засідання 28.04.2020р. позивачем подано відповідь на відзив ПАТ "Агрохолдинг Авангард" в якій, крім іншого, просить змінити найменування відповідача юридичної особи ПрАТ "Агрохолдинг Авангард" з публічного на приватне.

Також відповідачем на електронну пошту суду подано відзив на позовну заяву з урахуванням зміни предмету позову.

Ухвалою суду від 28.04.2020р. змінено найменування відповідача з Публічного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" на Приватне акціонерне товариство "Агрохолдинг Авангард", відкладено судове засідання на 28.05.2020р.

В судове засідання 28.05.2020р. з`явився представник відповідача.

Позивач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався.

Враховуючи, що позивача було належним чином повідомлено про дане судове засідання, своїм правом взяти участь у розгляді його позову останній скористався на власний розсуд, суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи за наявними у ній доказами за відсутності представника позивача.

Представник відповідача позовні вимоги вважає необґрунтованими, просить відмовити в їх задоволенні.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 28.05.2020р., на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представника відповідача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

в с т а н о в и в:

Позивач Державна установа "Північна виправна колонія (№90)", м.Херсон звернувся до господарського суду із позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" про стягнення 87275,09 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань за договором №1/172 від 02.01.2019р. в частині оплати наданих послуг в січні 2020 року.

14.04.2020р. позивачем подано заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої, з урахуванням первісних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за надані в січні 2020 року послуги, просить стягнути 4061,78 грн. основної заборгованості, 80,57 грн. пені та 12,01 грн. 3% річних за надані послуги в лютому 2020 року.

Ухвалою суду від 21.04.2020р. заяву Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" від 23.04.2020р. №28/11-3436 про зміну предмету позову у справі прийнято до провадження.

Таким чином, суд розглядає позовні вимоги позивача Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" з урахуванням заяви про зміну предмету позову.

Так обґрунтовуючи вимоги позивач зазначає, що 02.01.2019 року між Державною установою "Північна виправна колонія (№ 90)" (Виконавець) та Публічним акціонерним товариством "Агрохолдинг Авангард" в особі директора філії "Чорнобаївське" Публічного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" Чіркова А.О. (Замовник) укладено договір про надання послуг № 1/172.

27 грудня 2019 року між вищезазначеними сторонами було укладено Додаткову угоду до Договору № 1/172 від 02.01.2019 року, якою змінено п. 7.1 Договору, а саме строк дії Договору продовжено до 31 грудня 2020 року.

Відповідно до умов даного Договору позивач зобов`язується надати в день відповідачу із числа засуджених від 15 до 30 осіб для виконання різних видів робіт (у період з 02 січня 2019 року).

Позивач згідно умов Договору надавав відповідачу із числа засуджених від 15 до 30 осіб для виконання різних видів робіт, чим виконував зобов`язання за Договором належним чином, зауважень щодо якості роботи до позивача не надходило.

Однак в порушення умов Договору Замовник не сплачує послуги на регулярній основі.

31. 01.2020 року позивачем були виставлені три рахунки на оплату послуг, наданих у січні 2020 року на суму 81233, 88 грн., а саме: рахунок на суму 47 229,00 грн. - нарахована заробітна плата засуджених; рахунок на суму 23 614,50 грн. - нарахування на заробітну плату засуджених у розмірі 50% згідно постанови Кабінету Міністрів України № 653 від 22.04.1999 року "Про заходи щодо забезпечення діяльності Державної кримінально-виконавчої служби"; рахунок на суму 10 390,38 грн. - ЄСВ на заробітну плату засуджених.

Проте, означена заборгованість відповідачем не погашена.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати наданих в січні 2020 року послуг, останньому нараховано 1651,37 грн. пені, 233,68 грн. 3% річних та 4156,16 грн. збитків.

Крім цього, 03.02.2020р. позивачем на виконання умов укладеного між сторонами договору було надано відповідачу 10 осіб із числа засуджених для виконання різних видів робіт.

03.02.2020р. сторонами підписано акт приймання-передачі виконаних робіт на суму 4061,78 грн. та позивачем виставлено рахунки на оплату послуг, наданих 03.03.2020р., в тому числі: рахунок на суму 2361,50 грн. - нарахована заробітна плата засуджених, рахунок на суму 1180,75 грн. - нарахування на заробітну плату засуджених у розмірі 50 % згідно постанови Кабінету Міністрів України № 653 від 22.04.1999 року "Про заходи щодо забезпечення діяльності Державної кримінально-виконавчої служби", рахунок на суму 519,53 грн. - ЄСВ на заробітну плату засуджених.

Разом з тим, основна заборгованість в сумі 4061,78 грн. не сплачена, у зв`язку з чим позивачем нараховано відповідачу 80,57 грн. пені та 12,01 грн. 3% річних.

За наведених обставин позивач просить задовольнити його вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача загалом 85295,66 грн. основної заборгованості, 1731,94 грн. пені, 245,69 грн. 3% річних та 4156,16 грн. збитків.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач у відзиві на позовну заяву та його представник в судовому засіданні зазначив, що не визнає вимоги Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" у повному обсязі, виходячи з наступного.

Як вбачається із Акту прийому-передачі виконаних робіт від 31 січня 2020 року, з боку відповідача його було підписано представником ПрАТ "Агрохолдинг Авангард" Чірковим А.О.

Однак, позивачем до матеріалів позовної заяви не надано жодної довіреності на особу, яка підписала вказаний акт. Враховуючи це, немає можливості встановити обсяг повноважень вказаної особи, та те, чи мала вона взагалі право на підписання Акту прийому-передачі виконаних робіт від 31 січня 2019 року.

Отже, на думку відповідача, вимога про стягнення основного боргу не підтверджена належними документами та є необґрунтованою.

Оскільки у позовній заяві та доданих до неї документах відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про наявність основної заборгованості, то і вимога про стягнення 3% річних та пені є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо понесених збитків, то відповідно до пункту 2 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції, зокрема за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у таких розмірах:

за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) ЄСВ на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 % своєчасно не сплачених сум,

за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) ЄСВ на платників, які допустили зазначене порушення починаючи з 01 січня 2015 року та надалі, - у розмірі 20 % своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за формою згідно з додатком 12 до Інструкції № 449.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

За несплату, неповну сплату або несвоєчасну сплату суми ЄСВ одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується ЄСВ (авансових платежів), накладається штраф у розмірі 10 % таких несплачених або несвоєчасно сплачених сум. При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій за формою згідно з додатком 15 до Інструкції № 449.

Розрахунок зазначеної штрафної санкції здійснюється за даними акта документальної перевірки платника ЄСВ.

Отже, нарахування штрафних санкцій у разі своєчасно не сплачених платником сум ЄСВ здійснюється органом доходів і зборів у порядку і розмірах, визначених законодавством.

Однак, позивач до позову не надає будь-яких підтверджень складання щодо нього будь-яких рішень про застосування штрафних санкцій та нарахування пені, виданих органами ДПС. Також позивач не надає жодних підтверджень того, що ним було сплачено будь-які суми штрафних санкцій за несвоєчасно сплачені суми ЄСВ.

Враховуючи зазначене відповідач зауважує, що вимога про стягнення понесених збитків у сумі 4156,16 гривень є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

28.04.2020р. на електронну пошту суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з урахуванням зміни предмету позову, який подано до суду без електронного цифрового підпису, про що відповідальною особою апарату господарського суду складено довідку від 28.04.2020р., про що господарським судом було зазначено в ухвалі від 28.04.2020р. про відкладення судового засідання.

Станом на час проведення даного судового засідання оригінал відзиву на позовну заяву з урахуванням зміни предмету позову до суду не надходив.

При цьому присутній в судовому засіданні представник ПАТ "Агрохолдинг Авангард" зазначив, що викладена у відзиві на позовну заяву позиція стосується і заяви про зміну предмета позову, а тому просив врахувати її при розгляді даної справи та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, заслухавши пояснення представника відповідача, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 02.01.2019р. між Державною установою "Північна виправна колонія (№90)", в особі начальника Соболєва Є.О. (Виконавець) та Публічним акціонерним товариством "Агрохолдинг Авангард", в особі директора філії "Чорнобаївське" ПАТ "Агрохолдинг Авангард" Чіркова А.О., що діє на підставі довіреності (Замовник), укладено договір про надання послуг №1/172 (а.с.37).

За умовами договору Виконавець зобов`язується надати в день Замовнику із числа засуджених від п`ятнадцяти до тридцяти осіб для виконання різних видів робіт (у період з 02.01.2019р. по 31.12.2019р.), а Замовник проводить розрахунок за виконані роботи.

Роботи надаватимуться на об`єкті, розташованому за адресою: Херсонська область, Білозерський район, с.Східне.

В розділі 3 договору сторони дійшли згоди щодо порядку розрахунків.

Так відповідно до умов розділу 3, Замовник веде щоденний облік виконаних робіт (акт), за результатами якого виконує розрахунок за виконані роботи не пізніше 10 числа наступного місяця, після якого було надано послуги.

Розмір заробітної плати (одного працюючого), яку Замовник перераховує Виконавцю за надані послуги, становить розмір мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" на момент надання послуг силами засуджених. Робота у святковий і неробочий день оплачується у подвійному розмірі.

Додатково на заробітну плату Замовник перераховує на розрахунковий рахунок Виконавця:

- згідно постанови КМУ "Про заходи щодо забезпечення діяльності Державної пенітенціарної служби" нарахування на заробітну плату засуджених у розмірі 50%;

- згідно статті 122 Кримінально-виконавчого кодексу України, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" нарахування на заробітну плату засуджених у розмірі 22%.

27.12.2019р. між сторонами укладено Додаткову угоду до Договору №1/172 від 02.01.2019р., за умовами якої продовжено строк дії договору до 31.12.2020р.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, в січні-лютому 2020 року позивачем на виконання умов укладеного між сторонами договору було надано для роботи на об`єкті відповідача із числа засуджених 18 осіб в січні та 10 осіб в лютому місяці 2020 року, що підтверджено табелями обліку робочого часу комплексної бригади ДСР на контрагентському об`єкті ПрАТ "Агрохолдинг Авангард" Філія "Чорнобаївске" ПрАТ "Агрохолдинг Авангард" за січень, лютий 2020 року.

31.01.2020р. між сторонами підписано Акт прийому-передачі виконаних робіт (послуг) на суму 81233,88 грн., 03.02.2020р. - Акт на суму 4061,78 грн.

31.01.2020р. позивачем виставлено відповідачу рахунки на оплату послуг, наданих у січні 2020 року, на суму 81233, 88 грн., а саме:

- рахунок на суму 47 229,00 грн. - нарахована заробітна плата засуджених ;

- рахунок на суму 23 614,50 грн. - нарахування на заробітну плату засуджених у розмірі 50% згідно постанови Кабінету Міністрів України № 653 від 22.04.1999 року "Про заходи щодо забезпечення діяльності Державної кримінально-виконавчої служби";

- рахунок на суму 10 390,38 грн. - ЄСВ на заробітну плату засуджених.

03.02.2020р. позивачем виставлено рахунки на оплату послуг, наданих 03.02.2020р., на суму 4061,78 грн., а саме:

- рахунок на суму 2361,50 грн. - нарахована заробітна плата засуджених;

- рахунок на суму 1180,75 грн. - нарахування на заробітну плату засуджених у розмірі 50% згідно постанови Кабінету Міністрів України № 653 від 22.04.1999 року "Про заходи щодо забезпечення діяльності Державної кримінально-виконавчої служби";

- рахунок на суму 519,53 грн. - ЄСВ на заробітну плату засуджених.

Таким чином, протягом січня-лютого 2020 року позивачем було надано відповідачу послуг на загальну суму 85295,66 грн., проте останній свої зобов`язання щодо оплати отриманих послуг не виконав, заборгованість не сплатив, протилежного суду не доведено.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач зауважив, що позивачем не подано до суду жодної довіреності на особу, яка підписала акти приймання-передачі наданих послуг. Враховуючи це, немає можливості встановити обсяг повноважень вказаної особи, та те, чи мала вона взагалі право на підписання таких актів.

Суд критично ставиться до даної позиції відповідача та зауважує наступне.

Як зазначено вище, договір про надання послуг №1/172 від 02.01.2019р., на підставі якого виникла заборгованість, укладено між Державною установою "Північна виправна колонія (№90)", в особі начальника Соболєва Є.О. та Публічним акціонерним товариством "Агрохолдинг Авангард", в особі директора філії "Чорнобаївське" ПАТ "Агрохолдинг Авангард" Чіркова А.О., що діє на підставі довіреності.

Договір підписано уповноваженими представниками обох сторін, підписи скріплено печатками.

При цьому суд звертає увагу на те, що відповідачем не заперечується факт укладення між сторонами означеного договору.

31.01.2020р. та 03.02.2020р. між сторонами підписано Акти прийому-передачі виконаних робіт (послуг), в яких зазначено, що сторони претензій одна до одної не мають.

Від Замовника Акти підписано Чірковим А.О., підпис скріплено печаткою Філії "Чорнобаївське".

За умовами п.1.2 договору, обумовлені в ньому послуги надаватимуться на об`єкті, розташованому за адресою: Херсонська область, Білозерський район, с.Східне.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно ПрАТ "Агрохолдинг Авангард" (а.с.5-7), Філія "Чорнобаївське" Приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" є відокремленим підрозділом останнього та розташована за адресою: 75020, Херсонська область, Білозерський район, селище Східне.

Отже, за укладеним між сторонами договором послуги надавались саме за місцезнаходженням Філії "Чорнобаївське".

Відповідно до розділу 8 Положення про Філію "Чорнобаївське" Публічного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард", затвердженого протоколом №2 засідання Наглядової ради Публічного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" від 12.05.2016р. (а.с.8-12), Філію очолює Директор, який призначається за рішенням Наглядової ради товариства.

Директор здійснює оперативне керівництво діяльністю Філії та наділяється відповідно до чинного законодавства України всіма необхідними повноваженнями для виконання функціональних обов`язків.

Директор Філії виконує обов`язки на підставі довіреності, у якій визначаються межі повноважень по управлінню майном Філії, а також обсяг його повноважень щодо укладання від імені товариства угод та здійснення інших юридичних дій.

Директор Філії, вступаючи в договірні відносини з третіми особами, зобов`язаний пред`являти для ознайомлення довіреність на право здійснення юридичних дій від імені товариства.

Звертаючись до господарського суду із даною позовною заявою позивач зазначив, що під час укладення Договору позивачем були перевірені повноваження директора Філії на підписання господарських договорів, однак копія довіреності отримана не була.

Таким чином суд констатує, що позивач дійсно позбавлений можливості надати примірник такої довіреності до матеріалів справи.

Разом з тим, суд враховує, що за приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому, стверджуючи про можливе обмеження повноважень директора Філії на підписання Актів приймання-передачі наданих послуг, відповідач не був позбавлений можливості подати до суду відповідні докази - довіреність директора філії "Чорнобаївське".

Проте, означені докази відповідачем до суду не подані, отже заперечення останнього щодо обсягу повноважень особи, яка підписала Акти прийому-передачі виконаних робіт (послуг) від Замовника (відповідача), є необґрунтованими та спростовуються вищенаведеним.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 ЦК України).

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За своєю правовою природою укладений між сторонами правочин є договором про надання послуг.

За приписами ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем (Виконавцем) було надано послуги відповідачу (Замовнику) на загальну суму 85295,66 грн.

Означені роботи (послуги) прийнято Замовником без зауважень, що підтверджено відповідними актами.

Разом з тим, відповідач свої зобов`язання не виконав, надані послуги не оплатив, протилежного суду не доведено.

За наведених обставин, вимоги позивача Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" в частині стягнення з відповідача 85295 грн. 66 коп. основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, в разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати наданих послуг, позивач також просить стягнути з останнього 1731,94 грн. пені, 245,69 грн. 3% річних.

Що стосується стягнення з відповідача пені, суд звертає увагу на наступне.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій, відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України, встановлюється законом, а в разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частиною шостою статті 232 ГК України.

Згідно зі ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 4.1. Договору сторони передбачили відповідальність за порушення термінів оплати. У разі несвоєчасної оплати Замовником вартості виконаних робіт, останній сплачує Виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення несплаченого платежу.

За неналежне виконання відповідачем умов договору в частині сплати заборгованості позивачем за період з 11.02.2020р. по 16.03.2020р. (виходячи із суми боргу 81233,88 грн.) нараховано 1651,37 грн. пені, та за період з 11.03.2020р. по 13.04.2020р. (виходячи із суми боргу 4061,78 грн.) нараховано 80,57 грн. пені.

Судом здійснено перевірку нарахованої суми пені та встановлено наступне.

Так за обрахунком суду належною до сплати сумою пені за період з 11.02.2020р. по 16.03.2020р. є 1691,26 грн.

Розрахунок пені

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка (% у рік)Пеня
11.02.202012.03.3.8811221 513.70
13.03.202016.03.2020481 233.881020177.56
Всього: 1 691.26
Проте, оскільки господарський суд не може виходити за межі позовних вимог, вимоги в цій частині задовольняються у заявленій позивачем сумі - 1651, 37 грн.

За період з 11.03.2020р. по 13.04.2020р. за розрахунком суду сума пені складає 75,89 грн.

Розрахунок пені

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка (% у рік)Пеня
11.03.202012.03.202024 061.0011224.88
13.03.202013.04.2020324 061.00102071.01
Всього: 75.89

Таким чином, вимоги за означений період підлягають частковому задоволенню в сумі 75,89 грн., у задоволенні решти вимог в сумі 4,68 грн. слід відмовити.

Отже, вимоги позивача в частині стягнення пені задовольняються судом частково в загальній сумі 1727,26 грн., у задоволенні вимог в частині стягнення 4,68 грн. пені суд відмовляє.

Вимоги позивача в частині стягнення 3% річних також підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За період з 11.02.2020р. по 16.03.2020р. позивачем заявлено до стягнення 233,68 грн. 3% річних, за період з 11.03.2020р. по 13.04.2020р. - 12,01 грн.

За обрахунком суду сума 3% річних складає 233,05 грн. за період з 11.02.2020р. по 16.03.2020р.:

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки
11.02.202016.03.3.883233.05
Всього: 35 233.05

та 11,32 грн. за період з 11.03.2020р. по 13.04.2020р.:

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки
11.03.202013.04.2020344 061.00311.32
Всього: 34 11.32

Отже, вимоги в частині стягнення 3% річних задовольняються судом в сумі 244 грн. 37 коп., у задоволенні решти вимог в сумі 1,32 грн. суд відмовляє.

Що стосується вимог в частині стягнення з відповідача 4061,78 грн. збитків, суд звертає увагу на наступне.

Як зазначає позивач, згідно п.п. 4.2.- 4.3. Договору за порушення умов Договору винна сторона відшкодовує завдані збитки; за неналежне виконання зобов`язань за цим договором винна сторона несе відповідальність пропорційно нанесених збитків іншій стороні.

Пунктом 3.3.2. Договору передбачено, що додатково на заробітну плату Замовник перераховує на розрахунковий рахунок Виконавця згідно ст. 122 КВК України, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" нарахування на заробітну плату засуджених у розмірі 22 %.

Відповідно до пп. 2 п. 11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску накладення штрафу у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування).

Платником єдиного внеску за засуджених у розумінні Закону є позивач. У зв`язку із простроченням відповідачем оплати за договором позивач мав сплатити штрафні санкції за несвоєчасну сплату ЄСВ за засуджених.

Таким чином, позивач стверджує, що поніс збитки у розмірі 4 156, 16 грн., завдані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором.

Ухвалою від 26.03.2020р. про залишення позовної заяви без руху господарський суд зауважив, що позивачем не наведено правових підстав щодо стягнення з відповідача збитків, не наведено та не подано доказів, які підтверджують факт понесення позивачем збитків у заявленій сумі.

У заяві від 02.04.2020р. про усунення недоліків позовної заяви позивач зазначив, що оскільки відповідачем належним чином зобов`язання за договором не виконуються, оплата єдиного внеску за засуджених здійснювалася Державною установою "Північна виправна колонія (№90)" за рахунок власних коштів, наявних на спеціальному рахунку, що, в свою чергу, погіршило фінансове становище установи. На підставі погашення заборгованості відповідача перед засудженими установа має значну затримку по сплаті інших фінансових зобов`язань перед контрагентами.

На підтвердження факту сплати ЄСВ за засуджених у розмірі 10390,38 грн. позивачем надано копію платіжного доручення №94 від 17.02.2020р.

Суд зауважує, що відповідно до приписів статті 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За змістом статті 225 Кодексу, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються серед іншого: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Статтею 226 Кодексу визначні умови і порядок відшкодування збитків. Так, учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов`язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб`єктам, - зобов`язаний відшкодувати на вимогу цих суб`єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.

Отже, одним із видів збитків, у розумінні вказаних правових положень, є додаткові витрати, зроблені управленою стороною, на сплату штрафних санкцій іншим суб`єктам.

З огляду на положення частини 1 статті 74 ГПК України, позивач зобов`язаний довести наявність таких витрат у контексті фактичної їх сплати, проте відповідних доказів ним не надано.

Суд звертає увагу, що для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Отже, при зверненні з позовними вимогами про стягнення збитків позовна заява має містити повний виклад обставин та зазначення доказів у контексті наявності усіх вищенаведених елементів складу цивільного правопорушення в спірному випадку.

При цьому, суд не приймає до уваги надане позивачем платіжне доручення №94 від 17.02.2020р., оскільки останнє свідчить про сплату 10390,38 грн. ЄСВ з заробітної плати за січень 2020 року, а не суми штрафу, про що йдеться у позовній заяві.

За наведених обставин суд констатує, що позивачем не доведено наявність збитків, які він пов`язує із нарахуванням штрафних санкцій через несвоєчасну сплату вартості наданих послуг, а тому у задоволенні вимог в частині стягнення з відповідача 4156,16 грн. збитків слід відмовити.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами ст.16 цього Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно ст.4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

На думку суду, позивачем обрано вірний спосіб захисту порушеного права , який відповідає тим, що передбачені законодавством, та забезпечить відновлення порушеного права позивача.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, господарський суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, нормативно та документально доведеним, та підлягає частковому задоволенню.

Так з відповідача Приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" на користь позивача Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" підлягає стягненню 85295,66 грн. основного боргу, 1727,26 грн. пені та 244,37 грн. 3% річних.

У задоволенні решти вимог, що складаються з 4156,16 грн. збитків, 4,68 грн. пені та 1,32 грн.3% річних, суд відмовляє.

При зверненні до суду із даним позовом позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2102,00 грн. на підставі платіжного доручення №162 від 17.03.2020р.

За наведеного, з відповідача, на підставі ст.129 ГПК України, підлягає стягненню на користь позивача 2006,31 грн. судового збору пропорційно задоволеним вимогам.

Решта судового збору в сумі 95,69 грн. покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" (, 03115, м.Київ, просп. Перемоги, буд.121В) на користь Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" (, 73032, м.Херсон, вул.Некрасова, 234) - 85295 (вісімдесят п`ять тисяч двісті дев`яносто п`ять) грн. 66 коп. основного боргу, 1727 (одна тисяча сімсот двадцять сім) грн. 26 коп. пені, 244 (двісті сорок чотири) грн. 37 коп. 3% річних.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" (, 03115, м.Київ, просп. Перемоги, буд.121В) на користь Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" (, 73032, м.Херсон, вул.Некрасова, 234) - 2006 (дві тисячі шість) грн. 31 коп. судового збору.

4. У задоволенні решти позову відмовити.

5. Судовий збір сумі 95 грн. 69 коп. покласти на позивача Державну установу "Північна виправна колонія (№90)"

6. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення з врахуванням продовження такого строку на час дії карантину згідно положень Закону України від 30.03.2020р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Згідно п.п. 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 02.06.2020р.

Суддя М.Б. Сулімовська