ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2020 рокуСправа № 912/213/20
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Тимошевської В.В. за участі секретаря судового засідання Солдатової К.І. розглянув у відкритому судовому засіданні справу №912/213/20

за позовом: Фізичної особи-підприємця Гориславець Наталії Григорівни, АДРЕСА_1

до відповідача Олександрійської міської ради Кіровоградської області, 28000, Кіровоградська область, м.Олександрія, просп. Соборний, буд.59

про визнання продовженим договору

Представники сторін:

від позивача - Гориславець Н.Г., особисто;

від відповідача - Шихахмедов З.Ш ., довіреність № 7/12/23/1 від 03.01.2020.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Фізичною особою-підприємцем Гориславець Наталією Григорівною (ФОП Гориславець Н.Г., позивач) подано до господарського суду позовну заяву з вимогами до Олександрійської міської ради Кіровоградської області (Олександрійська міська рада, відповідач) про визнання продовженим договору № 174 особистого строкового сервітуту від 08 листопада 2016 року, укладеного між Олександрійською міською радою та Фізичною особою-підприємцем Гориславець Наталією Григорівною про встановлення сервітутного землекористування на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: по вул . Григорія Сокальського біля будівлі № 81 (кадастровий номер :11:326:0015) на той самий строк та на тих же умовах, з покладенням на відповідача судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на порушення його прав, як сервітуарія за договором, що полягає в ухиленні відповідача від визнання факту продовження договору, незаконності відмови від продовження договору, відсутності рішень про продовження договору або про обґрунтовану відмову в продовжені договору, недотримання відповідачем пункту 2.3. договору, яким передбачено переважне право позивача на поновлення договору.

Як на правові підстави позову позивач вказав ст. ст. 401, 402, 627-629 Цивільного кодексу України, ст. ст. 99,100,122 Земельного кодексу України. Зазначено про порушення відповідачем ст. 1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвалою від 27.01.2020 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 24.02.2020; сторонам встановлено строк для подання заяв по суті.

В межах встановленого строку від Олександрійської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечено проти задоволення позовних вимог повністю з тих підстав, що рішення про продовження позивачу дії договору особистого сервітуту прийнято не було, позивач скористався неправильним способом захисту порушеного права, оскільки зміни до договору вносяться шляхом укладення додаткової угоди, яка є єдиною підставою для продовження існування договірних відносин (а.с. 47-68).

24.02.2020 суд розпочав підготовче засідання, в якому постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого провадження та відкладено підготовчого засідання на 19.03.2020.

В підготовчому засіданні 19.03.2020 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.04.2020.

16.04.2020 до суду від ФОП Гориславець Н.Г. надійшла відповідь на відзив (а.с. 90-93), в якій позивачем на спростування заперечень відповідача зазначено, що по суті заявлено вимогу про визнання юридичного факту поновлення договору, а не про укладення відповідної додаткової угоди; обраний позивачем спосіб захисту є ефективним та узгоджується з нормами ст. 16 Цивільного кодексу України.

17.04.2020 суд відкрив судове засідання з розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 17.04.2020 судом постановлено ухвалу про продовження позивачу строку для подання відповіді на відзив до 16.04.2020 включно та враховано подану відповідь під час розгляду справи; розгляд справи по суті відкладено до 22.05.2020.

22.05.2020 суд продовжив судове засідання з розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 22.05.2020 позивачем позовні вимоги підтримано повністю; представником відповідача заперечено проти задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні судом досліджено докази у справі.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, заслухавши пояснення сторін, які наведено в обґрунтування підстав позову і заперечень проти позовних вимог, суд встановив наступні обставини, які є предметом доказування у справі, та подані сторонами на їх підтвердження докази

Згідно рішення Олександрійської міської ради від 16.09.2016 № 156 Гориславець Наталії Григорівні надано в тимчасове користування терміном на 3 (три) роки на умовах особистого строкового сервітуту за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови Олександрійської міської ради по вул. Григорія Сокальского (Карла Лібкнехта) біля будівлі № 81 для розміщення тимчасової споруди земельну ділянку площею 0,0050 га (у т.ч. площею 0,0050 га - землі, які використовуються в комерційних цілях) за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови Олександрійської міської ради з виконанням комплексного благоустрою прилеглої території на землях міської ради (а.с. 10).

На підставі вказаного рішення 08.11.2016 між Олександрійською міською радою (Власник) та ФОП Гориславець Н.Г (Землекористувач) укладено договір № 174 особистого строкового сервітуту (далі - Договір, а.с. 11-13).

Згідно Договору встановлено сервітутне землекористування (обмежене платне користування) на земельну ділянку площею 50,00 кв.м, яка знаходиться за адресою: по вул. Григорія Сокальського (Карла Лібкнехта) (біля будівлі № 81 ) (кадастровий номер :11:326:0015).

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що сервітутне землекористування встановлюється для розміщення тимчасової споруди площею 50,00 кв.м. Категорія земель за основним цільовим призначенням - землі житлової та громадської забудови. Категорія земель за функціональним призначенням - землі, які використовуються в комерційних цілях.

Договором встановлено плату за сервітутне землекористування (розділ 3), визначено права та обов`язки сторін (розділ 7), передбачено відповідальність сторін (розділ 6) та погоджено інші умови Договору.

Відповідно до пункту 2.1. Договору, сервітутне землекористування встановлено терміном на 3 (три) роки.

В пункті 2.3. Договору зазначено, що після закінчення терміну дії Договору Землекористувач має переважне право на поновлення Договору на новий термін, якщо інше не передбачено цим Договором, або ухвалою суду чи рішенням Олександрійської міської ради. У цьому разі зацікавлена сторона повинна письмово повідомити другу сторону про бажання щодо продовження дії Договору на новий термін не пізніше ніж за два місяці до його закінчення.

Право користування (сервітут) на земельну ділянку за кадастровим номером :11:326:0015 зареєстровано за Гориславець Н.Г. в реєстрі речових прав 25.11.2016 зі строком дії 3 роки (а.с. 14).

Перебування земельної ділянки за кадастровим номером :11:326:0015 в комунальній власності територіальної громади м. Олександрії в особі Олександрійської міської ради підтверджується матеріалами справи, зокрема Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 14, 15).

22.08.2019 Гориславець Н.Г. звернулась до Олександрійської міської ради через Центр надання адміністративних послуг Олександрійської міської ради із заявою про продовження Договору на тимчасове користування на умовах особистого строкового сервітуту терміном на 5 років земельною ділянкою площею 50,00 кв. м. для встановлення та обслуговування тимчасової споруди за адресою: вул. Григорія Сокальського (а.с. 37). До заяви додано, зокрема, довідку податкової інспекції про відсутність заборгованості по податках і зборах, копію Договору № 174 від 08.11.2016.

Листом від 05.09.2019 року № 44/02/06/02 за підписом першого заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Олександрійської міської ради повідомлено ФОП Гориславець Н.Г., що земельна ділянка по вул. Григорія Сокальського від вул. Григорія Усика до вул. Перспективної надана КП "Олександрійський центральний ринок" для організації торгівлі та облаштування тимчасовими спорудами, у зв`язку з чим продовження договору особистого строкового сервітуту № 174 на земельну ділянку по вул . Григорія Сокальського ( біля будівлі № 81) площею 0,0050 га є неможливим (а.с. 38).

Предметом спору є визнання продовженим Договору на той самий строк і на тих же умовах.

Судом при вирішені спору враховано, що земельний сервітут за Договором встановлено для розміщення тимчасової споруди - торгівельного павільйону, яка використовується для ведення підприємницької діяльності. Договір підписано Гориславець Н.Г. , як фізичною особою-підприємцем (остання сторінка Договору). Наведене відносить спір у даній справі до юрисдикції господарського суду.

Норми права, які застосовано судом.

Згідно зі статтею 395 Цивільного кодексу України сервітут є речовим правом на чуже майно, яке полягає у обмеженому користуванні чужим майном для задоволення потреб, які не можуть бути задоволені іншим шляхом.

Статтею 98 Земельного кодексу України встановлено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

Стаття 99 Земельного кодексу України визначає види права земельних сервітутів, серед яких право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм).

Відповідно до статті 100 Земельного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 101 Земельного кодексу України дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи. Земельний сервітут не може бути предметом купівлі-продажу, застави та не може передаватися будь-яким способом особою, в інтересах якої цей сервітут встановлено, іншим фізичним та юридичним особам. Власник, землекористувач земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом. Власник земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право на відшкодування збитків, завданих встановленням земельного сервітуту.

Випадки припинення дії земельного сервітуту передбачені статтею 102 Земельного кодексу України. Так, дія земельного сервітуту підлягає припиненню у випадках: а) поєднання в одній особі суб`єкта права земельного сервітуту, в інтересах якого він встановлений, та власника земельної ділянки; б) відмови особи, в інтересах якої встановлено земельний сервітут; в) рішення суду про скасування земельного сервітуту; г) закінчення терміну, на який було встановлено земельний сервітут; ґ) невикористання земельного сервітуту протягом трьох років; д) порушення власником сервітуту умов користування сервітутом. На вимогу власника земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, дія цього сервітуту може бути припинена в судовому порядку у випадках: а) припинення підстав його встановлення; б) коли встановлення земельного сервітуту унеможливлює використання земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, за її цільовим призначенням.

Мотивована оцінка аргументів сторін.

Як встановлено матеріалами справи, сервітутне землекористування, згідно Договору, встановлено терміном на 3 роки. Отже, Договором встановлено строковий земельний сервітут, що узгоджується з частиною 2 ст. 98 Земельного кодексу України.

Враховуючи умови Договору та дату реєстрації за позивачем права - 25.11.2016, строк земельного сервітуту, встановленого Договором, до 25.11.2019.

Згідно наведених вище положень ст. 102 Земельного кодексу України, закінчення терміну, на який було встановлено земельний сервітут, припиняє дію земельного сервітуту. Пунктом 8.2. Договору передбачено, що підставою припинення Договору є, зокрема, закінчення терміну, на який було встановлено сервітутне землекористування.

Таким чином, закінчення строку, на який встановлено земельний сервітут, зумовлює припинення дії такого земельного сервітуту та припинення Договору особистого строкового сервітуту № 174 від 08.11.2016.

Норми законодавства не передбачають автоматичного продовження договору сервітуту або дії сервітуту, у тому числі земельного, та не визначають підстав для такого продовження.

Як звертає увагу позивач у відповіді на відзив, обов`язковість укладення додаткової угоди про поновлення договору може бути прямо передбачена законом, зокрема ч. 8 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", або визначення продовження договору автоматично, як то встановлено ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Так, дійсно наведені вище норми законодавства передбачають випадки продовження договорів оренди, однак до правовідносин щодо сервітуту не підлягають застосуванню положення законодавства про оренду. Правовідносини оренди та правовідносини сервітуту врегульовано різними нормами законодавства. Позивач згідно поданого позову не наводить посилань на норму права, за якою передбачено автоматичне продовження договору або дії земельного сервітуту.

Положення цивільного законодавства закріплюють свободу договору, в силу якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. ст. 6, 627, 628 Цивільного кодексу України). Зокрема, як передбачено в ст.6 Цивільного кодексу України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Водночас, сторони в Договорі не передбачили автоматичного продовження дії такого Договору.

Пункт 2.3. Договору, на який вказує позивач, передбачає переважне право Землекористувача на поновлення Договору на новий термін. Так, згідно пункту 7.3. Договору, позивач має переваги на поновлення Договору про сервітутне землекористування. Однак, пункт 2.3. Договору, як і інші пункти Договору, не містять умов саме про автоматичне поновлення (продовження) Договору, у тому числі за наявності обставин безпідставної відмови в продовженні Договору чи з підстав не розгляду звернення Землекористувача, чи з інших підстав.

За змістом пунктів 2.3., 7.3. Договору передбачено переважне право на поновлення Договору. Між тим, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо встановлення або про намір встановити земельний сервітут на земельну ділянку кадастровий номер :11:326:0015 іншим особами. за і

Суд враховує, що предметом позову не є оскарження рішення чи зволікання і бездіяльність відповідача з розгляду звернення позивача про поновлення Договору, з підстав чого та з огляду на відсутність встановлення обставин автоматичного продовження Договору суд не надає оцінку доводам позивача щодо порушення відповідачем порядку розгляду заяви від 22.08.2019 про продовження Договору.

Суд наголошує, що розгляд справи здійснюється в межах позовних про визнання договору продовженим, а тому досліджуються обставини, пов`язані саме з продовженням договору. В межах даної справи суд не досліджує підстави для встановлення земельного сервітуту як такого та не встановлює наявність порушень інших прав позивача, які виходять за межі позовної вимоги (предмета позову).

Разом з цим враховано, що Олександрійською міською радою рішення про продовження Гориславець Н.Г. договору особистого строкового сервітуту, як повідомив відповідач, не прийнято.

За відсутності встановлених обставин продовження Договору, суд відхиляє доводи позивача щодо порушення відповідачем статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Окрім того, як вже зазначено, умовами Договору особистого сервітуту та приписами законодавства України, включаючи Земельного кодексу України, не передбачено автоматичного або обов`язкового продовження договору особистого земельного сервітуту відносно розміщення тимчасових споруд для ведення підприємницької діяльності. Тому позивач, укладаючи Договір строкового особистого сервітуту повинен був усвідомлювати, що такий договір, як і дія земельного сервітуту, є строковим та відповідно до законодавства і умов Договору підлягає припиненню, зокрема, по закінченню дії земельного сервітуту. Згідно підпункту г) пункту 7.4. Договору, Землекористувач зобов`язаний у належному стані повернути Власнику земельну ділянку після закінчення строку дії Договору.

Таким чином, посилання позивача на порушення ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в даному випадку є безпідставним.

З підстав наведеного та оскільки судом не встановлено обставин автоматичного продовження (поновлення) Договору особистого строкового сервітуту № 174 від 08.11.2016, правові підстави для визнання продовженим такого Договору відсутні, у зв`язку з чим суд відмовляє в задоволенні позову повністю.

Одночасно суд не бере до уваги заперечення відповідача щодо неправильно обраного позивачем способу захисту права через відсутність проекту додаткової угоди, оскільки такі доводи наведено без урахування характеру конкретних спірних правовідносин, які є предметом розгляду у справі.

У відповідності до частини 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України сплачений позивачем за подання позову судовий збір покладається на позивача.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Згідно поданого позову позивач просив покласти на відповідача понесені судові витрати, до яких, за орієнтовним розрахунком, включено витрати на надання правової допомоги в розмірі 3 500,00 грн (а.с. 39).

В судовому засіданні 22.05.2020 позивачем до судових дебатів шляхом оголошення подано заяву про подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката в порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Суд враховує, що положеннями частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України не передбачено, що заява про надання доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат, зроблена стороною у справі до закінчення судових дебатів, має здійснюватися виключно у письмовій формі.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у постанові від 08.10.2019 у справі № 920/810/18.

За правилами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 221 Господарського процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

У відповідності до п. 5 ч. 6 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат.

Враховуючи викладене, господарський суд призначає судове засідання для вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката на 03.06.2020 о 10:00 год, про що зазначає в резолютивній частині рішення, та встановлює позивачу строк для подачі суду доказів щодо розміру понесених ним судових витрат не пізніше 27.05.2020.

Керуючись ст. 74, 76, 77, 129, 221, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити повністю.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 03.06.2020 о 10:00 год. Встановити позивачу строк для подання доказів щодо розміру, понесених судових витрат, не пізніше 27.05.2020.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Належним чином засвідчені копії рішення направити Фізичній особі-підприємцю Гориславець Наталії Григорівні за адресою: АДРЕСА_1 , Олександрійській міській раді Кіровоградської області за адресою: 28000, Кіровоградська обл., м. Олександрія, просп. Соборний, буд.59.

Повне рішення складено 01.06.2020.

Суддя В.В.Тимошевська