УХВАЛА

м. Київ

27.05.2020Справа № 12/732
Господарський суд міста Києва у складі: головуючий - суддя Князьков В.В.,

при секретарі судового засідання Скокіна О.Л.

розглянувши у відкритому судового засіданні скаргу Приватного акціонерного товариства "Сонат" на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у справі №12/732

за позовом Закритого акціонерного товариства "СОНАТ, м. Київ

до відповідача1 : Приватного підприємства "РУСЬ-95", м. Київ

відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю "СВЯТОСЛАВ", Черкаська обл., м. Сміла

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Публічне акціонерне товариство "УКРГАЗБАНК", м. Київ

про стягнення 4 000 000,00 грн,

За участю представників:

від стягувача (скаржника): не з`явився;

від боржника (відповідача 1): не з`явився;

від ВДВС: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.03.2007 позовні вимоги Закритого акціонерного товариства "СОНАТ" задоволено частково, стягнуто з Приватного підприємства "Русь-95" на користь Закритого акціонерного товариства "Сонат" 6 991 236,00 грн доходів від використання майна, 25 500,00 грн державного мита та 118,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

24.05.2007 Господарським судом міста Києва на виконання рішення від 07.03.2007 у справі № 13/732, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2007 видано наказ.

На підставі вказаного наказу суду підрозділом примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві 17.09.2012 відкрито виконавче провадження № 34258468.

26.03.2020 через відділ діловодства суду надійшла скарга Приватного акціонерного товариства "Сонат" на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 24.05.2007.

26.03.2020 через відділ діловодства суду надійшла скарга Приватного акціонерного товариства "Сонат" на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 24.05.2007, в якій скаржник просить суд:

1. В мотивувальній частині ухвали встановити наступні обставини:

- обставину наявності у боржника майна саме на час відкриття виконавчого провадження № 34258468, тобто у 2012-2013 роках і т.д., за рахунок яких можна було виконати рішення суду по справі № 12/732, яка є преюдиційною для розгляду даної скарги, адже встановлена ухвалою Господарського суду м. Києва у справі № 12/732 від 14.04.2013 та постановою Київського апеляційного господарського суду № 910/8906/14 від 09.02.2016, які набрали законної сили, отже на підставі ч. 4 ст. 75 ГПК України не потребує повторного доведення;

- обставину відсутності у матеріалах справи доказів вчинення державним виконавцем дій щодо примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва № 12/732, яка є преюдиційною для розгляду даної скарги, адже встановлена ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2019 року, яка набрала законної сили, отже на підставі ч. 4 ст. 75 ГПК України не потребує повторного доведення;

- обставину незаконної бездіяльності щодо ненадання відповіді на заяви АТ «Сонат» на ім`я начальника ДВС від 14.04.2016 року, від 12.07.2017 року, від 30.08.2018 року;

- обставину незаконної бездіяльності щодо не винесення постанови про об`єднання виконавчих проваджень № 34258468 та № 53839812 у зведене;

- обставину незаконної бездіяльності щодо не направлення АТ «Сонат» копії постанови про передачу виконавчого документа від 30.01.2020 року;

- обставину не застосування заінтересованою особою всіх можливих заходів примусового виконання рішення суду, передбачених ст. 11, 30, 57 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції від 02.06.2016 року, за правилами якого продовжилось вчинення виконавчих дій.

2. В резолютивній частині ухвали:

- Визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту шляхом складання акту опису та арешту майна боржника та своєчасного вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації.

- Визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо ненадання відповіді на заяви АТ «Сонат» від 14.04.2016 року, від 12.07.2017 року, від 30.08.2018 року.

- Визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не винесення постанови про об`єднання виконавчих проваджень № 34258468 та № 53839812 у зведене виконавче провадження.

- Визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не направлення АТ «Сонат» копії постанови про передачу виконавчого документа від 30.01.2020 року.

- Зобов`язати посадових осіб відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві невідкладно винести постанову про об`єднання виконавчих проваджень № 34258468 та № 53839812 у зведене виконавче провадження.

- Зобов`язати посадових осіб відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві вжити усіх негайних заходів для виконання рішення та наказу Господарського суду міста Києва № 12/732.

- Зобов`язати посадових осіб відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві на підставі вимог ст. 345 ГПК України повідомити суд та АТ «Сонат» про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, не пізніше ніж у десятиденний строк з дня одержання ухвали.

В обґрунтування поданої скарги стягувач зазначає що, АТ «Сонат» у травні 2007 року звернулось до державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження, однак станом на дату звернення до суду з даною скаргою та її розгляду в судовому засіданні, рішення суду не виконано. Таким чином, скаржник зазначає, що бездіяльність державного виконавця з виконання наказу господарського суду м. Києва від 24.05.2007 № 12/732 являється незаконною.

Зокрема, Приватне акціонерне товариство "Сонат" вказує на те, що 05.06.2007 головним державним виконавцем Головного управління юстиції у м. Києві Пацуріною О.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу № 12/732 від 24.05.2007, а 11.06.2007 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Під час виконання судового рішення, боржником ПП «Русь-95» здійснювалась фінансово-господарська діяльність, а на балансі боржника знаходились активи - майно, грошові кошти, запаси та товари, а також дебіторська заборгованість. Разом з тим, 27.12.2007 підрозділом примусового виконання рішень Головного Управління Юстиції у м. Києві було винесено постанову №149/5 про повернення виконавчого документа стягувачеві за п. 5 ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження». Підставою прийняття даної постанови було відсутність у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення.

11.09.2012 Приватне акціонерне товариство "Сонат" вдруге звернулось до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження. Постановою Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 17.09.2012 відкрито виконавче провадження № 34258468 з виконання наказу господарського суду м. Києва від 24.05.2007 № 12/732. 17.09.2012 державним виконавцем винесено постанови про арешт майна боржника (Приватного підприємства "Русь-95") та оголошення заборони на його відчуження. На час відкриття виконавчого провадження № 34258468 державному виконавцю було відомо про наявність нерухомого майна, яке належало боржнику.

Однак, виконавчі дії з примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі № 12/732 не проведено і до цього часу, рішення суду не виконано.

Приватне акціонерне товариство "Сонат" також вказує на те, що неодноразово зверталось із заявами щодо виконання наказу № 12/732 від 24.05.2007, як в усній та і письмовій формі на ім1я начальника відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції м. Києва, однак станом на час звернення з даною скаргою письмової відповіді скаржнику не надано, що також свідчить про незаконну бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби.

17.05.2017 Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у черкаській області винесено постанову про передачу виконавчого провадження №53839812 (з примусового виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 14.04.2017 № 925/49/17) до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві для об`єднання виконавчих проваджень № 53839812 та № 34258468 у зведене.

22.05.2017 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Лозовою А.І. винесено постанову № 16525881 про прийняття виконавчого провадження з виконання наказу № 925/49/17 від 14.04.2017.

В подальшому, 15.05.2018 заступником начальника відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Магдою С.Г. з незрозумілих підстав також винесено постанову про прийняття виконавчого провадження № 53839812 (з виконання наказу № 925/49/17 від 14.04.2017).

Проте, в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Лозовою А.І. не винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень №53839812 та № 34258467 у зведене виконавче провадження.

30.01.2020 у виконавчому провадженні № 34258468 винесено постанову про передачу виконавчого документа (наказу) № 12/732 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Однак постанову від 30.01.2020 № 34258468 в порушення вимог Закону стягувачу не направлено.

Примусове виконання рішення не здійснюється, чим порушуються права позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2020 призначено розгляд скарги Приватного акціонерного товариства "Сонат" на 22.04.2020.

У зв`язку із неподанням суду копій матеріалів виконавчого провадження № 34258468 розгляд скарги відкладено на 27.05.2020.

25.05.2020, Приватним акціонерним товариством "Сонат" подано до суду заяву у якій стягувач просить суд зазначити якою нормою керується суд щодо розгляду скарги більш ніж у десятиденний строк, передбачений ст. 342 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо строку розгляду скарги господарський суд зазначає, що розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004).

В силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Одночасно з цим, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989).

Наразі суд зазначає, що 26.03.2020 Приватне акціонерне товариство "Сонат" звернулось до Господарського суду міста Києва із скаргою на дії державної виконавчої служби. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2020 було призначено до розгляду на 22.04.2020, з урахуванням карантинних дій, визначених у Постанові Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України короно вірусу COVID - 19» (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215), рішення Уряду про заборону пасажирських перевезень та обмеження кількості учасників масових заходів, а також рішення Ради суддів України від 17.03.2020 № 19 та запровадження особливого режиму роботи Господарського суду міста Києва.

Суд констатує, що розгляд скарги 22.04.2020 було відкладено за клопотанням позивача (скаржника) та у зв`язку із неподанням суду копій матеріалів виконавчого провадження № 34258468.

Відтак, тривалість судового провадження з розгляду скарги обумовлена як епідеміологічною ситуацією, так і поведінкою учасників судового процесу.

У судове засідання представники стягувача та боржника не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Так, з метою повідомлення стягувача та боржника про розгляд скарги судом, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про призначення скарги у справі № 12/732 від 31.03.2020 та про відкладення розгляду скарги від 22.04.2020 були направлені судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адреси місцезнаходження сторін, зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04201, м. Київ, вул. Полярна, буд. 8 (Приватне акціонерне товариства «Сонат») та: 18000, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Смілянська, буд. 44, офіс 302 (Приватне підприємство «Русь-95»).

Однак, 05.05.2020 конверти з ухвалою суду від 22.04.2020 було повернуто до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній» з зазначенням дати 02.05.2020.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про невручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження сторін, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення сторонам ухвали суду про розгляд скарги.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що сторони не були позбавлені права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про прийняття скарги до розгляду та про відкладення розгляду скарги у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Уповноважений представник державної виконавчої служби у судове засідання також не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, всупереч вимогам ухвал суду від 31.03.2020 та від 22.04.2020 не надано суду копій матеріалів виконавчого провадження № 34258468 та письмових пояснень по суті скарги.

Належне повідомлення державного виконавця про дату, час та місце судового засідання підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення № 756 та № 129, за змістом яких ухвали суду від 31.03.2020 та від 22.04.2020 було вручено Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 06.04.2020 та 28.04.2020 відповідно.

Статтею 339 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Частиною 2 статті 342 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З огляду на неявку представників стягувача, божника та державного виконавця у судове засідання, господарський суд зазначає, що неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду скарги за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, господарський суд зазначає таке.

За приписами статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Порядок оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання рішення господарського суду передбачено статтями 339-345 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як встановлено судом, 30.05.2007 Приватне акціонерне товариство "Сонат" звернулось до державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно боржника. У заяві зазначалась інформація щодо майна боржника: перелік об`єктів нерухомості, які знаходяться у власності боржника. Крім того, надавалися докази щодо невиконання та перешкоджання боржником виконання інших судових рішень, що було підставою разом з відкриттям виконавчого провадження накладення арешту на майно боржника та заборони на його відчуження.

05.06.2007 головним державним виконавцем Головного управління юстиції у м. Києві Пацуріною О.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу № 12/732 від 24.05.2007, а 11.06.2007 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Під час виконання судового рішення, боржником ПП «Русь-95» здійснювалась фінансово-господарська діяльність, а на балансі боржника знаходились активи - майно, грошові кошти, запаси та товари, а також дебіторська заборгованість.

11.06.2007 головним державним виконавцем Головного управління юстиції у м. Києві Пацуріною О.В. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

10.07.2007 головним державним виконавцем Головного управління юстиції у м. Києві Пацуріною О.В. було винесено постанову про арешт коштів боржника.

Стягувач офіційно повідомляв ДВС про наявність у боржника нерухомого майна зареєстрованого за ним на праві власності, а саме: в матеріалах справи знаходиться ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 19.12.2006 ( Головуючий суддя Тищук М. Ф.) про накладення арешту на нежилі приміщення власником яких було ПП «Русь-95»; ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2007 по справі №12/732 було задоволено заяву стягувача про забезпечення позову та накладено арешт на нерухоме майно ПП «Русь-95», що підтверджується витягом з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №13106233.

Таким чином, починаючи з 19.12.2006 та на час виконавчих дій рішення Господарського суду м. Києва у справі №12/732, майно яке належало боржнику по справі ПП «Русь-95» знаходилось під забороною відчуження, що підтверджується витягом про реєстрацію в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №12868106 від 06.06.2007 і законним шляхом не могло бути перереєстроване на іншого власника у контексті наявності арешту на забезпечення виконання рішення Господарського суду м. Києва по справі №12/732 так і не було здійснено правочинів стосовно майна боржника, що підтверджується витягом з державного реєстру правочинів №45114499 від 28.08.2007.

27.12.2007 підрозділом примусового виконання рішень Головного Управління Юстиції у м. Києві було винесено постанову №149/5 про повернення виконавчого документа стягувачеві за п. 5 ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження». Підставою прийняття даної постанови було відсутність у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. При цьому, у матеріалах справи містяться докази наявності у божника на момент проведення державним виконавцем виконавчих дій - майна, грошових коштів, товарів, інших запасів та здійснення фінансово-господарської діяльності, що підтверджується довідкою Головного управління статистики в м. Києві № 04/2-27/109 від 04.01.2013.

11.09.2012 стягувач повторно звернувся до державної виконавчої служби головного управління юстиції м. Києва із заявою про відкриття виконавчого провадження на примусове виконання рішення господарського суду м. Києва по справі №12/732.

17.09.2012 головний державний виконавець підрозділу примусового виконання рішень головного управління юстиції м. Києва Пацуріна О.В винесла постанову ВП №34258468 про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

04.10.2012 головний державний виконавець підрозділу примусового виконання рішень головного управління юстиції м. Києва Пацуріна О.В винесла постанову ВП №34258468 про арешт коштів боржника.

Вищенаведені обставини встановлено в ухвалі Господарського суду міста Києва від 14.04.2013 у справі № 12/732, якою задоволено скаргу Закритого акціонерного товариства «Сонат» на дії посадових осіб відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві у справі № 12/732 та визнано бездіяльність посадових осіб відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві неправомірною.

Судом також встановлено, що станом на 19.10.2012, тобто, на момент направлення запитів до уповноважених органів з метою виявлення нерухомого майна, що належить боржнику на праві власності, було встановлено факт наявності у Приватного підприємства ,,Русь-95" нерухомого майна, на яке можливо було б звернути стягнення з метою належного виконання рішення господарського суду міста Києва від 07.03.2007 у справі № 12/732.

На вказане нерухоме майно було накладено арешт згідно постанови Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 17.09.2012.

Вищенаведені обставини встановлено у постанові Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2016 у справі № 910/8906/14.

У даному випадку господарський суд виходить з того, що принцип правової визначеності є одним з основних елементів верховенства права, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення Суду у справах Христов проти України, no. 24465/04, від 19.02.2009, Пономарьов проти України, no. 3236/03, від 03.04.2008).

Даний принцип тісно пов`язаний з приписами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Згідно частини першої статті 7 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 (в редакції станом на 11.09.2012) державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 визначено обов`язок державного виконавця вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Частиною другою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 встановлено, що державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а по виконанню рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строки здійснення виконавчого провадження не поширюються на час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження та на період реалізації арештованого майна боржника.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. За наявності даних про кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших кредитних організаціях, на них накладається арешт. У разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на грошові кошти боржника. Боржник має право вказати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу. Остаточно черговість стягнення на кошти та інше майно боржника визначається державним виконавцем. Якщо у виконавчому документі про стягнення грошових коштів не вказано певного номера рахунка, з якого мають бути стягнені грошові кошти, то в разі відсутності в боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, державний виконавець не пізніше місячного строку з дня відкриття виконавчого провадження зобов`язаний винести постанову про звернення стягнення на майно боржника, яку не пізніше трьох днів надсилає сторонам. Якщо у виконавчому документі про стягнення грошових коштів указаний певний номер рахунка, з якого мають бути стягнені грошові кошти, то в разі відсутності коштів на цьому рахунку державний виконавець не пізніше місячного строку з дня відкриття виконавчого провадження звертається до органу, який видав виконавчий документ, з клопотанням про заміну способу та порядку виконання рішення шляхом звернення стягнення на майно боржника або встановлення іншого способу та порядку виконання рішення. Стягнення на майно боржника звертається в розмірах і обсягах, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням витрат на виконання та стягнення виконавчого збору. У випадках коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що 17.09.2012 підрозділом примусового виконання рішень головного управління юстиції м. Києва прийнято лише постанову ВП №34258468 про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Будь-яких інших дій щодо звернення стягнення на майно боржника (вилучення (списання коштів з рахунків) та примусової реалізації майна, як це визначено статтею 50 Закону, державною виконавчою службою не вчинено.

05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016. Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 1403-VIII від 02.06.2016 визначено, що рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Згідно з ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Статтею 56 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Частинами 2 - 4 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Платіжні вимоги на примусове списання коштів надсилаються не пізніше наступного робочого дня після накладення арешту та в подальшому не пізніше наступного робочого дня з дня отримання інформації про наявність коштів на рахунках. Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що 17.09.2012 підрозділом примусового виконання рішень головного управління юстиції м. Києва прийнято лише постанову ВП №34258468 про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Будь-яких інших дій щодо звернення стягнення на майно боржника (вилучення (списання коштів з рахунків) та примусової реалізації майна, як це визначено статтею 48 Закону, державною виконавчою службою не вчинено.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, починаючи з 17.09.2012 (дата постанов про відкриття виконавчого провадження № 34258468 і про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) в матеріалах справи відсутні відомості про вчинення виконавчих дій та заходів визначених Законом з виконання наказу господарського суду м. Києва від 24.05.2007 № 12/732.

Із відомостей, що містяться на офіційному сайті Міністерства юстиції України «Автоматизована система виконавчих проваджень» Інформація про виконавче провадження № 53839812, що постановою Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 17.05.2017 передано виконавче провадження №53839812 (з примусового виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 14.04.2017 № 925/49/17) до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві для об`єднання виконавчих проваджень № 53839812 та № 34258468 у зведене.

Матеріали справи також містять постанову заступника начальника відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Магди С.Г. від 15.05.2018 про прийняття виконавчого провадження № 53839812 (з виконання наказу № 925/49/17 від 14.04.2017).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження. Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.

У пункті 14 Розділу 3 Наказу Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» визначено, що у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження та виконуються державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження. Про об`єднання виконавчих проваджень у зведене державний виконавець виносить постанову.

У разі відкриття виконавчого провадження щодо боржника, стосовно якого здійснюється зведене виконавче провадження, воно приєднується до зведеного виконавчого провадження, про що державним виконавцем виноситься постанова.

Постанови про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження та про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження виносяться не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження щодо боржника, стосовно якого здійснюється виконавче провадження (зведене виконавче провадження).

Наявність або відсутність іншого виконавчого провадження чи зведеного виконавчого провадження щодо одного й того самого боржника державний виконавець перевіряє за даними автоматизованої системи виконавчого провадження при відкритті виконавчого провадження.

У разі якщо виконавче провадження щодо одного й того самого боржника виявлено в іншому органі державної виконавчої служби, таке виконавче провадження передається на виконання до органу державної виконавчої служби, державним виконавцем якого відкрито перше виконавче провадження, або в порядку, визначеному розділом V цієї Інструкції. У разі якщо виконавче провадження щодо одного й того самого боржника перебуває на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби або відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконавче провадження передається на виконання до цих відділів.

Об`єднання виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника у зведене виконавче провадження та приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження здійснюється приватним виконавцем у порядку, визначеному пунктом 14 цього розділу.

30.01.2020 у виконавчому провадженні № 34258468 винесено постанову про передачу виконавчого документа (наказу) № 12/732 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Проте, в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві не винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень №53839812 та № 34258467 у зведене виконавче провадження.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Однак матеріали справи не містять доказів надіслання на адресу стягувача постанови від 30.01.2020 № 34258468.

Скаржник вказує на те, що товариство неодноразово зверталось із заявами щодо виконання наказу № 12/732 від 24.05.2007, як в усній та і письмовій формі на ім`я начальника відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції м. Києва, однак станом на час звернення з даною скаргою письмової відповіді скаржнику не надано.

У матеріалах справи (т. 10 а.с. 25, 26, 27) наявні заяви ЗАТ «Сонат» № б/н від 14.04.2016, № б/н від 11.07.2017 та № Вих.29/08/18 від 29.08.2018 адресовані начальнику відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про надання письмової вмотивованої відповіді щодо підстав невиконання рішення Господарського суду міста Києва у справі № 13/732 у виконавчому провадженні № 34258468.

Вказані заяви отримано відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві 14.04.2016 вх. № 3/52/02.1-28, 12.07.2017 вх. № 6796/02-01-28 та 30.08.2018 вх. № б/н.

Статтями 8, 8-1 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 визначено, що контроль за своєчасністю, правильністю, повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, та керівник вищестоящого органу. Керівник органу державної виконавчої служби при здійсненні контролю за діями державного виконавця під час виконання рішень, якщо вони суперечать вимогам Закону, вправі своєю постановою скасувати постанову, акт, інший процесуальний документ, винесений у виконавчому провадженні державним виконавцем, який йому підпорядкований, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, передбаченому цим Законом. Постанова керівника органу державної виконавчої служби може бути оскаржена сторонами виконавчого провадження до вищестоящого органу державної виконавчої служби або до суду в 10-денний строк з моменту її винесення.

Частинами першою та третьою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Як вбачається із матеріалів справи, у заяві № б/н від 14.04.2016 ЗАТ «Сонат» просило начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, вчинити дії передбачені статтею 55 Закону України «Про виконавче провадження» щодо вилучення майна.

Разом з тим у матеріалах справи відсутні будь-які докази вчиння начальником відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві дій передбачених статтями 8, 8-1 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999, що свідчить про бездіяльність начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Разом з тим, суд відзначає, що вимога про визнання бездіяльності начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що полягає у не наданні відповіді на заяву № б/н від 14.04.2016 ЗАТ «Сонат» не може бути задоволена судом в межах розгляду скарги на дії державної виконавчої служби з виконання наказу господарського суду м. Києва від 24.05.2007 № 12/732.

Із змісту доданих до матеріалів справи заяв ЗАТ «Сонат» № б/н від 11.07.2017 та № Вих.29/08/18 від 29.08.2018, які адресовані начальнику відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, вбачається, що товариство звертається до начальника відділу із заявою про надання письмової вмотивованої відповіді щодо підстав невиконання рішення Господарського суду міста Києва у справі № 13/732 у виконавчому провадженні № 34258468, які не потребують вчинення дій передбачених статтями 8, 8-1 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 та статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016.

З огляду на вищенаведене, скарга Приватного акціонерного товариства "Сонат" в частині вимог про визнання неправомірною бездіяльність посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо ненадання відповіді на заяви АТ «Сонат» від 12.07.2017, від 30.08.2018 не підлягає задоволенню.

Окрім того, згідно з частиною першою статті 8 Закону України "Про виконавче провадження" реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України. Вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово. Інформація повинна містити відомості про час її розміщення.

Відповідно до пунктів 2 - 4 Розділу IV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 за № 2432/5 (надалі - Положення), виконавцем до Системи обов`язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень. До Системи в обов`язковому порядку вносяться також відомості про всі документи, отримані на запит державного виконавця, заяви сторін виконавчого провадження, відповіді на них та їх скановані копії.

Відомості про проведення виконавчих дій вносяться до Системи одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія, або одночасно з виготовленням документа, яким оформлюється проведення виконавчої дії. У разі здійснення виконавчої дії за межами органу державної виконавчої служби (офіса приватного виконавця) відомості про таку дію вносяться до Системи не пізніше наступного робочого дня після її проведення.

Постанови виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою Системи. Виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в Системі забороняється. У разі тимчасової відсутності доступу до Системи (через перебої в електропостачанні тощо), як виняток, допускається виготовлення документів виконавчого провадження без використання Системи з подальшим обов`язковим внесенням таких документів до системи в день усунення причин, що перешкоджали доступу до неї.

Як вбачається із відомостей, що містяться на офіційному сайті Міністерства юстиції України «Автоматизована система виконавчих проваджень» стосовно виконавчого провадження № 53839812 станом на 28.01.20219 була наявна наступна інформація: 26.04.2017 - дата відкриття виконавчого провадження, 28.04.2017 - постанова про арешт коштів боржника, 17.05.2017 - постанова про передачу виконавчого провадження, 15.05.2018 - постанова про прийняття до виконання виконавчого провадження; стосовно виконавчого провадження № 34258468 станом на 13.03.2020 була наявна наступна інформація: 17.09.2012 - відкриття виконавчого провадження (з накладенням арешту на майно), 04.10.2012 - звернення стягнення на кошти на рахунках боржника, 30.01.2020 - постанова про передачу матеріалів виконавчого провадження.

Будь-яка інша інформація щодо вжиття будь-яких заходів державною виконавчою службою на сайті Міністерства юстиції України «Автоматизована система виконавчих проваджень» станом на 28.01.2019 та 13.03.2020 була відсутня.

Як встановлено ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, враховуючи те, що у період з 17.09.2012 (дата винесення Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві постанов про відкриття виконавчого провадження № 34258468 і про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження), у реєстрі виконавчих проваджень (Автоматизована система виконавчого провадження Міністерства юстиції України) станом на 13.03.2020 відсутні відомості про вчинення будь-яких виконавчих дій визначених Законом по виконанню наказу господарського суду м. Києва від 24.05.2007 № 12/732, а Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не надано доказів вчинення всіх належних дій та заходів, передбачених Законом, щодо примусового виконання рішень та доказів, які свідчили б про вчинення неупереджених, ефективних, своєчасних і в повному обсязі виконавчих дій з виконання наказу № 12/732, суд погоджується із доводами стягувача щодо бездіяльності посадових осіб відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

У даному випадку судом враховано, що Європейський суд з прав людини (далі - Суд), рішення якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судом як джерело права, неодноразово наголошував щодо недопустимості невиконання або затягування виконання рішення національного суду в порушення прав іншої сторони.

У рішеннях Суду у справі Савіцький проти України, no. 38773/05, від 26.07.2012 та у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012 вказано, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

У рішеннях у справі Антонюк проти України, no. 17022/02, від 11.12.2008 та у справі Мкртчян проти України, no. 21939/05, від 20.05.2010 Європейский суд з прав людини вказує, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні та обмежується питаннями організації та вчинення виконавчих дій.

Судом також зазначалось, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично (рішення Суду у справі Чіжов проти України, заява №6962/02).

У своєму рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 Європейський суд з прав людини зазначив, що передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Тобто, практика Європейського суду з прав людини однозначно свідчить про те, що невід`ємною умовою забезпечення права на суд є виконання судового рішення.

Однак, зі спливом восьми років (з 17.09.2012 по 27.03.2020 дата звернення стягувача до суду із скаргою на бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби) рішення суду у справі № 12/732 в примусовому порядку не виконано.

Враховуючи наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що скарга в частині вимог про визнання неправомірною бездіяльності посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 24.05.2007 у справі № 12/732 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Вимоги скаржника щодо встановлення обставин, які викладені у п. 1 прохальної частини позову щодо встановлення обставин в мотивувальній частині ухвали, задоволенню не підлягають, з огляду на вимоги статей 234, 236, 237 Господарського процесуального кодексу.

Щодо вимог про зобов`язання посадових осіб відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві невідкладно винести постанову про об`єднання виконавчих проваджень № 34258468 та № 53839812 у зведене виконавче провадження, господарський суд зазначає, що відповідні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки дані вимоги фактично є зазначенням про необхідність дотримання державним виконавцем строків та порядку вчинення будь-яких виконавчих дій, передбачених законом.

Суд також зазначає, що Постановою Кабінету міністрів України № 870 від 09.10.2019 «Про деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» ліквідовано Головне територіальне управління юстиції у м. Києві правонаступником якого визначено Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ).

З урахуванням того, що відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві змінено найменування на Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), підлягає визнанню неправомірною бездіяльність посадових осіб відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Статтею 345 Господарського процесуального кодексу України визначено, що про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Керуючись ст. ст. 234, 342, 343, 345 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Приватного акціонерного товариства "Сонат" задовольнити частково.

2. Визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 24.05.2007 у справі № 12/732 щодо не проведення опису майна боржника та накладення арешту; не винесення постанови про об`єднання виконавчих проваджень; не направлення копії постанови про передачу виконавчого документа від 30.01.2020.

3. Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вжити всі належні та передбачені Законом України «Про виконавче провадження», заходи з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 24.05.2007 у справі № 12/732.

4. Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання повідомити суд і заявника про виконання ухвали.

5. У задоволенні іншої частини скарги відмовити.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 02.06.2020.

Суддя В.В. Князьков