СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2020 р. Справа №917/952/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Дучал Н.М. , суддя Хачатрян В.С.,

при секретарі судового засідання Тимошенко А.А.,

за участю представників сторін:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергозберігання» - не з`явився,

Акціонерного товариства «Укртрансгаз» - Жирного О.С., за довіреністю №1-2265 від 23.01.2020,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (вх.№568П/1 від 14.02.2020) на рішення Господарського суду Полтавської області від 20.12.2019 (м. Полтава, суддя Солодюк О.В., повний текст рішення складено 03.01.2020) у справі №917/952/18,

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергозберігання», с. Щербані, Полтавський район, Полтавська область,

до Акціонерного товариства «Укртрансгаз», м. Київ в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз», м. Київ,

про стягнення 743 701, 29грн.

за зустрічною позовною заявою Акціонерного товариства «Укртрансгаз», м. Київ в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз», м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергозберігання», с. Щербані, Полтавського району, Полтавської області,

про стягнення 1 451 992,35 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергозберігання» звернулось до Господарського суду Полтавської області із позовною заявою про стягнення з відповідача 743701,29 грн. заборгованості, в т.ч.733187,50 грн. - суми основного боргу по договору № від 22.07.2016, 23,06 грн. - 0,01 % річних, 10490,73 грн. - інфляційних витрат та зустрічна позовна заява про стягнення 1451992,35 грн., в т.ч. 1047199,63 грн. - пені та 404792,72 грн. - штрафу за порушення умов договору № від 22.07.2016.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань по оплаті товару та виконаних йому робіт у строк, передбачений договором, оплату повністю не провів, відповідно до чого у відповідача перед позивачем існує заборгованість в сумі 733 187,50 грн.

Від відповідача за первісним позовом - Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» до суду 11.09.2018 надійшла зустрічна позовна заява, у якій Акціонерне товариство «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» (позивач за зустрічним позовом) посилається на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергозберігання» (відповідачем за зустрічним позовом) не виконано роботи на загальну суму 5578606,75 грн. (недопоставлено обладнання на суму 2574103,46 грн. і не виконано роботи згідно договору на суму 3004503,29 грн.), що є порушенням ним умов договору № від 22.07.2016, відповідно до чого відповідачу позивачем за зустрічним позовом нараховано пеню у розмірі 1047199,63 грн. та 404792,72 грн. штрафу відповідно до п. 8.2. договору.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 17.02.2020 первісний позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергозберігання» - 733187,50 грн. - основного боргу, 23,02 грн. - 0,01% річних, 4288,59 грн. - інфляційні втрати, 11062,49 грн. - витрати по сплаті судового збору, 9916,60 грн. - витрати на професійну правничу допомогу.

В решті первісних позовних вимог - відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергозберігання» на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» - 290646,12 грн. пені, 257502,23 грн. - шрафу, 8222,23 грн. - витрати по сплаті судового збору.

В решті зустрічних позовних вимог - відмовлено.

Позивач за зустрічним позовом з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 20.12.2019 у справі №917/952/18 в частині відмови в задоволенні зустрічного позову Акціонерного товариства «Укртрансгаз, м. Київ в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергозберігання» та скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергозберігання»; прийняти нове рішення у справі №917/952/18, яким відмовити у задоволенні позовних вимог за первісним позовом повністю; задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом в повному обсязі; витрати по сплаті судового збору, понесені АТ «Укртрансгаз» покласти на ТОВ «Енергозберігання».

В обґрунтування своєї позиції по справі апелянт зазначає про наступне:

- в порушення приписів ст.ст.7, 74, 86 ГПК України суд першої інстанції залишив поза увагою обґрунтовані заперечення АТ «Укртрансгаз» щодо зупинення виконання обов`язку замовника з оплати робіт, які ґрунтуються на нормах матеріального права та відповідають фактичним обставинам справи, та не вказав правових підстав чому їх відхилив; зазначені обставини є головними для визначення моменту настання обов`язку замовника з оплати, що є обов`язковим під час вирішення аналогічних питань;

- бездіяльність в межах зобов`язань за договором, яка полягає у невиконанні робіт за договором, має бути кваліфікована як порушення зобов`язання, оскільки за умовами п.3.3 договору підрядник несе обов`язок з виконання робіт в порядку, передбаченому договором; в силу п.3.3. договору цей обов`язок (щодо виконання робіт) набув характеру боргу, тож у покупця виникло кореспондуюче цьому обов`язку право призупинити виконання зобов`язань;

- акт звірки взаєморозрахунків не вважається документом, що підтверджує здійснення господарської операції між сторонами чи наявність зобов`язання, оскільки він не відповідає вимогам, що ставляться до первинних документів, а отже доводить лише обставини про звіряння сторонами розрахунків між собою за певний період часу;

- позивачем за первісним позовом не надано до розрахунку судових витрат належних доказів, які б документально підтверджували (або обґрунтовували) реальний (дійсний) розмір витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі;

- суд першої інстанції неправильно визначив правову природу укладеного між сторонами договору та застосував до спірних правовідносин умови (п.8.1. договору) щодо відповідальності сторін, обов`язок з поставки обладнання фактично безпідставно «виокремив» як самостійне зобов`язання, що було б можливо допустити для змішаного типу договорів, але не для договору підряду;

- при зменшенні розміру пені на 50% суд першої інстанції надав упереджену оцінку обставинам справи та безпідставно визнав у даній справі випадок винятковим, без урахування інтересів обох сторін, а саме без урахування високого ступеню невиконання зобов`язань відповідачем та неналежної поведінки відповідача (в тому числі невжиття ним заходів щодо виконання зобов`язання, не усунення ним порушення та його наслідків).

Одночасно з апеляційною скаргою апелянт подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження посилаючись на те, що повний текст рішення від 20.12.2019 була складено 03.01.2020 та отримано заявником 13.01.2020, що підтверджується копією першої сторінки оскаржуваного рішення зі штампом реєстрації вхідної кореспонденції апелянта, копією поштового конверту та відомостями з офіційного сайту Укрпошти щодо вручення позивачу поштового конверту, яким надіслано копію оскаржуваного рішення.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.02.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» залишено без руху, у зв`язку з ненаданням доказів сплати судового збору у належному порядку та розмірі. Встановлено апелянту десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків апеляційної скарги. Повідомлено апелянта, що заява про усунення недоліків повинна надійти до суду апеляційної інстанції не пізніше п`ятого дня з наступного дня після закінчення десятиденного строку на усунення недоліків.

Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення апелянт отримав копію ухвали суду про залишення без руху - 20.02.2020.

03.03.2020, в строк, встановлений судом, від апелянта надійшла заява про усунення недоліків (вх.№2150), яка була направлена до суду - 28.02.2020. Зокрема, апелянт надав докази сплати судового збору - меморіальні ордери №1088-UTG від 24.02.2020 та №0309-UTG від 10.02.2020 на загальну суму 36930,22 грн.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.03.2020 поновлено Акціонерному товариству «Укртрансгаз» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження у справі №917/952/18. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укртрансгаз». Встановлено учасникам справи строк до 23.03.2020 для подання відзиву на апеляційну скаргу. Призначено справу до розгляду на 24.03.2020.

Від ТОВ «Енергозберігання» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№2856 від 23.03.2020, вх.№2924 від 25.03.2020), в якому просить залишити без змін рішення Господарського суду Полтавської області від 20.12.2019 по справі №917/952/18, апеляційну скаргу - без задоволення. Вказаний відзив долучено до матеріалів справи.

Щодо наявності підстав для задоволення первісного позову ТОВ «Енергозберігання» вказує, що в силу умов договору з моменту підписання замовником кожного з актів приймання виконаних робіт почергово розпочинається строк оплати їх вартості, а у підрядника виникло право вимагати оплати виконаних ним робіт, а отже твердження апеляційної скарги відносно того, що первісна позовна заява є передчасною - спростовуються матеріалами справи. Щодо доводів про неспівмірність гонорару адвоката зі складністю справи, ТОВ «Енергозберігання» вказує, що до матеріалів справи було надано договір про надання правничої допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг з детальним описом послуг правового характеру, а також квитанцію про оплату вартості правничої допомоги. Отже, позивач за первісним позовом надав необхідну сукупність документів на підтвердження надання послуг правничої допомоги. Щодо обґрунтованості часткового задоволення зустрічного позову ТОВ «Енергозберігання» вважає, що суд першої інстанції цілком правильно виходив з того, що згідно з умовами договору передбачено змішане зобов`язання - щодо виконання робіт та поставки обладнання. Також ТОВ «Енергозберігання» вважає, що в контексті конкретних обставин даної справи суд першої інстанції належним чином оцінив позиції кожної зі сторін та дійшов цілком вмотивованого висновку про необхідність зменшення розміру штрафних санкцій в порядку ст.233 ГК України.

Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2020, у зв`язку з відпусткою судді Склярук О.І. для розгляду справи №917/952/18 визначено наступний склад колегії суддів: суддя Гетьман Р.А., суддя Дучал Н.М., суддя Хачатрян В.С.

За змістом ч.14 ст.32 Господарського процесуального кодексу України означена зміна складу суду зумовлює новий відлік визначеного ст.273 цього Кодексу процесуального строку розгляду апеляційної скарги.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.03.2020 розгляд справи відкладено. Призначено судове засідання на 23.04.2020.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.04.2020 розгляд справи відкладено на 14.05.2020.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду 14.05.2020 розгляд справи відкладено. Призначено судове засідання на 21.05.2020. Доведено до відома учасників апеляційного провадження, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою. Повідомлено учасників справи про можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції та про можливість подати будь-які документи у справі на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі «Електронний суд», поштою, факсом або дистанційні засоби зв`язку, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису з урахуванням вимог Закону України «Про електронний цифровий підпис» та Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Від представника позивача за первісним позовом надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№4849 від 20.05.2020), у зв`язку із запровадженням на території України карантинних заходів, встановлення особливого режиму роботи судів України, територіальною віддаленістю м. Полтави від м. Харкова та відсутністю міжобласного сполучення.

Розглянувши клопотання ТОВ «Енергозберігання» про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженням в Україні карантину, суд не вбачає підстав для його задоволення з огляду на наступне:

1) в силу приписів ГПК України відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні;

2) розгляд справи неодноразово відкладався, ухвалою суду від 14.05.2020 явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а позивачем за первісним позовом у своєму клопотанні не обґрунтовано мотивів, з яких його участь слід вважати обов`язковою;

3) колегією суддів надавався час учасникам судового провадження на надання усіх необхідних на їх думку документів та пояснень у справі, зокрема позивач за первісним позовом скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, який долучено до матеріалів справи. Позиція ТОВ «Енергозберігання», як і іншого учасника процесу - апелянта чітко і зрозуміло викладена у письмових документах , які були подані до суду. Сторонами не подано нових доказів чи доводів, які б потребували розгляду їх безпосередньо в судовому засіданні;

4) бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність перенесення розгляду справи в силу положень чинного ГПК України;

5) судом апеляційної інстанції враховується принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк;

6) розгляд справи під час карантину, оголошеного Кабінетом Міністрів України без участі сторін жодним чином не порушує права учасників провадження на доведення перед судом власної позиції та на спростування позиції іншої сторони.

Таким чином, з огляду на наведене, приймаючи до уваги викладені в листі Ради суддів України №9рс-186/20 від 16.03.2020 рекомендації щодо запровадження особливого режиму роботи судів на період карантину, які передбачають, у тому числі, можливість здійснення судового розгляду справ без участі сторін, зважаючи на наявність достатніх матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, враховуючи, що учасники провадження у справі належним чином повідомлені про дату та місце судового засідання, явка учасників справи у судове засідання не була визнана судом обов`язковою, судова колегія дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та визнала за можливе розглянути справу №917/952/18 в призначеному судовому засіданні.

В судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 21.05.2020 представник апелянта підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив задовольнити її в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши пояснення уповноваженого представника апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступні обставини справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.07.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергозберігання» (підрядник) (далі - позивач ) та Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» (замовник) (далі - відповідач) укладено договір № , який набирає чинності згідно п. 11.1 договору з моменту його укладення і діє протягом 12 місяців з дати укладення. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (том 1, а.с. 20-26).

Відповідно до додаткової угоди №1 від 22.07.2017, підписаної сторонами, договір набирає чинності з моменту його укладення і діє протягом 18 місяців з дати укладення. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (том 1, а.с.28).

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» змінило тип товариства на Приватне акціонерне товариство «Укртрансгаз».

У зв`язку зі зміною типу товариства змінено найменування товариства на повне найменування - Акціонерне товариство «Укртрансгаз». У зв`язку із зміною найменування товариства змінено найменування філії та представництва товариства на філію «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (рішення акціонера №186 від 21.05.2018, №188 від 05.06.2018) (том 1, а.с.129-133).

Відповідно до п. 1.1. договору замовник доручає, а підрядник зобов`язується на свій ризик власними та залученими силами і засобами виконати відповідно до умов цього договору Реконструкцію котельні на компресорній станції Лубни Лубенського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів (ДК 021:2015 - 45000000-7 Будівельні роботи), в повному обсязі відповідно до вимог чинної нормативної і технічної документації, а замовник зобов`язується на умовах договору прийняти виконані роботи та оплатити їх вартість.

Відповідно до п. 1.2 договору місце виконання робіт: 37553, Полтавська обл., Лубенський р-н, с. Піски., вул. П`ятикопа, буд. 2А, Лубенське ЛВУМГ.

Відповідно до п. 1.3 договору склад, обсяги та вартість робіт, що доручаються до виконання підрядником, визначені Кошторисною документацією, яка є невід`ємною частиною договору (Додаток №1).

Відповідно до п. 2.1 договору ціна договору становить 9391039,20 грн., в тому числі ПДВ (20%) - 1565173,20 грн., з якої:

- вартість матеріалів та робіт складає 4744683,60 грн., в тому числі ПДВ (20%) - 790780,60 грн.;

- вартість обладнання складає 4646355,60 грн., в тому числі ПДВ (20%) - 774392,60 грн.

Відповідно до п. 2.2 договору ціна договору не може бути збільшена, якщо інше не передбачено законодавством України.

Ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін (п. 2.3 договору)

Відповідно до п. 2.4 договору обсяг закупівлі може зменшуватись, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника.

Відповідно до п. 3.1 договору передбачені цим договором роботи підрядник виконує із своїх матеріалів, а також обладнання, поставку якого, як і початок виконання робіт за цим договором підрядник здійснює після отримання від замовника відповідного письмового розпорядження (дозволу) на початок виконання робіт. Підрядник в рамках виконання договору зобов`язаний поставити обладнання згідно Специфікації (Додаток №2), яка є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 3.3 договору підрядник зобов`язується виконати роботи протягом 180 календарних днів з дати отримання від замовника письмового розпорядження (дозволу) на початок виконання робіт та виконати роботи з обов`язковим дотриманням погодженого із замовником Графіку виконання робіт, який є невід`ємною частиною договору (Додаток №3).

Відповідно до п. 3.4 договору передбачені цим договором роботи підрядник виконує в умовах діючого виробництва, яке є об`єктом підвищеної небезпеки.

Відповідно до п. 3.6 договору підрядник має право на дострокове виконання робіт за письмовим погодженням замовника.

Відповідно п. 3.7 договору підрядник поставляє обладнання згідно Специфікації (Додаток№2). Поставку обладнання підрядник здійснює власним транспортом та за свій рахунок.

Відповідно п. 3.8 договору обладнання, що поставляє підрядник, передається замовнику відповідно до первинних документів (накладних, актів прийому-передачі тощо) у повній справності і комплектності. Передача обладнання некомплектного і несправного не враховується як виконання договірного зобов`язання. Після приймання обладнання від підрядника замовник несе ризик їх випадкової втрати і пошкодження.

Відповідно до п. 3.9 договору обладнання, придбане підрядником за свій кошт, згідно договору, та передане замовнику, може оплачуватись замовником на підставі первинних документів (накладних, актів прийому-передачі тощо).

На виконання умов договору позивач за первісним позовом здійснив поставку обладнання відповідачу за первісним позовом на загальну суму 2072 252,14 грн., що підтверджується видатковими накладними (том 2, а.с.80-85):

-№РН-0000007 від 12.08.2016р. на суму 780076,08 грн.;

-№РН-0000010 від 29.09.2016 р. на суму 1068668,02 грн.;

-№РН-0000013 від 07.12.2016 р. на суму 103037,38 грн.;

-№РН-0000014 від 18.09.2017р. на суму 61383 грн.;

-№РН-0000017 від 13.10.2017р. на суму 31907,66 грн.;

-№РН-00020 від 31.10.2017р. на суму 27180 грн.

Позивач за первісним позовом зазначає, що остання оплата за поставлене обладнання по видатковій накладній №РН-0000014 від 18.09.2017 на суму 61383 грн. була здійснена відповідачем 20.11.2017, що підтверджується платіжним дорученням №32264 від 20.11.2017 (том 1, а.с.82).

Неоплаченим відповідачем за первісним позовом в порушення умов договору залишилось обладнання, поставлене згідно видаткових накладних: №РН-0000017 від 13.10.2017 на суму 31907,66 грн.; № РН-00020 від 31.10.2017 на суму 27180 грн. Всього на загальну суму 59087,66 грн., які позивач за первісним позовом просить стягнути на його користь з відповідача за первісним позовом.

Відповідно до п. 3.1 договору, передбачені цим договором роботи підрядник виконує із своїх матеріалів, а також обладнання, поставку якого, як і початок виконання робіт за цим договором підрядник здійснює після отримання від замовника відповідного письмового розпорядження (дозволу) на початок виконання робіт.

Листом №1317/01.03 від 23.09.2016 відповідач за первісним позовом (замовник) направив позивачу (підряднику) декларацію на початок виконання будівельних робіт за договором (том 2,а.с.129-133), але фактично до виконання будівельних робіт позивач приступив 10.10.2016, що підтверджується Актом-допуском №01-10СП на виконання будівельно-монтажних робіт на території діючого підприємства (цеху, дільниці) від 10.10.2016 (том 2, а.с.134).

Відповідно до графіку виконання робіт (том 2, а.с.17), позивач за первісним позовом мав виконати будівельні роботи в строк 180 днів з дати отримання письмового розпорядження (дозволу) на початок виконання робіт. З урахуванням додаткової угоди №1 від 21.07.2017, з урахуванням листів відповідача за первісним позовом №41/24-04 від 05.01.2017 про призупинення з 05.01.2017 виконання робіт по договору та №4311/24-04 від 12.06.2017 про відновлення з 12.06.2017 виконання робіт (том 2, а.с.25-26), позивач за первісним позовом повинен був виконати свої зобов`язання по договору в частині виконання робіт у строк до 12.09.2017 включно.

Згідно п. 5.1. договору після одержання повідомлення підрядника про готовність до здачі виконаних робіт, замовник зобов`язаний розпочати їх приймання протягом 3 робочих днів.

Відповідно до п. 5.2 договору здавання-приймання виконаних робіт після їх закінчення здійснюється у відповідності з чинним порядком і оформлюється актом здачі-приймання виконаних робіт (форма КБ-2в).

Разом з актами здачі-приймання виконаних робіт, підрядник зобов`язується за результатами виконаних робіт надати замовнику виконавчу документацію по об`єкту, виконану у відповідності до діючих нормативних документів (п. 5.3 договору).

Відповідно до актів приймання виконаних будівельних робіт (КБ-2в):

- №б/н від 30.11.2016 на суму 24002,40 грн. (довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати від 30.11.2017);

- №б/н від 31.01.2017 на суму 87836,40 грн. (довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати від 31.01.2017);

- №3 від 27.02.2017 на суму 797235,60 грн. (довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати від 27.02.2017);

- №4 від 20.09.2017 на суму 157005,91 грн. (довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати від 20 09.2017);

- №5,6 від 31.10.2017 на суму 469953,60 грн. (довідка про вартість виконаних будівельних робіт від 31.10.2017);

- №7 від 01.12.2017 на суму 189916,80 грн. (довідка про вартість виконаних будівельних робіт від 01.12.2017);

- №7 від 19.01.2018 на суму 14229,60 грн. (довідка про вартість виконаних будівельних робіт від 19.01.2018) (том 2, а.с. 27-79), які підписані обома сторонами та скріплені печатками.

Всього позивачем за первісним позовом виконано робіт на загальну суму 1740180,31 грн.

Позивач за первісним позовом зазначає, що останній платіж за виконані ним роботи в сумі 157005,91 грн. здійснено відповідачем 20.11.2017, що підтверджується платіжним дорученням № 32263 від 20.11.2017 (том 1, а.с. 81).

Неоплачені відповідачем за первісним позовом в порушення п. 6.1 договору, залишились виконанні підрядником роботи згідно актів приймання виконаних будівельних робіт №5, №6 від 31.10.2017, №7 від 01.12.2017, №7 від 19.01.2018 на суму 674100,00 грн., які позивач за первісним позовом просить стягнути на його користь з відповідача за первісним позовом.

Крім цього, позивач за первісним позовом просить стягнути на його користь з відповідача 23,06 грн. 0,01% річних згідно п. 8.6 договору за прострочення строку оплати робіт, 10490,73 грн. інфляційних втрат в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно ст. 123 ГПК України 21155,51 грн. судових витрат, в т.ч. 10000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач за зустрічним позовом посилається на те, що станом на 22.01.2018 - дату закінчення дії договору № від 22.07.2016, позивачем за первісним позовом було поставлено обладнання на суму 2072252,14 грн., з якого поставка обладнання на суму 1951781,48 грн. була здійснена в строки, передбачені умовами договору (до 12.09.2017), а поставка на суму 120470,66 грн. була здійсненна з порушенням строків, передбачених договором (після 12.09.2017). Обладнання на суму 2574103,46 грн. так і не було поставлено.

Також позивачем за первісним позовом було виконано роботи на суму 1740180,31 грн., з яких роботи на суму 831105,91 грн. було виконано з порушенням строків, передбачених договором (після 12.09.2017), а роботи на суму 3004503,29 грн. так і не було виконано.

Станом на 22.01.2018 (дата закінчення дії договору) вартість виконаних робіт відповідно до актів здачі-приймання виконаних робіт та видаткових накладних склала 3812432,45 грн. При цьому, позивачем за первісним позовом не виконано роботи на загальну суму 5578606,75 грн. (в т.ч. недопоставлено обладнання на суму 2 574 103,46 грн., і не виконано роботи, передбачені договором, на суму 3004503,29 грн.), що є порушенням п.3.3 договору, а також вимог ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України.

Згідно п. 8.2 договору позивач за зустрічним позовом нарахував за період з 13.09.2017р. по 11.03.2018р. пеню у сумі 1047199,63 грн. та штраф в сумі 404792,72 грн., які просить стягнути на його користь з відповідача за зустрічним позовом, а також судовий збір в сумі 21779,88 грн.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Стосовно правової природи договору № від 22.07.2016.

Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно зі ст. 839 ЦК України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, за своєю правовою природою укладений сторонами договір є змішаним договором, який містить у собі елементи договорів підряду та поставки, оскільки обладнання та устаткування, яке було погоджено до поставки умовами договору від 22.07.2016, не може розцінюватися в порядку ст. 839 ЦК України, як власні матеріали та засоби підрядника для виконання робіт, передбачених договором підряду. Більше того, у п. 2.1. договору окремо передбачено оплату за вартість робіт та матеріалів, що входить до підрядних робіт, та окремо оплату обладнання, що в свою чергу є умовами поставки. У зв`язку з чим, доводи апелянта про помилковість тверджень суду про змішану правову природу договору, укладеного між сторонами спростовуються вищенаведеним.

Правове регулювання змішаного договору підряду та поставки.

Відповідно до ст.ст.837,846,854 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Строки виконання роботи або окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Приписами ч.,ч.1,2 ст.712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується у встановлений строк (строки) передати у власність покупця товар для його подальшого використання у підприємницькій діяльності або в інших цілях, що не пов`язані з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти даний товар та сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стосовно первісних позовних вимог.

Відповідно до п.3.8 та п.3.9 договору № від 22.07.2016 сторони встановили порядок поставки обладнання підрядником та його оплату замовником на підставі первинних документів (накладних, актів прийому-передачі, тощо).

Відповідно до п.6.1 договору оплата за виконані роботи здійснюється проміжними платежами на підставі актів здачі-приймання виконаних робіт в строк не пізніше 90 робочих днів з дати їх підписання уповноваженими представниками сторін.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем за первісним позовом неоплачені виконані позивачем за первісним позовом роботи згідно актів приймання виконаних будівельних робіт №5, №6 від 31.10.2017, №7 від 01.12.2017, №7 від 19.01.2018 на суму 674 100,00 грн.

Неоплаченим відповідачем за первісним позовом залишилось обладнання, поставлене позивачем за первісним позовом згідно видаткових накладних: №РН-0000017 від 13.10.2017 на суму 31 907,66 грн.; №РН-00020 від 31.10.2017 на суму 27180 грн. Всього на загальну суму 59087,66 грн.

Згідно ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином у відповідності до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - у відповідності до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Заборгованість відповідача за первісним позовом перед позивачем за первісним позовом за виконані роботи та за поставлене обладнання становить 674100,00 грн. та 59087,66 грн. відповідно. Всього на суму 733187,50 грн. (з урахуванням кредитового сальдо станом на 01.01.2018 згідно акту звірки взаєморозрахунків від 01.04.2018 (том 1, а.с.87).

Обставина наявної заборгованості та її розмір не спростовується апелянтом у справі.

Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимога позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом 733187,50 грн. основного боргу є обґрунтованою, підтвердженою доказами і підлягає задоволенню.

Стосовно доводів апелянта про те, що обов`язок замовника з оплати товару ще не настав, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначалось вище, строк оплати сторонами було погоджено п.6.1. договору, а саме, оплата за виконані роботи здійснюється проміжними платежами на підставі актів здачі-приймання виконаних робіт в строк не пізніше 90 робочих днів з дати їх підписання уповноваженими представниками сторін.

Таким чином, після двостороннього підписання кожного із зазначених вище актів приймання-передачі виконаних робіт та після спливу 90 робочих днів з дати їх підписання у відповідача за первісним позовом виник обов`язок зі сплати відповідних робіт будівельних робіт, про що вірно було зазначено судом першої інстанції.

Крім того, колегія суддів зазначає, що станом на момент прийняття рішення у справі між сторонами не існувало спірних питань щодо підписаних актів приймання виконаних будівельних робіт. Також, колегія суддів враховує те, що складення вищезазначених актів є двосторонньою дією, а отже виражає волю обох сторін.

Стосовно тверджень апелянта про те, що акт звірки взаєморозрахунків, на якій посилається суд першої інстанції, не вважається документом, що підтверджує здійснення господарської операції між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів враховує, що у постанові Верховного Суду від 19.04.2018 у справі №905/1198/17 та від 05.03.2019 у справі №910/1389/18 викладено правову позицію, згідно з якою відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Отже, акт звірки розрахунків в розумінні положень чинного законодавства не є первинним обліковим документом, виконує в бухгалтерському обліку допоміжну функцію для спрощення взаємних розрахунків за договорами і звірки фактів сплати коштів, використовується виключно в бухгалтерських службах.

Між тим, акт взаєморозрахунку, наданий до суду підлягає оцінці та перевірці судом нарівні з іншими документами у справі.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи положення ст.86 ГПК України та практику Верховного Суду, судом першої інстанції у сукупності було досліджено як первинні документи у справі, так і наданий до матеріалів справи акт звіряння - окремо та в цілому, на підставі чого зроблено правомірний висновок про підтвердження обсягу заборгованості у розмірі 733187,50 грн.

Стосовно стягнення 0,01% річних у розмірі 23,02 грн та інфляційних втрат у сумі 10490,73 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Відповідно до п. 8.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

Відповідно до п. 8.6 договору у разі прострочення замовником строку оплати робіт, останній сплачує підряднику 0,01% річних від простроченої суми, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача за первісним позовом сума 0,01 % річних по актам приймання виконаних робіт: №№5,6 від 31.10.2017 за період з 13.03.2018 по 26.07.2018 становить 17,51 грн.; №7 від 01.12.2017 за період з 15.04.2018 по 26.07.2018 становить 5,35 грн.; №7 від 19.01.2018 за період з 04.06.2018 по 26.07.2018 становить 0,2 грн. Всього - 23,06 грн.

Інфляційні витрати по актам приймання виконаних робіт: №№5,6 від 31.10.2017 за період з 13.03.2018 по 26.07.2018 становлять 8971,4 грн.; №7 від 01.12.2017 за період з 15.04.2018 по 26.07.2018 становлять 1519,33 грн. Всього - 10490, 73 грн.

Згідно здійсненого перерахунку судом першої інстанції 0,01% річних та інфляційних втрат по актам виконаних робіт №№5,6 від 31.10.2017, №7 від 01.12.2017, №7 від 19.01.2018 за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості штрафних санкцій «Ліга. Закон» сума 0,01% річних склала 23,02 грн., інфляційні втрати - 4288,59 грн. Вказаний розмір судом апеляційної інстанції перевірений та визнаний обґрунтованим.

При цьому, розмір річних та інфляційних втрат апелянтом не заперечувався.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення в зазначеній частині.

Стосовно витрат на професійну правничу допомогу, які поніс позивач за первісним позовом, колегія суддів зазначає про наступне.

Частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 та пунктом 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Позивачем за первісним позовом до матеріалів справи надано договір про надання правничої (правової) допомоги від 16.07.2018, акт прийому-передачі наданих послуг №1 від 26.07.2018, квитанція №01-26/07 від 26.07.2018 про сплату гонорару адвокату Дзюбенку О.Л. у сумі 10000,00 грн. згідно договору про надання правничої (правової) допомоги від 16.07.2018 (витрати позивача за первісним позовом на професійну правничу допомогу, том 1, а.с.111-115).

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару та фактичних витрат у відшкодування за рахунок відповідача за зустрічним позовом має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний, виправданий, що передбачено у ст.126 ГПК України та у ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно ст.15 ГПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Колегія суддів зазначає, що матеріали справи містять детальний погодинний розрахунок витрат за надані послуги.

Враховуючи те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, надано розрахунок, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача на правову допомогу в сумі 9916,60 грн покладаються на відповідача.

Крім того, колегія суддів враховує, що об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 22.11.2019 по справі №902/347/18 та у постанові від 22.11.2019 у справі №910/906/18, заначила, що у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України). У постанові від 22.11.2019 у справі №902/347/18 Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зауважила, що викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 правова позиція має враховуватись при вирішенні усіх наступних спорів у подібних правовідносинах.

У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Отже, відповідно до частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд має право за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, але лише у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті, яка, зокрема встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справ. При цьому, для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат.

Водночас, беручи до уваги принцип змагальності, який знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частини 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суд, який вирішує питання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, має надавати оцінку тим обставинам, щодо яких є заперечення у клопотанні іншої сторони, а також її доказам невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності. Окрім того, суд, виконуючи вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, має чітко зазначити, яка з вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України була не дотримана при визначенні розміру витрат на оплату послуг адвоката, оскільки лише з цих підстав можна зменшити розмір витрат, який підлягає розподілу між сторонами.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, посилання відповідача за первісним позовом на середню заробітну плату по Україні за місяць та середню заробітну плату за місяць у сфері юриспруденції є безпідставним, оскільки гонорар адвоката не залежить від вищезазначених показників; посилання відповідача за первісним позовом на нескладність розрахунку заборгованості за первісними позовними вимогами та неправильність розрахунку індексу інфляції є безпідставним, оскільки вищезазначене не є підставою для зменшення розміру фактичних витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, будь-який контррозрахунок цієї суми відповідачем не здійснено, а також не визначено, який розмір таких витрат він вважає обґрунтованим.

З огляду на те, що суд першої інстанції встановив, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9916,60 грн є підтвердженими, відповідач не довів наявність підстав для зменшення цих витрат, підстави для скасування чи зміни рішення суду в цій частині - відсутні.

Стосовно зустрічних позовних вимог.

Згідно із ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Відповідно до п. 3.3 договору підрядник зобов`язується виконати роботи протягом 180 календарних днів з дати отримання від замовника письмового розпорядження (дозволу) на початок виконання робіт та виконати роботи з обов`язковим дотриманням погодженого із замовником Графіку виконання робіт, який є невід`ємною частиною договору (Додаток №3).

Відповідно п. 3.7 договору підрядник поставляє обладнання згідно Специфікації (Додаток №2).

З урахуванням додаткової угоди №1 від 21.07.2017, з урахуванням листів відповідача за первісним позовом №41/24-04 від 05.01.2017 про призупинення з 05.01.2017 виконання робіт по договору та №4311/24-04 від 12.06.2017 про відновлення з 12.06.2017 виконання робіт (том 2, а.с.25-26), позивач за первісним позовом повинен був виконати свої зобов`язання по договору в частині виконання робіт у строк до 12.09.2017 включно.

Позивач за зустрічним позовом в обґрунтування позовних вимог посилається на п. 2.1. договору, відповідно до якого ціна договору становить 9391 039,20 грн., в тому числі ПДВ (20%) - 1565173,20 грн., з якої:

- вартість матеріалів та робіт складає 4744683,60 грн., в тому числі ПДВ (20%) - 790780,60 грн.;

- вартість обладнання складає 4646355,60 грн., в тому числі ПДВ (20%) - 774392,60 грн.

Враховуючи вищезазначене, позивач за зустрічним позовом посилається на те, що станом на 22.01.2018 - дату закінчення дії договору № від 22.07.2016, відповідачем за зустрічним позовом було поставлено обладнання на суму 2072252,14 грн., з якого поставка обладнання на суму 1951781,48 грн. була здійснена в строки, передбачені умовами договору (до 12.09.2017), а поставка на суму 120470,66 грн. була здійсненна з порушенням строків передбачених договором (після 12.09.2017). Обладнання на суму 2574103,46 грн. так і не було поставлено.

Також відповідачем за зустрічним позовом було виконано роботи на суму 1740180,31 грн., з яких роботи на суму 831105,91 грн. було виконано з порушенням строків передбачених договором (після 12.09.2017), а роботи на суму 3004503,29 грн. так і не було виконано.

Станом на 22.01.2018 (дата закінчення дії договору) вартість виконаних робіт відповідно до актів здачі-приймання виконаних робіт та видаткових накладних склала 3812432,45 грн. При цьому, позивачем за первісним позовом не виконано роботи на загальну суму 5578606,75 грн. (в т.ч. недопоставлено обладнання на суму 2574103,46 грн., і не виконано роботи, передбачені договором, на суму 3004503,29 грн.), що є порушенням п.3.3 договору, а також вимог ст.ст.526, 530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п.8.2 договору за порушення строків виконання робіт підрядник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1% вартості робіт, з яких допущено порушення строку виконання, за кожний день такого прострочення, а за прострочення виконання робіт понад 30 днів підрядник додатково сплачує штраф у розмірі 7% вартості робіт з яких допущено порушення. Сплата пені та/або додаткового штрафу не звільняє підрядника від виконання зобов`язань.

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 611 ЦК України, зокрема, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Оскільки вищезазначеним пунктом договору передбачена пеня за порушення строків виконання робіт в розмірі 0,1 відсотка вартості робіт за кожний день такого прострочення та за прострочення виконання робіт понад тридцять днів штраф у розмірі семи відсотків вартості робіт з яких допущено порушення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що нарахування пені слід провести за порушення строків саме виконання робіт в розмірі 0,1 відсотка вартості робіт, та за прострочення виконання робіт понад тридцять днів штрафу у розмірі семи відсотків вартості робіт з яких допущено порушення, без урахування вартості поставленого з порушенням строків та недопоставленого обладнання, а також з врахуванням того, що ціна договору (9391039,20 грн., в тому числі ПДВ (20%) - 1565173,20 грн.) складається із вартості матеріалів та робіт (4744683,60 грн., в тому числі ПДВ (20%) - 790780,60 грн.) та вартості обладнання (4646355,60 грн., в тому числі ПДВ (20%) - 774392,60 грн.).

Відповідно до п. 5.2 договору здавання-приймання виконаних робіт після їх закінчення здійснюється у відповідності з чинним порядком і оформлюється актом здачі-приймання виконаних робіт (форма КБ-2в).

З актів приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) вбачається, що у вартість виконаних робіт не включено вартість обладнання.

Враховуючи вищезазначене, судом перераховано розмір пені за період з 13.09.2017 по 11.03.2018 та штрафу відповідно до п.8.2. договору за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості штрафних санкцій «Ліга. Закон».

Вартість робіт за даним договором становить 4744683,60 грн. Відповідачем за зустрічним позовом виконано роботи з порушенням строку (після 12.09.2017) на суму 831105,91 грн. Вартість не виконаних робіт становить 3004503,29 грн. Таким чином, судом нараховується пеня, починаючи з 13.09.2017, виходячи з вартості невиконаних та виконаних з порушенням строків відповідачем за зустрічним позовом робіт - 3835609, 20 грн.

З урахуванням підписаних сторонами актів приймання виконаних будівельних робіт за період з 13.09.2017 по 11.03.2018, пеня за порушення строків виконання робіт в розмірі 0,1 % вартості робіт за кожний день прострочення становить:

- на суму 3835609,20 грн. за період з 13.09.2017 по 17.09.2017 - 19178,05 грн.;

- на суму 3835609, 20 грн. за період з 18.09.2017 по 19.09.2017 - 7671,22 грн.;

- на суму 3678603,29 грн. за період з 20.09.2017 по 12.10.2017 - 84607,88 грн.;

- на суму 3678603,29 грн. за період з 13.10.2017 по 30.10.2017 - 66214, 86 грн.;

- на суму 3208649,69 грн. за період з 31.10.2017 по 30.11.2017 - 99468,14 грн.;

- на суму 3018732,89 грн. за період з 01.12.2017 по 18.01.2018 - 147917,91 грн.;

- на суму 3004503,29 грн. за період з 19.01.2018 по 11.03.2018 - 156234,17 грн.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, всього розмір пені становить 581292,23 грн.; з урахуванням того, що станом на 13.10.2017 (прострочення виконання робіт понад тридцять днів) вартість робіт, з яких прострочено виконання, становила 3678603,29 грн., розмір штрафу (7% вартості робіт) становить 257502, 23 грн.

Колегія суддів не погоджується із доводами апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно «виокремив» як самостійне зобов`язання виконання підрядних робіт.

Як вже було зазначено вище, за своєю правовою природою договір № від 22.07.2016 є змішаним договором, оскільки містить елементи договорів підряду та поставки. Отже, з огляду на змішаний характер договору, суд першої інстанції правильно застосував п.8.2 договору і дійшов обґрунтованого висновку про те, що нарахування штрафних санкцій на суму заборгованості 6530182,32 грн неправомірно, адже у такий спосіб АТ «Укртрансгаз» нарахувало штрафні санкції в тому числі й за недопоставлене обладнання, хоча в цій частині правовідносини регулюються положеннями ЦК України про поставку (купівлю-продаж).

Крім того, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18.04.2018 у справі №753/11000/14-ц зазначив, що у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

З огляду на викладене, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Якщо правила встановленні ст. 213 ЦК України не дозволяють визначити зміст відповідної умови договору потрібно застосовувати тлумачення contra proferentem.

Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party).

Так, колегія суддів зазначає, що здійснивши тлумачення умов договору, по-перше, можна зробити висновок, що слово «роботи» по тексту договору застосовується до здійснення підрядних робіт, тоді як умови договору стосовно поставки викладаються із використанням слова «обладнання». По-друге, враховуючи принцип «contra proferentem», саме АТ «Укртрансгаз» несе ризики, які пов`язані із неясністю п.8.2. договору, адже вказана умова захищає права саме апелянта, а отже включена у договір під його впливом.

Таким чином, колегія суддів не вбачає порушень норм матеріального права чи неповного з`ясування обставин справи при прийнятті судом першої інстанції рішення в цій частині.

Стосовно зменшення штрафних санкцій, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом частини 1 статті 233 ГК у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду. При цьому господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Свій висновок про можливість зменшення розміру штрафних санкцій на 50%, суд першої інстанції мотивував тим, що з наданого TOB «ЕНЕРГОЗБЕРІГАННЯ» фінансового звіту (балансу на 30 червня 2019 р., том 3, а.с.154,155) вбачається, що TOB «ЕНЕРГОЗБЕРІГАННЯ» на даний час перебуває у складній фінансово-економічній ситуації, зокрема, має заборгованість по заробітній платі, несе збитки; позивачем за зустрічним позовом не доведено, що порушення строків виконання робіт за договором на об`єкті (котельня компресорної станції Лубни Лубенського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів) призвело до завдання йому надмірних збитків.

Колегія суддів вказує, що цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 25.02.2020 у справі № 903/322/19, від 07.04.2020 у справі № 904/1936/19.

З огляду на всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги, що позивач за зустрічним позовом не у повному обсязі виконував обов`язок з оплати вартості прийнятих робіт, зважаючи на майновий стан сторін, встановлену відсутність у будь-якого з учасників негативних наслідків від вчиненого порушення та відсутність доказів понесення саме позивачем за зустрічним позовом збитків в результаті дій відповідача з виконання умов договору, та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованих висновків про наявність підстав для реалізації права щодо зменшення розміру штрафних санкцій на 50%.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені АТ «Укртрансгаз» в апеляційній скарзі є необґрунтованими, не підтверджені належними доказами, спростовуються вищевикладеним не відповідають вимогам закону, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення та задоволення апеляційної скарги.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені відповідачем, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів.

Керуючись статтями 129, 240, 269, п.1, ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 20.12.2019 у справі №917/952/18 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено та підписано 01.06.2020.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя Н.М. Дучал

Суддя В.С. Хачатрян