ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"01" червня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/3553/19
Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

при секретарі судового засідання Аганін В.Ю.

розглянувши справу №916/3553/19

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Імпорт Партс Трейд (65003, м.Одеса, вул. Миколи Герта (провулок Петренко), буд. 1/5; )

До відповідача: Державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний (65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Берегова. 13; )

Про стягнення 688229,09 грн.

Представники:

від позивача: Мацко В.В., ордер

від відповідача: Сабурова Ю.С., довіреність

Встановив: Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю „Імпорт Партс Трейд звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний про стягнення, з урахуванням виправленої позовної заяви, 688229,09 грн., з яких інфляційні збитки 489572,84 грн. та 3% річних 198656,25 грн.

Позовні вимоги позивача у справі обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача прийняти на себе зобов`язань за умовами Договору №Т/СН-2/18 про закупівлю товару від 02.01.2018р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.12.2019р. прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Імпорт Партс Трейд до розгляду та відкрито провадження у справі №916/3553/19. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на "23" грудня 2019 р. о 09:30. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 23.12.2019р. о 09:30.

23.12.2019р. до господарського суду Одеської області відповідачем було надано клопотання про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23.12.2019р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Імпорт Партс Трейд у справі №916/3553/19 залишено без руху. Позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю „Імпорт Партс Трейд встановлено усунути недоліки позовної заяви, що визначені в ухвалі суду протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали суду. Повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю „Імпорт Партс Трейд, що в силу вимог ч.13 ст.176 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

24.12.2019р. за вх. № ГСОО 2-6326/19 та 10.01.2020р. за вх. № ГСОО 402/20 до господарського суду Одеської області представником позивача було надано заяви про усунення недоліків та залучено до матеріалів справи на виконання ухвали суду відповідні документи.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23.12.2019р. продовжено розгляд справи №916/3553/19 та підготовче засідання у справі призначено на "27" січня 2020 р. о 11:00. Викликано представників учасників справи у підготовче засідання, призначене на 27.01.2020р. о 11:00.

27.01.2019р. до господарського суду Одеської області відповідачем було подано відзив на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 27.01.2020р. продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі №916/3553/19 на 30 днів до 25.03.2020р. Відкладено підготовче засідання на "17" лютого 2020 р. о 11:30. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 17.02.2020р. о 11:30. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачу відзив на позов з урахуванням позовної заяви (виправленої) від 24.12.2019р., оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, в строк до 07.02.2020р.

17.02.2020р. до господарського суду Одеської області від відповідача надійшов відзив на виправлену позовну заяву.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 17.02.2020р. закрито підготовче провадження у справі № 916/3553/19. Призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на "16" березня 2020 р. о 10:30. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 16.03.2020р. о 10:30.

16.03.2020р. у судовому засіданні було оголошено перерву до 13.04.2020р. о 10:00.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 16.03.2020р. повідомлено позивача по справі №916/3553/19: Товариство з обмеженою відповідальністю „Імпорт Партс Трейд про судове засідання, яке відбудеться "13" квітня 2020 р. о 10:00.

13.04.2020р. до канцелярії суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 13.04.2020р. відкладено розгляд справи по суті на "13" травня 2020 р. о 15:00. Викликано представників сторін у судове засідання для розгляду справи по суті на "13" травня 2020 р. о 15:00.

12.05.2020р. до канцелярії суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 13.05.2020р. відкладено розгляд справи по суті на "01" червня 2020 р. о 12:00. Викликано представників сторін у судове засідання для розгляду справи по суті на "01" червня 2020 р. о 12:00.

У судовому засіданні 01.06.2020 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 03.06.2020р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача суд встановив.

02 січня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Імпорт Партс Трейд (Постачальник) та Державним підприємством Морський торгівельний порт Южний (Покупець) було укладено договір №Т/СН-2/18 про закупівлю товарів (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого, Постачальник зобов`язується у 2018 році поставити Покупцю товар, зазначений у специфікації, що є Додатком №1, відповідно до цього Договору, а Покупець прийняти і оплатити товар.

Відповідно до п. 2.1. Договору, ціна договору становить 22552203,30 грн., в тому числі ПДВ 20% - 3758700,55 грн.

Згідно із п. 3.1. Договору, покупець оплачує товар за фактом поставки протягом 10 (десять) банківських днів з моменту поставки конкретної партії товару прямим банківським переводом коштів на рахунок Постачальника згідно з виставленим Постачальником рахунку, оформленим відповідно до рознарядки Покупця.

Відповідно до п. 4.3. Договору, товар вважається переданим Постачальником та прийнятим Покупцем за якістю та комплектністю після підписання видаткової та товарно-транспортно накладної.

Умовами п. 6.4.1. Договору обумовлено, що Постачальник має право отримувати плату за поставлений товар у повному обсязі, відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до п. 7.1. Договору, у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього Договору, винна сторона несе відповідальність перед іншою стороною відповідно до діючого законодавства України та умов, викладених у цьому Договорі.

Відповідно до п. 10.1. Договору, цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє по 31.05.2018р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Ґрунтуючи позовні вимоги, позивачем було зазначено суду, що 22.03.2018р. року за вих. №205-63/336 від 22.03.2018 року відповідачем на електрону адресу позивача було надіслано Рознарядку на закупівлю товару загальною кількістю 123 одиниці та 70 одиниць.

За матеріалами справи вбачається, що 06 квітня 2018 року відповідно до видаткової накладної №2 та товарно-транспортної накладної №Р2 від 06.04.2018 року відповідачеві було відвантажено частина товару на загальну суму 7236480,00 грн., в тому числі ПДВ 1206080,00 грн.

Позивачем було зазначено, що 24.04.2018р. року за вих. №2022/04/205/18 відповідачем на адресу позивача було направлено лист, в якому повідомлялось, що у зв`язку із реорганізацією будівлі складу ВМТЗ ДП МТП Южний можливості прийняти інший товар згідно договору Т/СН-2/18 від 02.01.2018 ТОВ Імпорт Партс Трейд немає можливості. Також, в зазначеному листі ставилося питання розглянути можливість продовження строку дії Договору до 31.12.2018 року.

Позивач пояснював, що 24.05.2018р. року за вих. №48/1 ТОВ Імпорт Партс Трейд повідомив відповідача про свою згоду відносно пропозицій, викладених у листі Відповідача від 24.04.2018 року за вих. №2022/04/205/18, проте, позивач так і не отримав за фактично відвантажений товар кошти в розмірі 6236480,00 грн., в тому числі 1206080,00 грн.

Надалі, позивачем було подано позовну заяву до господарського суду Одеської області, відповідно до якої Товариство з обмеженою відповідальністю Імпорт Партс Трейд просило стягнути з Державного підприємства Морський торговельний порт Южний заборгованість у розмірі 7288721,44грн. та зобов`язати Державне підприємство Морський торговельний порт Южний прийняти товар згідно Договору про закупівлю товару №Т/СН-2/18 від 02.01.2018р. укладеного із позивачем.

Рішенням господарського суду Одеської області від 15.11.2018р. по справі №916/1913/18, яке постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2019р. залишено без змін, позов Товариства з обмеженою відповідальністю Імпорт Партс Трейд до відповідача Державного підприємства Морський торговельний порт Южний про стягнення та зобов`язання виконати умови договору задоволено. Стягнуто з Державного підприємства Морський торговельний порт Южний на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Імпорт Партс Трейд 7236480,00 грн. суми основного боргу, 52241,44 грн. пені та витрати по сплаті судового збору у розмірі 112442,82 грн. Зобов`язано Державне підприємство Морський торговельний порт Южний прийняти товар згідно Договору про закупівлю товару №Т/СН-2/18 від 02.01.2018 року укладеного з Товариства з обмеженою відповідальністю Імпорт Партс Трейд.

Постановою Верховного суду від 28.05.2019р. касаційну скаргу Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" задоволено частково. Рішення Господарського суду Одеської області від 15.11.2018 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2019 у справі №916/1913/18 в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпорт Партс Трейд" до Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" про зобов`язання Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" прийняти товар згідно договору про закупівлю товару від 02.01.2018 №Т/СН-2/18, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "Імпорт Партс Трейд" скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області. В іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 15.11.2018 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2019 у справі №916/1913/18 залишено без змін.

Позивачем було зазначено суду, що рішення суду в частині стягнення з Державного підприємства Морський торговельний порт Южний на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Імпорт Партс Трейд 7236480,00 грн. суми основного боргу було залишено в силі та даним правовідносинам між сторонами надано оцінку судом.

Також позивачем було зазначено суду, що враховуючи дату виникнення прострочення від дати відвантаження товару починається з 23.04.2018р., а кінцева дата є 23.03.2019р., дата, коли відповідач виконав рішення господарського суду Одеської області від 15.11.2018р., таким чином, за посиланням позивача періодом прострочення є 334 календарний день.

З матеріалів справи вбачається, а саме з наданого доказу відповідачем: платіжного доручення №1546 від 18.03.2019р., що 22 березня 2019р. відповідачем на користь позивача було сплачено 7401164,26 грн.

У в`язку з неналежним виконанням з боку відповідача прийнятих на себе зобов`язань, позивачем було здійснено нарахування 3% річних. Розрахунок 3% річних проведено на суму боргу 7236480,00 грн. за період з 23.04.2018р. по 23.03.2019р. та заборгованість становить 198656,25 грн.

Також позивачем було здійснено нарахування інфляційних збитків. Розрахунок інфляційних втрат проведено на суму боргу 7236480,00 грн. за період з 23.04.2018р. по 23.03.2019р. та заборгованість становить 489572,84 грн.

Позовні вимоги позивача у справі обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору №Т/СН-2/18 про закупівлю товару від 02.01.2018р. та направлено на стягнення 3% річних у розмірі 198656,25 грн. та інфляційних втрат у розмірі 489572,84 грн.

Надаючи заперечення щодо позову, відповідачем було зазначено суду, що він у повному обсязі не визнає позовні вимоги позивача та вважає їх безпідставними.

Відповідач посилався на положення п. 3.1 Договору та зазначав, що відповідач оплачує товар за фактом поставки протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту поставки конкретної партії товару прямим банківським переводом коштів на рахунок позивача згідно з виставленим позивачем рахунком, оформленим відповідно до рознарядки відповідача. При цьому, відповідачем було звернуто увагу те, що до позовної заяви позивачем, зокрема, додані лише копії видаткової накладної № 2 від 06.04.2018р. та товарно-транспортної накладної № Р2 від 06.04.2018 та не надані копії, як самого рахунку на оплату, так і доказів його направлення та отримання відповідачем, що свідчить про порушення позивачем умов п. 4.4 Договору № Т/СН-2/18 від 02.01.2018, в частині надання неповного пакету документів при здійсненні поставки товару, та унеможливлює визначення дати з якої починається період прострочення виконання зобов`язання.

Також було зазначено, що за умовами п.3.1 Договору, покупець оплачує товар прямим банківським переводом коштів на рахунок Постачальника протягом 10 банківських днів з моменту поставки конкретної партії товару згідно з виставленим постачальником рахунком, оформленим відповідно до рознарядки покупця на поставку конкретної партії товару.

Також відповідачем було зазначено суду, що він взагалі вважає необґрунтованою вимогу щодо стягнення інфляційних збитків та 3 % річних за Договором, оскільки через невиконання позивачем умов Договору - ненадання відповідачу рахунку на оплату за товар, неможливо встановлення дати початку прострочення.

Відповідач вказує, що позивач вважає, що прострочення оплати, враховуючи дату відвантаження товару та п. 3.1. Договору, починається з 23.04.2018, а кінцева дата є 23.03.2019, дата коли відповідач виконав рішення господарського суду Одеської області від 15.11.2019. Таким чином позивач вважає, що періодом прострочення є 334 календарних дні. Відповідач вважає, що позивачем не вірно визначено період прострочення.

Посилаючись на до п. 3.1. Договору та ч. 1 ст. 253 ЦК України, відповідачем було зазначено суду, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до видаткової накладної № 2 від 06.04.2018 та товарно-транспортної накладної № Р2 від 06.04.2018р., Товар на суму 7236480,00 грн було поставлено 06.04.2018р. (п`ятниця). При цьому, оскільки відповідно до ст. 73 та ч. З ст. 67 КЗпП - неділя 8 квітня (Пасха (Великдень) є святковим та неробочим днем, а 09.04.2018р. є вихідним днем (наступний після святкового дня), то дата 09.04.2018р. не є банківським днем та не повинна враховуватися до строку оплати. З урахуванням зазначеного, відповідач зазначає, що прострочення оплати почалося з 24.04.2018р., а не з 23.04.2018р., як то визначено позивачем.

Крім того відповідач зазначає, що фактично сплата суми заборгованості у розмірі 7236480,00 грн. була здійснена відповідачем 22.03.2019р., що підтверджується платіжним дорученням № 1546 від 18.03.2019 та довідкою відділення АТ „ПУМБ від 16.04.2019р. №ОБЕ-07.8/397.

При цьому, як зазначає відповідач, з урахуванням роз`яснень, наведених у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12,2013 № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та 3 %.

В свою чергу, як пояснює відповідач, позивач незважаючи на те, що фактично сплата заборгованості вже була здійснена відповідачем 22.03.2019р., безпідставно включив до періоду часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та 3 %, як день сплати заборгованості - 22.03.2019 так і наступний день після дня сплати заборгованості 23.03.2019.

За поясненнями позивача, вищевказане є додатковою підставою для висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення 489572,84 грн. інфляційних збитків, 198656,25грн - 3 % річних є безпідставними і не підлягають задоволенню.

Окремо відповідачем було зазначено, що згідно уточненої позовної заяви ціна позову складає 688229,09 грн., а не 954144,76 грн., як було заявлено у позовній заяві до відповідного уточнення, тобто фактично відбулося зменшення розміру позовних вимог.

За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ст. 4 Закону України „Про судовий збір).

Відповідно до Закону України „Про Державний бюджет України на 2019 рік, прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року становить 1 921,00 грн.

При зверненні з позовом до суду позивачем надмірно сплачено судовий збір (позивач сплатив судовий збір в розмірі 14312,17 грн., замість 10323, 44 грн. (з урахуванням уточнення позовних вимог).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Відповідне клопотання позивачем до суду подано не було. При цьому, позивач у прохальній частині уточненої позовної заяви безпідставно просить стягнути з відповідача 14 312,17 грн. судового збору, який був сплачений при подачі позовної заяви з ціною позову - 954 144,76 грн.

Підсумовуючи вищезазначене, за посиланням відповідача, вбачається відсутність підстав для задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю „Імпорт Партс Трейд, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами дату виставлення, направлення та вручення відповідачу рахунку на оплату товару, не надано вірного розрахунку заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат та інфляційних збитків, а заявлена до стягнення сума грошових коштів є необґрунтованою та безпідставною.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши у судових засіданнях пояснення представника позивача та відповідача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини між Товариством з обмеженою відповідальністю Імпорт Партс Трейд та Державним підприємством Морський торгівельний порт Южний виникли на підставі укладеного між ними 02 січня 2018 року договору №Т/СН-2/18 про закупівлю товарів.

Стаття 712 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.656 Цивільного кодексу України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

За положеннями ст.662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст.663 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено судом, рішенням господарського суду Одеської області від 15.11.2018р. по справі №916/1913/18, яке постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2019р. залишено без змін, позов Товариства з обмеженою відповідальністю Імпорт Партс Трейд до відповідача Державного підприємства Морський торговельний порт Южний про стягнення та зобов`язання виконати умови договору задоволено. Стягнуто з Державного підприємства Морський торговельний порт Южний на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Імпорт Партс Трейд 7236480,00 грн. суми основного боргу, 52241,44 грн. пені та витрати по сплаті судового збору у розмірі 112442,82 грн. Зобов`язано Державне підприємство Морський торговельний порт Южний прийняти товар згідно Договору про закупівлю товару №Т/СН-2/18 від 02.01.2018 року укладеного з Товариства з обмеженою відповідальністю Імпорт Партс Трейд.

Постановою Верховного суду від 28.05.2019р. касаційну скаргу Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" задоволено частково. Рішення Господарського суду Одеської області від 15.11.2018 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2019 у справі №916/1913/18 в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпорт Партс Трейд" до Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" про зобов`язання Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" прийняти товар згідно договору про закупівлю товару від 02.01.2018 №Т/СН-2/18, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "Імпорт Партс Трейд" скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області. В іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 15.11.2018 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2019 у справі №916/1913/18 залишено без змін.

За текстом Постанови Верховного суду від 28.05.2019р. по справі №916/1913/18 зазначено, що враховуючи приписи статті 193 Господарського кодексу України, статей 526, 529, 530 Цивільного кодексу України, кожна сторона договору повинна виконувати свої зобов`язання за відповідним договором належним чином та у передбачені таким договором строки. У разі невиконання чи неналежного виконання стороною своїх обов`язків, передбачених відповідним договором, така сторона договору може нести певну відповідальність, зокрема, сплата пені, штрафу тощо. Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, позивач на виконання умов Договору поставив відповідачу частину товару на загальну суму 7236480,00 грн.

Постановою Верховного суду від 28.05.2019р. по справі №916/1913/18 встановлено, що факт поставки позивачем частини товару за Договором та прийняття відповідачем такого товару підтверджується видатковою накладною №2 від 06.04.2018, товарно-транспортною накладною №Р2 від 06.04.2018. Відповідач не оплатив прийнятий від позивача товар. З огляду на зазначене, касаційна інстанція вважала обґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу та пені, у зв`язку з встановленням обставин неналежного виконання відповідачем умов Договору щодо оплати отриманого товару.

З урахуванням викладеного, дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання Державним підприємством Морський торговельний порт Южний прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору про закупівлю товару №Т/СН-2/18 від 02.01.2018 року, щодо своєчасної оплати вартості отриманого з боку позивача товару.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У в`язку з неналежним виконання з боку відповідача прийнятих на себе зобов`язань, позивачем було здійснено нарахування 3% річних. Розрахунок 3% річних проведено на суму боргу 7236480,00 грн. за період з 23.04.2018р. по 23.03.2019р. та заборгованість становить 198656,25 грн.

Також позивачем було здійснено нарахування інфляційних збитків. Розрахунок інфляційних проведено на суму боргу 7236480,00 грн. за період з 23.04.2018р. по 23.03.2019р. та заборгованість становить 489572,84 грн. (а.с. 148, 149).

Суд зазначає, що вимоги позивача щодо сплати відповідачем 3% річних та інфляційних втрат є правомірними, однак, позивачем не вірно було здійснено розрахунок заявлених ним до стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Щодо вірно визначеного періоду виникнення прострочення виконання зобов`язання, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Отже, позивачем було визначено період прострочення виконання зобов`язання з 23.04.2018р. по 23.03.2019р.

Як вже встановлено судом у справі №916/1913/18, видаткова та товарно-транспортна накладні були підписані уповноваженими особами Порту, отже, згідно п.4.3 Договору товар вважається переданим Продавцем та прийнятим Покупцем, відтак, момент виконання зобов`язання оплатити товар настав за фактом поставки 06.04.2018р. Та визначено, шо саме з 23.04.2018р. (через 10 банківських днів з 06.04.2018р.) розпочалася прострочка виконання по оплаті, тому відповідно до п.7.4 Договору позивач на законних підставах нарахував пеню за період з 23.04.2018р. по 23.05.2018р. у сумі 52241,44грн. відповідно до ст.ст.549-551 ЦК України.

Апеляційною інстанцією у справі №916/1913/18 було зазначено, що перевіривши розрахунок пені, наведений позивачем у позовній заяві, за яким пеня розрахована з 23.04.2018р. (11-й банківський день від 06.04.2018р. дня поставки частини товару за договором) по 23.05.2018р. (п.7.4 Договору), колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що такий розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства, здійснений належним чином, а отже, і з обґрунтованістю позовних вимог ТОВ Імпорт Партс Трейд в цій частині.

На підставі викладеного та зазначеного, із врахуванням встановлених судом обставин та фактів, суд приходить до висновку, що початком прострочення виконання зобов`язання відповідачем - є дата 23.04.2018р.

Як встановлено судом, саме 22.03.2019р. відповідачем було здійснено перерахування позивачу заборгованості, що засвідчується штемпелем банківської установи щодо проведення банком відповідної банківської операції 22 березня 2019р, що міститься на платіжному дорученні №1546. (а.с. 171).

Також, відповідно до Довідки Публічного акціонерного товариства „ПУМБ від 16.04.2019р. вих.№ ODE-07.8/397 було зазначено про перерахування грошових коштів згідно платіжного доручення, зокрема, №1456 від 22.03.2019р. (12:32:41) у розмірі 7401164,26 грн. від Державного підприємства Морський торговельний порт Южний на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Імпорт Партс Трейд.

Суд зазначає, що стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних.

На підстави викладеного та зазначеного, судом було здійснено перерахунок 3% річних та інфляційних втрат на суму боргу основного зобов`язання, яке було виконано відповідачем з порушенням зобов`язань за договором, за період з 23.04.2018р. по 21.03.2019р.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
723648023.04.2018 - 21.03.20193333 %198061.47

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період?Інфляційне збільшення суми боргу?Сума боргу з врахуванням індексу інфляції?
23.04.2018 - 21.03.01.077559107.327795587.32

Отже, задоволенню підлягають 3% річних у розмірі 198061,47 грн.

Та за вірно визначеним періодом сума інфляційних втрат складає 559107,32 грн., однак судом враховано, що позивачем у поданому позові заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 489572,84 грн.

Згідно ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Приймаючи до уваги викладене та зазначене, задоволенню підлягають інфляційні втрати у розмірі у розмірі 489572,84 грн., які заявлені позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Щодо заперечень відповідача, що були викладені ним у відзиві на позовну заяву, суд зазначає, що у Постанові Верховного суду від 28.05.2019р. по справі №916/1913/18 було надано оцінку таким доводам та зазначено касаційною інстанцією, що суд відхиляє аргументи відповідача про відсутність у нього обов`язку з оплати отриманого товару внаслідок ненадання позивачем відповідного рахунку-фактури, з огляду на таке. Відповідно до пункту 4.4 Договору під час поставки товару Постачальник надає Покупцю оригінали наступних документів: рахунок-фактуру, товарно-транспорту накладну, 3 примірника видаткової накладної, а також завірені копії документів, які підтверджують якість товару (сертифікати відповідності). Ненадання зазначених документів є підставою для відмови Покупця від прийняття товару. Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, відповідач отримав відповідний товар, тобто, не відмовився від прийняття такого товару. Тому, враховуючи дані обставини та умови пункту 4.4 Договору вбачається, що під час поставки товару Постачальник надав Покупцю оригінали відповідних документів, зокрема, рахунку-фактури. Відповідно, у відповідача виник обов`язок з оплати отриманого товару.

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Імпорт Партс Трейд зі стягненням з відповідача 3% річних у розмірі 198061,47 грн. та інфляційних втрат у розмірі 489572,84 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 10314,52 грн. покладаються на відповідача, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог.

Також суд зазначає, що питання про повернення надлишково сплаченого судового збору у розмірі з державного бюджету України буде вирішено судом в разі подання позивачем відповідного клопотання.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

1.Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Імпорт Партс Трейд задовольнити частково.

2.Стягнути з Державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний (65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Берегова. 13; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Імпорт Партс Трейд (65003, м.Одеса, вул. Миколи Герта (провулок Петренко), буд. 1/5; ) 3% річних у розмірі 198061 (сто дев`яносто вісім тисяч шістдесят одну) грн. 47 коп., інфляційні втрати у розмірі 489572 (чотириста вісімдесят дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят дві) грн. 84 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 10314 (десять тисяч триста чотирнадцять) грн. 52 коп.

3.В іншій частині позову відмовити.

Повний текст рішення складено 03 червня 2020 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення, із врахуванням Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020р. №540-ІХ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко