ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2020 р. Справа№ 911/2419/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від позивача: не з`явились

від відповідача: не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2019

у справі № 911/2419/19 (суддя Саванчук С.О.)

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства Київської обласної ради «Бородянкатепловодопостачання»

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача пені в сумі 237 955,96 грн., 3 % річних в сумі 21 262,24 грн. та інфляційних втрат в сумі 83 758,04 грн., нарахованих за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу № 2074/15-ТЕ-17 від 27.11.2014.

Рішенням Господарського суду Київської області від 23.12.2019 у справі № 911/2419/19 позов задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 3 % річних в сумі 7 878,66 грн. та інфляційні втрати в сумі 38 826,68 грн., в іншій частині позову відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що частина заявлених до стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, а також пеня нараховані на заборгованість, яка була сплачена відповідачем до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а відтак, враховуючи, що газ за спірним договором постачався виключно для теплової енергії, яка споживається населенням, частина з заявлених до стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, а також пеня підлягають списанню згідно вимог статті 7 вказаного закону, за якою на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, і що виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

При цьому суд першої інстанції, перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, встановив, що він арифметично невірний, і здійснивши вірний розрахунок, встановив, що стягненню підлягають інфляційні втрати у розмірі 38 826,68 грн. та 3% річних у розмірі 7 878,66 грн.

Не погоджуючись з рішенням, Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2019 у справі № 911/2419/19 в частині та прийняти нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача пені у сумі 59 364,85 грн., 3% річних 9 773,33 грн.

У апеляційній скарзі позивач зазначив про те, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», без дослідження всіх істотних обставин, що мають значення для справи.

У обґрунтування вказаної позиції позивач послався те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки Розрахунку позовних вимог в частині періоду стягнення нарахованих санкцій, невірно визначено дату та період виникнення непогашеної заборгованості, що не підпадає під дію Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», внаслідок чого безпідставно відмовлено у стягненні частки нарахувань 3 % та не розглянуто питання щодо стягнення пені.

Так, апелянт зазначив про те, що, оскільки заборгованість за зобов`язаннями грудня 2015 року в сумі 295 894,54 грн. не була погашена станом на 30.11.2016 (дата набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»), позивач має право на стягнення пені, з урахуванням вимог ст. 232 ГК України, за період з 15.01.2016 по 14.07.2016, яка становить 59 364,85 грн., а право на стягнення 3 % річних - за період з 15.01.2016 по дату повного розрахунку за використаний природний газ - 30.03.2017, які становлять 9 773,33 грн.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2020 справа № 911/2419/19 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.

При дослідженні матеріалів справи та апеляційної скарги колегією суддів встановлено, що подана заявником апеляційна скарга не відповідає вимогам ст. 258 ГПК України, яка встановлює вимоги до форми і змісту апеляційної скарги, оскільки заявником до апеляційної скарги не додано доказів сплати судового збору в розмірі 2 881,50 грн., з огляду на що ухвалою від 17.02.2020 апеляційну скаргу залишено без руху, апелянту надано час на усунення недоліків шляхом подання до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали доказів про сплату судового збору в сумі 2 881,50 грн.

02.03.2020 від апелянта через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано платіжне доручення № від 26.02.2020 про сплату судового збору в сумі 2 881,50 грн.

Ухвалою від 04.03.2020 колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.:

- Акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2019 у справі № 911/2419/19;

- відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2019 у справі № 911/2419/19;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 20.03.2020;

- учасникам процесу роз`яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- зупинено дію оскаржуваного рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2019 у справі № 911/2419/19;

- призначено справу № 911/2419/19 до розгляду на 25.03.2020 о 12:20;

- сторони попереджено, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою в розгляді апеляційної скарги.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин, з огляду на що ухвалою від 19.03.2020 учасників справи повідомлено про те, що розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2019 у справі № 911/2419/19 не відбудеться 25.03.2020, а про дату і час судового засідання учасників справи буде повідомлено додатково.

Враховуючи тимчасовий характер вжитих державою та судом заходів для запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, ухвалою від 13.04.2020 справу № 911/2419/19 призначено до розгляду на 27.05.2020 о 12:40.

Станом на 27.05.2020 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

Позивач та відповідач представників в судове засідання не направили, про причини неявки суду не повідомили.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників позивач та відповідача за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як слідує з тексту апеляційної скарги у цій справі та доданого до апеляційної скарги розрахунку, рішення суду першої інстанції позивачем фактично не оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на вартість поставленого за Договором газу в період з січня по листопад 2015 року та на частину вартості газу, поставленого в грудні 2015 року в сумі 202 985,78 грн., яку було погашено до 30.11.2016 - дати набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», та в частині задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 38 826,68 грн., нарахованих на частину заборгованості за грудень 2015 року в сумі 295 894,54 грн., а відтак, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України рішення суду першої інстанції в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

При цьому колегією суддів при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на вартість поставленого за Договором газу в період з січня 2015 року по листопад 2015 року, та на частину заборгованості за грудень 2015 року в сумі 202 985,78 грн., а також в частині задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у сумі 38 826,68 грн., нарахованих на частину заборгованості за грудень 2015 року в сумі 295 894,54 грн.

Отже, апеляційному перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині відмови в вимогах про стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 59 364,85 грн., нарахованої на частину заборгованості за грудень 2015 року в сумі 295 894,54 грн., та часткової відмови в вимогах про стягнення 3% річних у сумі 9 773,33 грн. (задоволено 7 878,66 грн.), нарахованих на частину заборгованості за грудень 2015 року в сумі 295 894,54 грн.

27.11.2014 позивач як продавець та відповідач як покупець уклали договір купівлі-продажу природного газу № 2074/15-ТЕ-17 (далі Договір) (а.с. 17-22), відповідно до умов якого позивач зобов`язався передати у власність відповідачу у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України позивачем за кодом згідно УТК ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач - прийняти та оплатити цей природний газ на умовах Договору.

Згідно з п. 1.2 Договору, газ, що постачається за Договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

У п. 2.1 Договору сторони погодили, що позивач передає відповідачу з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ обсягом до 1100 тис. куб.м. та визначили помісячні обсяги поставки газу.

Відповідно до п. 3.3 Договору, приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно з п. 5.2 Договору ціна за 1000 куб.м. газу становить 1 091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природній газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 1 091,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 218 грн., всього з ПДВ - 1 309,20 грн.

Додатковими угодами № 1 від 20.03.2015, № 2 від 15.07.2015, № 3 від 10.10.2015 сторонами вносились зміни до Договору в частині розміру ціни за газ.

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за природній газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 9.3 Договору, строк, у межах якого сторони можуть звертатися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років.

У п. 11 Договору встановлено, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

З матеріалів справи слідує, що на виконання умов Договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 1 638 267,98 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи копіями актів приймання-передачі природного газу (а.с. 29-35) та сторонами не заперечується.

Відповідач за спірний природний газ розрахувався повністю, проте в частині - з порушенням встановленого Договором строку.

З огляду на несвоєчасне виконання відповідачем свого договірного зобов`язання по оплаті природного газу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

У силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п. 7.2 Договору, у разі невиконання відповідачем умов пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Частина 2 ст. 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції встановив, що нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат на частину з несвоєчасно сплачених коштів не ґрунтується на приписах закону, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі Закон), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

У ст. 1 Закону визначено, що заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону є, серед іншого, кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії (ст. 2).

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону, для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

У ч. 3 ст. 7 Закону встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

З матеріалів справи слідує, що до стягнення позивачем заявлено пеню, 3 % річних та інфляційні втрати, нараховані на вартість природного газу, поставленого в період з січня по грудень 2015 року.

Однак заборгованість за поставлений за Договором газ в період з січня по листопад 2015 року, а також частина заборгованості за грудень 2015 року в сумі 202 985,78 грн. була відповідачем погашена до 30.11.2016 (а.с. 44-46), а відтак, на вказану заборгованість як таку, яка погашена до дня набрання чинності Законом (30.11.2016), не нараховуються неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування та 3% річних, а нараховані неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування та 3% річних підлягають списанню.

При цьому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції в тому, що виконання норми ст. 7 Закону не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Також посилання позивача на те, що, оскільки у повному обсязі заборгованість за Договором була погашена 31.03.2017, тобто після набрання чинності Законом, та не була реструктурізована у порядку ст. 5 Закону, а відповідач не включений до реєстру, всі нараховані позивачем суми пені, 3 % річних та інфляційних втрат (в тому числі і на вартість газу, поставленого у місяці, заборгованість за які була погашена до 30.11.2016, - примітка суду) не підлягають списанню в порядку, передбаченому Законом, є помилковими, оскільки за умовами Договору відповідач має зобов`язання здійснювати оплату за газ помісячно, тому у випадку порушення такого зобов`язання відповідальність настає у порядку, встановленому Договором та законом, тобто в цьому випадку - помісячно, а не після остаточного погашення боргу.

Щодо пені та 3 % річних, нарахованих на частину заборгованості за грудень 2015 року в сумі 295 894,54 грн., слід зазначити таке.

Згідно з п. 6.1 Договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу, з огляду на що прострочення оплати за поставлений в грудні 2015 року газ починається з 15.01.2016.

Враховуючи, що загальна вартість поставленого в грудні 2015 року газу становить 498 880,32 грн., а частина оплати в сумі 202 985,78 грн. була відповідачем проведена до 30.11.2016, правомірним є нарахування пені та 3 % річних на суму 295 894,54 грн. (498 880,32-202 985,78).

При цьому колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення пені, нарахованої на поставлений в грудні 2015 року та несвоєчасно оплачений газ в сумі 295 894,54 грн.

Враховуючи, що за змістом ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, а згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку, правомірним є нарахування пені за період з 15.01.2016 по 15.07.2016 на суму 295 894,54 грн.

Перевіривши доданий позивачем до апеляційної скарги розрахунок пені, колегія суддів визнає його арифметично вірним, з огляду на що позовні вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню в сумі 59 364,85 грн. Відповідно рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Враховуючи вищевикладене, нарахування 3 % річних на суму 295 894,54 грн. є правомірним у період з 15.01.2016 по 30.03.2017 з урахуванням сум часткових оплат.

Суд першої інстанції визнав законним нарахування 3% річних на грошові кошти, перераховані відповідачем після 30.11.2016 у оплату газу поставки грудня 2015 року.

Зробивши власний перерахунок, суд визнав правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 7 878,66 грн.

Розрахунку судом у рішенні не наведено.

Водночас колегія суддів не знайшла помилок у розрахунку 3% річних, зробленому позивачем.

Дані наведені в таблиці.

Поставлено на суму, грн..СплаченоБоргПеріод заборгованостіКількість днівСума 3% річних
498 880,32202 985,78295 894,5415.01.1613.12.163348 100,72
295 894,546 038,66289 855,8814.12.1615.12.16247,52
289 855,8893 600,00196 255,8816.12.1631.12.1616257,38
196 255,880,00196 255,8801.01.1722.01.1722354,87
196 255,886 038,66190 217,2223.01.1719.02.1728437,76
190 217,226 038,66184 178,5620.02.1722.03.1731469,28
184 178,5623 278,56160 900,0023.03.1730.03.178105,80
9 773,33

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мале місце невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, тому рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2019 у справі № 911/2419/19 у оскаржуваній частині підлягає зміні, позов задовольняється частково, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають пеня в сумі 59 364,85 грн., 3 % річних в сумі 9 773,33 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовляється.

При цьому щодо посилань відповідача на те, що позов заявлено позивачем поза межами строків позовної давності, а тому він не підлягає задоволенню, - колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, враховуючи, що в п. 9.3 Договору сторони погодили, що строк, у межах якого сторони можуть звертатись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі, щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років, тобто фактично збільшили строк позовної давності, право на що вони мають згідно з приписами ч. 1 ст. 259 ЦК України, та що обов`язок по оплаті газу вважається простроченим з 15.01.2016, з урахуванням того, що з позовом позивач до суду звернувся 26.09.2019, строк позовної давності не є пропущеним.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольняється повністю.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору, а саме витрати позивача по сплаті судового збору за звернення з позовом покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а судові витрати позивача за звернення з апеляційною скаргою - на відповідача.

Керуючись ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2019 у справі № 911/2419/19 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2019 у справі № 911/2419/19 змінити.

3. Викласти пункт 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2019 у справі № 911/2419/19 в такій редакції:

« 2. Стягнути з Комунального підприємства Київської обласної ради «Бородянкатепловодопостачання» (07801, Київська область, Бородянський р-н, смт Бородянка, вул. Вокзальна, буд. 1-А, ідентифікаційний код 33710516) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) пеню в сумі 59 364 (п`ятдесят дев`ять тисяч триста шістдесят чотири) грн. 85 коп., 3 % річних в сумі 9 773 (дев`ять тисяч сімсот сімдесят три) грн. 33 коп., інфляційні втрати в сумі 38 826 (тридцять вісім тисяч вісімсот двадцять шість) грн. 68 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 619 (одна тисяча шістсот дев`ятнадцять) грн. 47 коп.»

4. Стягнути з Комунального підприємства Київської обласної ради «Бородянкатепловодопостачання» (07801, Київська область, Бородянський р-н, смт Бородянка, вул. Вокзальна, буд. 1-А, ідентифікаційний код 33710516) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна грн.) грн. 50 коп.

5. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Київської області.

6. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2019 у справі № 911/2419/19 в частині, яка не була змінена цією постановою.

7. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

8. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

9. Повернути до Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/2419/19.

Повний текст постанови складено: 02.06.2020

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець