Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

"05" червня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/613/20

Господарський суд Житомирської області у складі судді Соловей Л.А.,

перевіривши матеріали позовної заяви

Виконувача обов`язків керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської міської ради (м.Житомир)

до Фізичної особи-підприємця Кучика Василя Каріимовича (м.Житомир)

про визнання права власності та скасування державної реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

Виконувач обов`язків керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської міської ради звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом, у якому просить:

- визнати за Житомирською міською територіальною громадою в особі Житомирської міської ради право власності на приміщення, яке розташоване за адресою: м.Житомир, вул.Івана Кочерги, 11, загальною площею 24кв.м. за реєстраційним номером в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1;

- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №4161716.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, прокурор посилається на те, що відповідно до рішення Господарського суду Житомирської області суду у справі №906/79/14 від 03.04.14, залишеного без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 04.06.14 та постановою Вищого господарського суду України від 06.08.14 фактичним власником та володільцем нерухомого майна, що розташоване за адресою: м.Житомир, вул.Івана Кочерги, 11, загальною площею 24кв.м. являється територіальна громада в особі Житомирської міської ради. Разом з тим, прокурору стало відомо, що право власності на належне територіальній громаді нерухоме майно було неправомірно зареєстроване за відповідачем, так при реєстрації права власності за ФОП Кучиком В.К. останнім в порушення чинного порядку змінено адресу приміщення в Державному реєстрі речових прав, чим приховано здійснення угоди щодо відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності територіальної громади міста Житомира. Оскільки відповідач не визнає право власності на спірне нежитлове приміщення, а Житомирська міська рада не здійснює своїх повноважень щодо захисту інтересів територіальної громади, прокурор вимушений звернутися до суду за захистом інтересів держави у сферу комунальної власності шляхом визнання права власності та скасування державної реєстрації.

Дослідивши матеріали позовної заяви від 02.06.20 №32-87-4112, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, зважаючи на таке.

Так, п.2 ч.1 статті 164 ГПК України унормовано, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст.123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За приписами ч.1, пп.2 п.2 ч.2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Судовий збір справляється із позовних заяв майнового характеру, що подаються до господарських судів - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а із позовних вимог немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" мінімальний прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2020 року складає 2102,00грн.

Як вбачається зі змісту прохальної частини позовної заяви, прокурор звернувся до суду із позовом, в якому міститься дві вимоги: майнового характеру - про визнання права власності на майно та немайнового характеру - про скасування державної реєстрації.

У п.2.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 зазначено, що судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов`язаннях (у тому числі в зв`язку з вимогами, заснованими на приписах частини п`ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

У п.п.2.10, 2.11 вищевказаної постанови Пленуму передбачено, що у випадках об`єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону України "Про судовий збір" підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для розгляду позовних заяв зі спорів немайнового характеру.

На підтвердження оплати позивачем судового збору за вимогами заявленими у позові, останнім надано до суду платіжне доручення №566 від 20.05.20 на суму 4204,00грн, що складає вартість двох немайнових вимог (2102х2).

Пунктом 2 ч.1 ст.163 ГПК України унормовано, що у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається саме вартістю майна.

Водночас слід зазначити, що суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом п.3 ч.3 ст.162 і ст.163 ГПК України такий обов`язок покладається на позивача.

Однак прокурор документів, що посвідчують станом на 2020 рік дійсну вартість майна, про визнання права власності, на яке ним заявлено позовну вимогу, суду разом з позовною заявою не подав, а визначена ціна позову, з якої було сплачено ставку судового збору з вимоги майнового характеру, не підтверджена документально та не доведено, що вона відповідає ринковій вартості спірного майна станом на день подання позову до суду, а тому у суду з об`єктивних причин відсутні можливості для визначення правильної суми судового збору, яка підлягає доплаті за першу позовну вимогу згідно з поданим позовом.

За таких обставин, сплачена прокурором сума судового збору у розмірі 4204,00грн є документально необґрунтованою, що позбавляє суд можливості встановити виконання прокурором вимог п.2 ч.1 ст.164 ГПК України щодо сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі.

З урахуванням встановлених недоліків, на підставі ч.1 ст.174 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви від 02.06.20 без руху із встановленням прокурору строку для усунення виявлених недоліків, шляхом надання до суду доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Суд звертає увагу прокурора на те, що за умовами ч.3, 4 ст.174 Господарського процесуального кодексу України якщо прокурор усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому ст.176 цього Кодексу. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 162, 164, 172, 174, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Виконувачу обов`язків керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі протягом 10 днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви шляхом подання заяви про усунення недоліків з додатками (за наявності) та доказами надіслання їх копій іншим сторонам листом з описом вкладення.

3. Роз`яснити виконувачу обов`язків керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі , що в разі не усунення всіх недоліків у встановлений судом строк, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою на підстав згідно з ч.4 ст.174 Господарського процесуального кодексу України.

4. Ухвала набрала законної сили з 05.06.20 та оскарженню не підлягає.

Суддя Соловей Л.А.

друк. 2 прим.

1- до матеріалів позовної заяви

2-Житомирська місцева прокуратура