номер провадження справи 14/35/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2020 Справа № 908/671/18

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Сушко Л.М., розглянувши в межах справи №908/671/18 про банкрутство Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України

позовну заяву Державного підприємства Науково-технічний центр Дорожній контроль якості (02160, м. Київ, вул. Каунаська,3, )

до відповідача - Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, (вул. Українська, 50, м. Запоріжжя, 69095, )

про стягнення заборгованості

УСТАНОВИВ

04.02.2020 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (вих. № 29/19-55 від 29.01.2020) Державного підприємства Науково-технічний центр Дорожній контроль якості до відповідача Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України про стягнення 67664,15 грн заборгованості за договором на надання послуг для розгляду в межах справи № 908/671/18 про банкрутство Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 04.02.2020 справу визначено до розгляду судді Сушко Л.М.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 07.02.2020 позовну заяву Державного підприємства Науково-технічний центр Дорожній контроль якості залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.

21.02.2020 до Господарського суду Запорізької області від позивача надійшла уточнена позовна заява, якою позивачем фактично усунуті недоліки, зазначені в ухвалі суду від 07.02.2020.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 27.02.2020 прийнято до розгляду позов Державного підприємства Науково-технічний центр Дорожній контроль якості до відповідача Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України про стягнення 67664,15 грн заборгованості та відкрито провадження у справі в межах справи № 908/671/18. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 28.07.2016 між позивачем та Дочірнім підприємством Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України було укладено договір на надання послуг № 356/16/1. Послуги, передбачені умовами договору на суму 49274,60 грн, позивач виконав і згідно з актом наданих послуг від 02.02.2017 передав ДП «Запорізький облавтодор», який прийняв послуги без зауважень, проте не оплатив. На прострочену заборгованість позивачем нараховані 14007,55 грн інфляційних нарахувань, 4382,00 грн 3 % річних. Також в позовній заяві позивачем зазначено про стягнення адвокатських витрат, конкретний розмір яких буде заявлено до стягнення після винесення рішення судом.

В обґрунтування вимог позивач посилається на ст. ст. 193, 197-198, 202-203, 220, 222 Господарського кодексу України та ст. ст. 3, 15, 16, 237-239, 526, 527, 530, 610, 612, 693 Цивільного кодексу України.

19.03.2020 від відповідача надійшов відзив, відповідно до якого останній з позовними вимогами в частині стягнення основного боргу у розмірі 34274,60 грн погодився, надав докази оплати заборгованості у розмірі 15000,00 грн, в задоволенні інфляційних втрат та 3 % річних просив відмовити у зв`язку із введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів. Також з позовній заяві заявлена вимога про стягнення з відповідача судових витрат та надано попередній розрахунок судових витрат в силу ст. 124 ГПК України, виходячи з одного проїзду представника всього у розмірі 1222,00 грн.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Частиною 5 ст. 252 ГПК України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасниками процесу клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подано, відповідачем відзиву не надано, відтак, суд розглядає справу за наявними матеріалами.

При цьому суд враховує, що Законом України № 540-IХ від 30.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)» доповнено розділ Х «Прикінцеві положення» ГПК України пунктом 4, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Враховуючи вищевикладене, суд на виконання норм пункту 4 «Прикінцеві положення» ГПК України продовжив строки розгляду справи по суті на строк дії карантину з метою дотримання процесуальних прав сторін у справі.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

18 жовтня 2018 року прийнято новий Кодекс України з процедур банкрутства, який набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Кодексом. Кодекс України з процедур банкрутства почав діяти з 21 жовтня 2019 року.

Відповідно до ч. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Згідно зі ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

28.07.2016 між Державним підприємством Науково-технічний центр Дорожній контроль якості та Дочірнім підприємством Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України було укладено договір № 356/16/1 на надання послуг, згідно п. 1.1 якого замовник доручає, а виконавець бере на себе надання послуг, направлених на підвищення рівня якості робіт: «дослідження властивостей матеріалів протиожеледних з метою підвищення рівня якості дорожніх робіт з зимового утримання у Запорізькій області та забезпечення умов руху в зимовий період».

Згідно з п. 1.4 приймання результатів наданих послуг за цим договором здійснюється відповідно до акту здавання-приймання послуг.

Пунктом 2.1 договору закріплено, що вартість послуг за цим договором становить 70274,60 грн у відповідності із калькуляцією кошторисної вартості.

Відповідно до п. 2.3 договору оплата проводиться шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця на підставі акту/ів виконаних робіт, протягом 7 (семи) днів з моменту підписання сторонами акту/ів виконаних робіт.

За умовами п. п. 6.1, 6.2 договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін. Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений в п. 6.1 цього договору та закінчується 31 березня 2017 року, а в частині оплати до повного розрахунку.

Так, в період дії договору позивачем були надані, а відповідачем прийняті послуги на суму 70274,60 грн відповідно до акту № 356/16/1 від 02.02.2017, що підписаний та скріплений печатками сторін.

Як вказує позивач, він звертався до відповідача з претензіями від 10.05.2018 та 27.02.2019 з вимогою сплати заборгованості у розмірі 70274,60 грн.

Як вбачається з акту звірки, що долучений позивачем до позовної заяви, відповідачем була здійснена часткова оплата заборгованості 25.10.2019 на суму 21000,00 грн.

Також відповідачем до відзиву на позовну заяву долучено докази оплати заборгованості за спірним договором в розмірі 15000,00 грн платіжне доручення № 4652 від 11.02.2020. Заборгованість у розмірі 34274,60 залишилась не сплаченою.

На прострочену заборгованість у розмірі 49274,00 грн, яку заявляє до стягнення позивач, ним нараховані 3 % річних за період 10.02.2017 28.01.2020 у розмірі 4382,00 грн та інфляційні втрати за період лютий 2017 року січень 2020 року у розмірі 14007,55 грн.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно з положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 11, 509 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони в пункті 2.3 договору погодили, що оплата проводиться шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця на підставі акту/ів виконаних робіт, протягом 7 (семи) днів з моменту підписання сторонами акту/ів виконаних робіт.

Сторонами підписаний акт, яким прийняті послуги, 02.02.2017. Проте в строк, передбачений договором 09.02.2017, відповідач заборгованість не сплатив, у зв`язку з чим 10.02.2017 за ним виникла прострочена заборгованість у розмірі 70274,60 грн. 25.10.2019 відповідачем була здійснена часткова оплата заборгованості на суму 21000,00 грн. Також відповідач оплатив заборгованість в розмірі 15000,00 грн платіжнім дорученням № 4652 від 11.02.2020.

Відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 34274,60 грн є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Окрім цього, як було вказано вище, відповідач оплатив заборгованість в розмірі 15000,00 грн платіжнім дорученням № 4652 від 11.02.2020, тобто після звернення до суду з позовом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відтак, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 15000,00 грн у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов`язання, вимоги про стягнення з нього 3% річних та інфляційних втрат заявлено позивачем обґрунтовано.

Однак, позивачем не дотримано вимог законодавства щодо заборони нарахування індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, трьох процентів річних від простроченої суми протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів (п. 5 ч. 3 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства).

Відтак, враховуючи, що ухвалою Господарського суду Запорізької області у справі № 908/671/18 від 07.06.2018 щодо Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України відкрито провадження у справі про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, останнім днем нарахування 3 % річних та індексу інфляції буде 06.06.2018.

За розрахунком суду виходячи із суми 49274,00 грн за період з 10.02.2017 по 06.06.2018 з відповідача підлягають до стягнення 3 % річних у розмірі 1952,06 грн. В задоволенні 2429,94 грн 3 % річних суд відмовляє.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок включаються й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи вищевикладене, за розрахунком суду інфляційні втрати нараховуються за період березень 2017 року червень 2018 року та підлягають до стягнення з відповідача у розмірі 7973,33 грн. В задоволенні 6034,22 грн інфляційних втрат суд відмовляє.

Згідно ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відтак, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 34274,60 грн, 3 % річних у розмірі 1952,06 грн та інфляційних втрат у розмірі 7973,33 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача у розмірі 1373,08 грн.

Також позивач у своєму розрахунку судових витрат просить суд стягнути з відповідача вартість витрат на відправлення претензії - 24 грн, вартість оплати відправки позовної заяви 58 грн, вартість проїзду представника до м. Запоріжжя 600 грн, вартість добових представника 360 грн.

Згідно зі ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, оскільки справа розглядалась без проведення судового засідання, суд відмовляє позивачу у стягненні з відповідача грошових коштів, витрачених на оплату проїзду представника та його добових. Також суд відмовляє у стягнення витрат на відправлення претензії, оскільки це безпосередньо не стосується розгляду справи у суді та її підготовки.

З приводу оплати відправки позовної заяви суд зазначає наступне. В якості доказу понесення витрат з оплати відправлення позовної заяви відповідачу та суду позивачем надані описи-вкладення у цінний лист та накладна від 30.01.2020 на суму 29,00 грн, конверт з накладною від 30.01.2020 на суму 29,00 грн. Враховуючи викладене суд задовольняє вимогу про стягнення судових витрат, пов`язаних з відправкою позовної заяви відповідачу та суду пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 37,89 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 129, 231, 237, 238, 239, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства Науково-технічний центр Дорожній контроль якості до Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства Запорізький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, (вул. Українська, 50, м. Запоріжжя, 69095, ) на користь Державного підприємства Науково-технічний центр Дорожній контроль якості (02160, м. Київ, вул. Каунаська,3, ) основну заборгованість у розмірі 34274,60 (тридцять чотири тисячі двісті сімдесят чотири) грн 60 коп., 3 % річних у розмірі 1952 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят дві) грн 06 коп., інфляційні втрати у розмірі 7973 (сім тисяч дев`ятсот сімдесят три) грн 33 коп., 1373 (одна тисяча триста сімдесят три) грн 08 коп. судового збору та інші витрати пов`язані з розглядом справи у розмірі 37 (тридцять сім) грн 89 коп.

Видати наказ.

В частині стягнення основної заборгованості у розмірі 15000,00 грн провадження закрити.

В частині позовних вимог відмовити.

Рішення складено та підписано 26 травня 2020.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Л.М. Сушко