ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

03.06.2020м. ДніпроСправа № 904/2881/20

За позовом Приватного підприємства "Верінет", м. Верхівцево Дніпропетровської області

до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі", м. Дніпро

про врегулювання розбіжностей по договору

Суддя Рудь І.А.

Представники сторін не викликались.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "Верінет" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом від 29.05.2020, в якому просить визнати укладеною додаткову угоду до договору на компенсацію затрат, пов`язаних із сумісним підвішуванням телекомунікаційних проводів від 04.03.2013 № 04002-00 між Акціонерним товариством "ДТЕК Дніпровські електромережі" та Приватним підприємством "Верінет" з урахуванням розбіжностей в редакції позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем своєчасно направлено на адресу відповідача додаткову угоду № 3 до договору від 04.03.2013 № 04002-00, надану відповідачем, підписану з боку позивача із протоколом розбіжностей. Проте, АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" вказаний протокол не підписало, протокол узгодження розбіжностей не надало, та на звернення позивача повідомило про необхідність демонтажу телекомунікаційних мереж, які належать позивачу, у зв`язку із закінченням строку дії договору від 04.03.2013 № 04002-00.

Разом із позовною заявою Приватне підприємство "Верінет" надало клопотання про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони Акціонерному товариству «ДТЕК Дніпровські електромережі» вчиняти будь-які дії щодо демонтажу телекомунікаційних мереж, які належать Приватному підприємству "Верінет", та розміщені на території м. Верхівцеве, м. Верхньодніпровськ, смт. Новомиколаївка, смт. Дніпровське, до набрання рішенням суду по даній справі законної сили.

В обґрунтування клопотання зазначив, що відповідно до п. 1.1. договору від 04.03.2013 № 04002-00, укладеного між сторонами, ПП "Верінет", як власник телекомунікаційних мереж, компенсує затрати, пов`язані із сумісним підвішуванням телекомунікаційних проводів. Фактично ПП "Верінет" є інтернет-провайдером та здійснює діяльність з надання широкосмугового доступу до мережі Інтернет населенню м. Верхівцеве, м. Верхньодніпровськ, смт. Новомиколаївка, смт. Дніпровське та інших населених пунктів. Незважаючи на наявність діючого договору та перебуванні його сторін у процесі приведення договірних відносин у відповідність до прийнятого Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж», ПП "Верінет" отримує чисельні вимоги від АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» щодо демонтажу телекомунікаційних мереж. Більш того, 03.04.2020 фактично зрізано частину мереж, які розміщені на підставі вищенаведеного договору, що підтверджується Витягом з ЄРДР (кримінальне провадження № 0000270). Свідок в цій справі надав покази про те, що технічний автомобіль АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» знаходився в той час та в тому місці де було пошкоджено лінії зв`язку. Крім того, заявник стверджує, що спроби демонтувати телекомунікаційні мережі вчинялися і раніше, що також підтверджується Витягом з ЄРДР (кримінальне провадження № 0001591). У постанові про закриття кримінального провадження чітко зазначено про те, що демонтаж ліній зв`язку було вчинено персоналом Верхньодніпровського РЕМ відповідача. За вказаних обставин, заявник вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до непоправних наслідків - демонтажу телекомунікаційних мереж, що у разі задоволення позову завдасть збитків позивачу та вимагатиме значних зусиль з його боку для поновлення свого права.

Розглянувши заяву Приватного підприємства "Верінет" про забезпечення позову, суд не вбачає підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Відповідно до ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволення вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Правова позиція Верховного Суду в питаннях забезпечення позову зводиться до того, що господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (постанова Верховного Суду від 08.10.2018 у справі № 913/257/18).

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд не повинен надавати оцінку доказам в обґрунтування вимог чи заперечень проти позову, робити висновки про існування або відсутність підстав для задоволення позову. В першу чергу суд повинен оцінити доводи заявника на підтвердження того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

За змістом статей 2, 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суть якої зводиться до того, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 170 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що будь-яка письмова заява з процесуальних питань повинна містити, окрім іншого, перелік доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Так, на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про забезпечення позову, заявником надано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 03.04.2020, за змістом якого 03.04.2020 до Верхньодніпровського ВП надійшла заява Дьорфлера О.В. про те, що 03.04.2020 близько 09:30 год. на опорі ЛЕП, розташованої по вул. Тітова, 235 в м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області, було виявлено пошкодження кабелю мережі Інтернет, належного ПП "Верінет". За вказаною заявою відділенням поліції зареєстроване кримінальне провадження № 0000270.

Відповідач стверджує, що свідок в цій справі надав покази про те, що технічний автомобіль АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» знаходився в той час та в тому місці де було пошкоджено лінії зв`язку. Однак, будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин до клопотання про забезпечення позову заявником не надано.

Інформацію про особу, яку повідомлено про підозру, наданий позивачем витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 03.04.2020 не містить.

Водночас, господарський суд не приймає в якості належних доказів на підтвердження тверджень позивача про причетність АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» до пошкодження кабелю мережі Інтернет 03.04.2020 та можливих подальших дій по його демонтажу, надані заявником витяг з кримінального провадження № 0001591 від 03.12.2014 та постанову про закриття кримінального провадження від 26.12.2014, оскільки зазначені документи стосуються відносин між сторонами, що існували в інший період часу та не містять інформації про їх відношення до спірного договору.

Отже, звертаючись із клопотанням про забезпечення позову, позивачем не наведено обставин які б свідчили про наявність підстав для вжиття заходів до забезпечення позову, суду не надано належних доказів того, що вказані заходи до забезпечення позову можуть забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, а невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Позивачем не надано до суду доказів, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, спрямованих на демонтаж телекомунікаційних мереж, що належать ПП "Верінет", у зв`язку із закінченням дії спірного договору.

Зокрема, викладені позивачем у клопотанні припущення щодо можливості такого демонтажу у майбутньому, не можуть вважатися підтвердженням наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заявленого виду забезпечення позову.

Відповідно до ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За встановлених обставин, клопотання позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 136-140, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання про забезпечення позову Приватного підприємства "Верінет" відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дати її підписання 03.05.2020.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.А. Рудь