ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2020 р. Справа№ 910/5812/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Владимиренко С.В.

Демидової А.М.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Дідківський М.А.

від відповідача: Пугач С.В.

від ВДВС: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційної скарги

Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"

на ухвалу господарського суду міста Києва від 12.03.2020

у справі № 910/5812/19 (суддя Ващенко Т.М.)

за скаргами Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"

на бездіяльність головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

за позовом Акціонерного товариства "Житомиробленерго"

до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"

про стягнення 4 879 782, 67 грн.

Історія справи.

У травні 2019 року Акціонерне товариство "Житомиробленерго" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" про стягнення 4879782,67 грн., з яких: 1 616 232, 67 грн. основного боргу, 3232465,20 грн. штрафу, 28693,66 грн. пені, 2391,14 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії на підставі заяви-приєднання відповідача від 19.12.2018.

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.08.2019 у справі №910/5812/19 позов задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на користь Акціонерного товариства "Житомиробленерго" 1616232 грн. 67 коп. основного боргу, 1616232 грн. 67 коп. штрафу, 28693 грн. 66 коп. пені, 2391 грн. 14 коп. 3% річних, 73196 грн. 74 коп. судового збору, 16700 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу; в іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2019 рішення господарського суду міста Києва від 15.08.2019 у справі № 910/5812/19 залишено без змін.

Додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2019 у справі № 910/5812/19 стягнуто з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на користь Акціонерного товариства "Житомиробленерго" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

25.02.2020 Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" звернулось до господарського суду міста Києва із скаргами на дії та бездіяльність ВДВС, у яких (з урахуванням поданих 02.03.2020 заяв про виправлення помилок) підприємство просило визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Полінського Б.А.; зобов`язати головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Полінського Б.А. зупинити вчинення виконавчих дій на виконання наказу № 910/5812/19, виданого господарським судом міста Києва 18.12.2019 та винести постанову про зупинення виконавчого провадження № 61108339, відкритого згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 61108339 від 29.01.2020, винесену головним державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Полінським Б.А.; визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Полінського Б.А.; зобов`язати головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Полінського Б.А. зупинити вчинення виконавчих дій на виконання наказу № 910/5812/19, виданого Господарським судом міста Києва 18.12.2019 та винести постанову про зупинення виконавчого провадження № 61107056, відкритого згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 61107056 від 29.01.2020, винесену головним державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Полінським Б.А.

В обґрунтування зазначених скарг Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" послалось на те, що 20.10.2019 набрав чинності Закон України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», пунктом третім розділу третього якого встановлено заборону «вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами».

03 грудня 2019 року Фондом державного майна України було видано наказ №1255 «Про прийняття рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго», на підставі чого державний виконавець в силу п.12 ч.2 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» мав зупинити вчинення виконавчих дій щодо відповідача.

З наведених підстав скаржник звертався до головного державного виконавця із заявами у вказаних виконавчих провадженнях, в яких вказав на необхідність зупинення виконавчого провадження № 61107056 та ВП №61108339, оскільки відповідача включено до переліку єдиних майнових комплексів державних підприємств, їх структурних підрозділів, які підлягають приватизації в 2019 році.

Проте, заяви відповідача було залишено без задоволення.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.03.2020 у справі №910/5812/19 у задоволенні скарг Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на бездіяльність головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції відмовлено.

Ухвалу суду мотивовано тим, що частиною 3 розділу ІІІ Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" визначено, що забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Отже, зазначеним Законом не заборонено звертати стягнення на грошові кошти, в тому числі і Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго".

При цьому судом враховано, що означене було доведено до відома та врахування в роботі в тому числі начальникам районних відділів державної виконавчої служби у місті Києві шляхом надання Міністерством юстиції України офіційних роз`яснень від 30.01.2020 № 35/20.4.2/-20.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.

Не погоджуючись з ухвалою господарського суду міста Києва від 12.03.2020, ДП зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренеро» звернулось з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати згадану ухвалу суду та прийняти нове рішення, яким скарги на бездіяльність ВДВС задовольнити.

Зокрема, скаржник зазначає про неправильне трактування судом змісту речення щодо заборони вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

На думку скаржника, зазначений вище припис стосується і коштів і товарів, які передані в заставу, а, відтак, відповідач є юридичною особою, яка включена до об`єктів державної власності, затверджених Законом України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» та відповідно до п. 3 розділу ІІІ якого забороняється вчиняти виконавчі дії щодо таких об`єктів в цілому.

Також, скаржник зазначає про порушення Головним державним виконавцем норм ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» щодо зупинення вчинення виконавчих дій у разі включення державних підприємств до переліку об`єктів малої або великої приватизації.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи (доводи, викладені у відзивах та запереченнях на апеляційну скаргу).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти доводів скаржника, посилаючись, в тому числі,на відсутність правових підстав для винесення постанови про зупинення виконавчих дій з огляду на передбачену ч. 2 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» процедуру зупинення вчинення виконавчих дій, та її дотримання державним виконавцем. Вважаючи апеляційну скаргу необґрунтованою, позивач просить суд відмовити в її задоволенні.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та явка представників сторін.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.04.2020 справу №910/5812/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Владимиренко С.В., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» на ухвалу господарського суду міста Києва від 12.03.2020 у справі № 910/5812/19; розгляд апеляційної скарги призначено на 27.05.2020.

В судовому засіданні 27.05.2020 представник скаржника підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити скаргу боржника на бездіяльність державного виконавця.

В судовому засіданні 27.05.2020 представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги і просив суд залишити її без задоволення, а ухвалу місцевого господарського суду - без змін, як законну та обґрунтовану.

Від Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції представник у судове засідання 27.05.2020 не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 12 ст. 270 ГПК України).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Відповідно до ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно з ч. 1 ст. 340 ГПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права (ч. 1 ст. 341 ГПК України).

Частинами 1, 5 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення, дії, бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Матеріалами справи підтверджено, що процесуальний строк для подання скарги на дії та бездіяльність державного виконавця скаржником дотримано.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з ч. 1 ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За приписами ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Зі змісту рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" вбачається, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України, рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2019 у справі № 910/5812/19, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи зі змісту частини першої статті 33 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення господарського суду міста Києва головним державним виконавцем Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Полінським Б.А. винесено постанову від 29.01.2020 про відкриття виконавчого провадження ВП № 61108339 з виконання наказу господарського суду міста Києва від 18.12.2019 № 910/5812/19 про стягнення 1616232,67 грн. основного боргу, 1616232,67 грн. 67 коп. штрафу, 28 693,66 грн. пені, 2 391,14 грн. 3 % річних, 73196,74 грн. судового збору, 16 700,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Також, постановою від 29.01.2020 головним державним виконавцем Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Полінським Б.А. відкрито виконавче провадження ВП № 61107056 з виконання наказу господарського суду міста Києва від 18.12.2019 № 910/5812/19 про стягнення 6000,00 грн.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За приписами ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

При цьому дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню.

Пункти 4 та 5 розділу ІІІ цієї Інструкції регламентують дії державного виконавця, які передують відкриттю виконавчого провадження, а саме:

- виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа;

- у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Судом апеляційної інстанції не встановлено підстав для повернення виконавчого документа, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, а тому з огляду на наведені правові норми колегія суддів дійшла висновку, що державний виконавець, при винесенні постанов про відкриття виконавчого провадження, діяв у відповідності до норм чинного законодавства.

20.10.2019 набрав чинності Закон України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" (Закон № 145-ІХ ).

Згідно з п. 3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» заборонено вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

При цьому, у Переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані до Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" станом на 20.10.2019 включено відповідача - Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" ().

Разом з тим, господарський суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що з урахуванням заборони, встановленої пунктом 3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", в комплексі з іншими заборонами та мораторіями на звернення стягнення на майно боржників - державних підприємств, встановленими на момент прийняття Закону № 145-ІХ, законодавцем в основу положення, визначеного пунктом 3 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 145-ІХ, було покладено як принцип обов`язковості виконання рішень, закріплений Конституцією України, так і необхідність збереження об`єктів права державної власності, які були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", у зв`язку з їх стратегічним значенням для української економіки та національної безпеки з метою запобігти безконтрольному відчуженню майна, що складає єдиний майновий комплекс, у тому числі через застосування позаприватизаційних процедур. Винятком із зазначеної заборони є стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Тобто, вказаною нормою Закону № 145-ІХ з усього складу майна підприємства, призначеного для його діяльності, яким також є нерухоме майно (будівлі, споруди, земельні ділянки тощо), передбачено можливість звернення стягнення лише на конкретні види майна цього підприємства, зокрема, грошові кошти. Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд в ухвалах від 29.04.2020 у справах №№ 910/13346/18, 910/6948/19.

Вказані обставини спростовують доводи скаржника про заборону на звернення стягнення на кошти боржника - Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" у виконавчих провадженнях ВП № 61108339 та ВП № 61107056.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби.

Так, оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення передбачено нормами як Закону України "Про виконавче провадження" (частина 1 статті 74), так і нормами Господарського процесуального кодексу України (стаття 339).

Однак, норми Закону України "Про виконавче провадження" та норми Господарського процесуального кодексу України, які є законодавчими актами однакової юридичної сили, встановлюють неоднаковий строк для оскарження рішень, дій або бездіяльності державного, приватного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення.

Так, за приписами частини 5 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Натомість, приписами пункту "а" частини 1 статті 341 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що відповідну скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

При цьому, враховуючи положення статті 115 Господарського процесуального кодексу України та рішення Конституційного Суду України від 07.07.1998 №11-рп/98, десятиденний строк, зазначений у пункті "а" частини 1 статті 341 Господарського процесуального кодексу України, необхідно обчислювати в календарних днях.

За змістом частини 1 статті 3 Господарського процесуального кодексу України, при здійсненні судочинства господарський суд керується положеннями Господарського процесуального кодексу України, а не Законом України "Про виконавче провадження".

Господарський процесуальний кодекс України регулює порядок оскарження саме до господарського суду дій державного/приватного виконавця, на виконанні якого перебуває судове рішення цього суду. Право на звернення зі скаргою і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю ухваленого за правилами Господарського процесуального кодексу України судового рішення та з його примусовим виконанням.

В той час, як Закон України "Про виконавче провадження" регулює оскарження дій виконавця не тільки до суду, а й до інших органів, що вбачається з приписів частини 3 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження".

Також Закон України "Про виконавче провадження" регулює відносини з оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців при виконанні не тільки судових рішень, але й інших виконавчих документів, про що зазначено у частині 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження".

Отже, стаття 74 Закону України "Про виконавче провадження" є загальною нормою по відношенню до статтей 339-341 Господарського процесуального кодексу України, оскільки застосовується до більш широкого кола відносин, а саме: 1) відносин, які виникають при оскарженні дій щодо виконання будь-якого виконавчого документа, а не тільки рішення суду; 2) відносин, які виникають при оскарженні дій державного виконавця не тільки до суду, але й до органів Державної виконавчої служби.

Під час оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу Державної виконавчої служби або приватного виконавця, на виконанні яких перебуває виконавчий документ господарського суду, слід дотримуватися відповідних положень Господарського процесуального кодексу України, передбачених у розділі VI "Судовий контроль за виконанням судових рішень", зокрема щодо права на звернення зі скаргою у строк десять календарних днів, визначений пунктом "а" частини першої статті 341 цього Кодексу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 920/149/18.

З матеріалів справи вбачається, що постанови про відкриття виконавчих проваджень № 61107056, 61108339 були винесені Головним державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Полінським Б.А. 29.01.2020.

Відомості про вказані постанови внесені до автоматизованої системи виконавчих проваджень (т. 2, а.с. 8, 55).

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції закону станом на 29.12.2019) виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.

При цьому, як зазначає боржник, із листами про зупинення виконавчих дій в рамках зазначених виконавчих проваджень він звернувся до Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції 30.01.2020. Копії листів містяться у матеріалах справи (т.2, а.с.6-7, 53-54).

Тобто, відповідач - Державне підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", як боржник, був обізнаний про наявність виконавчих проваджень № 61107056, 61108339 щодо нього з 30.01.2020.

До суду зі скаргами №№ 44/22-213, 44/22-212 на бездіяльність державного виконавця боржник звернувся тільки 25.02.2020, тобто зі спливом десятиденного строку, встановленого ст. 341 Господарського процесуального кодексу України. На цій обставині у своєму відзиві на апеляційну скаргу зауважує позивач - АТ «Житомиробленерго».

За приписами статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Водночас, згідно з частиною 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Отже, вирішуючи це питання, суд з урахуванням конкретних обставин справи має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку, і в залежності від встановленого - вирішити питання про поновлення або відмову у поновленні цього строку.

Натомість як вбачається з матеріалів справи, відповідач - Державне підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" із заявами про поновлення пропущеного строку для подання скарг до суду не звертався.

Суд першої інстанції помилково послався у судовому рішенні на те, що скаржником не пропущений встановлений ст. 341 ГПК України строк на звернення зі скаргами на бездіяльність державного виконавця.

Вказаний помилковий висновок не призвів до ухвалення неправильного по суті судового рішення та не може бути достатньою підставою для його скасування, виходячи з ч. 2 ст. 277 ГПК України, відповідно до якої, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення скарги ДП зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» на дії та бездіяльність державного виконавця.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене та керуючись ч. 1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Судові витрати.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає і судові витрати за її подання покладаються судом на скаржника відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 271, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 12.03.2020 у справі №910/5812/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/5812/19 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 01.06.2020.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді С.В. Владимиренко

А.М. Демидова