УХВАЛА

м. Київ

28.05.2020Справа № 910/6289/20

Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши

позовну заяву Приватного підприємства "Алір Експрес", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група", м. Київ

про стягнення 1 045 446,00 грн, -

ВСТАНОВИВ:

06.05.2020 року Приватного підприємства "Алір Експрес" звернулосб до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" суми страхового відшкодування в розмірі 1 045 446,00 грн.

За наслідками проведення автоматизованого розподілу справи №910/6289/20, що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначено суддю Морозова С.М.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом не було дотримано вимог ст. 162, ст. 164 та ст. 172 Господарського процесуального кодексу України, а саме: не надано доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги; не надано доказів доплати судового збору в розмірі, визначеному нормами Закону України "Про судовий збір", у зв`язку з чим ухвалою суду від 07.05.2020 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк 10 (десять) днів з дня вручення ухвали) та спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом надання необхідних документів до матеріалів позовної заяви.

Зазначену ухвалу від 07.05.2020 року позивачу було направлено на адресу зазначену в позовній заяві. Позивач вказане відправлення (№119) отримав 12.05.2020 року.

22.05.2020 року до суду позивачем, засобами поштового зв`язку, була надіслана заява про усунення недоліків позовної заяви. Заяву отримано судом 26.05.2020 року.

Виходячи зі змісту ухвали суду від 07.05.2020, судом було зазначено, що розмір судового збору, який позивач мав сплатити при зверненні до суду з даним позовом становить 15 681,69 грн, в той час як в якості доказу сплати судового збору позивачем подано до суду платіжне доручення №8595 від 20.03.2020 року на суму в розмірі 14 428,70 грн.

В той же час слід зазначити, що відповідно до п. 3.1. Інструкції "Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", затвердженої Постановою Правління НБУ від 21.01.2004 року №22, платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Отже, належним доказом про сплату судового збору є оригінал квитанції установи банку або відділення поштового зв`язку, які прийняли платіж, платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення.

Згідно п. 2.21. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.

Відповідні документи подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Натомість як вбачається з матеріалів доданих до заяви про усунення недоліків позовної заяви, позивачем в якості доказів доплати судового збору надано копію платіжного доручення №8733 від 18.05.2020 року на суму 1 254,00 грн, що є порушенням зазначених вище норм.

Окрім того, в ухвалі суду від 07.05.2020 року позивачу було зазначено по необхідність підтвердження обставин на які він посилається, а саме шляхом надання договору оренди, на якому здійснювалось перевезення.

Однак, позивач в заяві про усунення недоліків позовної не зміг усунути вказаний недолік, зазначивши, що такий договір у нього відсутній, в той же час не надавши суду доказів вчинення дій щодо отримання копії такого договору, як і не звернувшись до суду з відповідним клопотанням про витребування необхідного доказу, у разі неможливості його самостійно надати.

В заяві про усунення недоліків позивач зазначив, що перевізником виступив не ФОП Альміз Сергій Петрович, а водій ТОВ «Мангуп-Авто» ОСОБА_1.

В той же час, в позовній заяві позивачем зазначено, що перевізником вантажу виступив ФОП Альміз Сергій Петрович. Матеріалами, доданими до позовної, зазначена обставина не встановлюється.

Отже, враховуючи викладене, після подачі до суду заяви про усунення недоліків позовної заяви, позивачем не усунуто недоліків позову, про які зазначено судом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як свідчить прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому, слід враховувати, що право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до відкриття провадження у справі.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

З огляду на викладене, позивач своїм правом на усунення виявлених судом недоліків у визначений строк не скористався.

Враховуючи викладені обставини, а також той факт, що строк на усунення недоліків минув, суд зазначає, що позивач у будь-якому разі був не позбавлений свого права усунути описані судом в ухвалі від 07.05.2020 року недоліки у встановлений строк та спосіб.

Відповідно до ч. 4 статті 174 ГПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

У зв`язку з викладеним, позовну заяву і додані до неї документи слід вважати неподаною та повернути заявникові.

Суд звертає увагу позивача на те, що з урахуванням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, правова конструкція статті 174 Господарського процесуального кодексу України дає можливість стороні розраховувати на захист своїх прав та доступ до правосуддя, незважаючи на порушення при поданні позовної заяви, що стали підставою для її повернення, через передбачену законом процесуальну можливість повторного подання позовної заяви після усунення допущених порушень.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 162, 164, 174, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Приватного підприємства "Алір Експрес" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" про стягнення 1 045 446,00 грн та заяву про усунення недоліків вих. №01-22/05/2020 від 22.05.2020 року вважати неподаними та повернути заявникові.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя C.М. Морозов