ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2020 року м. Черкаси справа № 925/398/20

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Нестеренко А.М., без участі представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Селтон" до публічного акціонерного товариства "Азот" про стягнення 46111 грн. 88 коп.,

ВСТАНОВИВ:

31.03.2020 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Селтон" звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до публічного акціонерного товариства "Азот" (далі-відповідач) про стягнення, на підставі договору № 68-411 від 14.02.2019 року, 44772 грн. основного боргу, 537 грн. 78 коп. інфляційних втрат, 802 грн. 3% річних, що разом складає 46111 грн. 88 коп., та відшкодування судових витрат.

Позов мотивовано порушенням відповідачем порядку та строків оплати за товар за договором № 68-411 від 14.02.2019 року.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 07.04.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/398/20 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 19.04.2020 року.

Відповідач в особі свого представника подав суду 28.04.2020 року відзив на позовну заяву (вх. № 6501/20, а.с. 20-24), в якому повідомив про зміну найменування відповідача з 02.04.2020 року з публічного акціонерного товариства "Азот" на приватне акціонерне товариство "Азот", заперечив позовні вимоги, з мотивів передчасності заявлених позовних вимог, також вказав на важкий економічний стан підприємства, наявність арештованих рахунків відповідача з 2017 року по даний час за іншими зобов`язаннями, які перебувають на примусовому виконанні відділів державної виконавчої служби та приватних виконавців.

15.05.2020 року представник позивача подав відповідь на відзив (вх. № 7320/20, а.с. 55-56), у якій він спростовував доводи відповідача, наведені у відзиві на позов, наполягав на задоволенні позову з заявлених у ньому підстав (а.с. 30-31). Також представник позивача надав заяву в порядку ст. 129 ГПК України, в якій повідомив про намір надати докази судових витрат, які позивач сплатив, або має сплатити у зв`язку з розглядом справи.

Відповідач в особі свого представника подав суду 19.05.2020 року заяву (вх. № 7871/20, а.с. 60), в якій повідомив про сплату 15.05.2020 року боргу у сумі 44772 грн. за договором № 68-411 від 14.02.2019 року, просив відмовити у решті позову, до заяви додав письмові докази, які її підтверджують.

Сторони явку представників у судове засідання не забезпечили, причини неявки не повідомили, про місце, дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п. 1 ч. 3 статті 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, суд, відповідно до ст. 202 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представників сторін за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України, судом підписано рішення без його проголошення, датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє частково з таких підстав.

14.02.2019 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Селтон", як постачальник, та відповідач - публічне акціонерне товариство "Азот", як покупець, уклали договір № 68/411 (далі - Договір, а.с. 5-8), за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов`язується виготовити, поставити і передати у власність, а покупець прийняти та оплатити фільтри (далі за текстом - товар) на умовах, визначених даним договором. Вартість, кількість і найменування товару визначається специфікацією (додаток № 1 до договору).

У Договорі його сторони погодили всі істотні умови, зокрема, домовилися про таке:

п. 1.2. - специфікація є невід`ємною частиною даного договору;

п. 1.3. - поставщик запевняє, що якість товару відповідає ТУ У 29.2-4:2008;

п. 2.1. - загальна сума договору складає 74620 грн., крім того ПДВ 20% - 14924 грн., всього 89544 грн.

п. 2.2. - покупець оплачує товар шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок поставщика в наступному порядку:

2.2.1 - перший платіж - попередня оплата у розмірі 50 % від загальної суми договору в розмірі 44772 грн., в тому числі ПДВ 20% складає 7462 грн., покупець здійснює протягом 10 банківських днів з моменту підписання договору сторонами;

2.2.2. - другий платіж - оплата в розмірі 50% від загальної суми договору в розмірі 44772 грн., в тому числі ПДВ 20% складає 7462 грн., покупець здійснює протягом 10 банківських днів після отримання товару покупцем;

п. 2.3. - ціна товару наведена у додатку № 14 до договору є незмінною уразі здійснення попередньої оплати, згідно п. 2.2.1. договору у строк до 30.05.2019 року;

п. 2.4. - сторони погодили, що оплату по даному договору може здійснювати уповноважена покупцем особа на підставі довіреності;

п. 3.1. - поставка товару здійснюється на умовах: DDP ПАТ «Азот», м. Черкаси, вул. Першотравнева (Героїв Холодного Яру), 72, згідно правил «Інкотермс-2010»;

п. 3.2. - строк поставки товару не більше 45 банківських днів після отримання попередньої оплати поставщиком, відповідно до п.2.2.1. договору, з правом дострокової поставки;

п. 3.3. - поставщиком повинні бути надані покупцю наступні документи:

видаткова та товаро-транспортна накладна;

паспорт і/або сертифікат якості на партію товару;

п. 3.4. - датою поставки і переходу права власності на товар сторони вважають дату підписання покупцем видаткової накладної;

п. 4.1. - приймання товару по кількості та якості здійснюється на складі покупця в односторонньому порядку без виклику представника поставщика, відповідно до умов даного договору;

п. 8.1. - договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами (в тому числі засобами факсимільного зв`язку з обов`язковим обміном оригіналами протягом 15 календарних днів);

п. 8.5. - строк дії договору до 31.12.2019 року, а в частині фінансових і гарантійних зобов`язань до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Договір підписаний представниками обох сторін та скріплений їхніми печатками.

Сторони підписали додаток № 1 до Договору - Специфікацію № 1 від 14.02.2019 року до Договору (а.с. 9) на поставку фільтрів ФПП.Ж.G4.2000.П.590х630х758УХЛ2 (Фільтр ФЛ-1,8), Черт.: ФПП.Ж.G4.2000.П. 590 х630х758УХЛ2 в кількості 52 шт. на суму 89544 грн.

Відповідно до виписки по рахунку позивача в АТ «Укрексімбанк» за 12.07.2019 року (а.с. 10-11), на виконання п. 2.2.1 Договору відповідач перерахував позивачу 44772 грн. попередньої оплати у розмірі 50 % від загальної суми договору, про що зазначено в призначенні платежу: «передоплата за фільтри фл-1,8 зг. дог. №68-411 від 14.02.19 від ім.. ПАТ АЗОТ зг. дов. № 500-10/2533 від 14.06.19/В т.ч. ПДВ 7462 грн».

Із видаткової накладної № 507 від 06.08.2019 року вбачається, що позивач виконав умови Договору та поставив відповідачу за Договором товар на суму 89544 грн.

Відповідач, в свою чергу, всупереч умовам Договору, за товар розрахувався частково, перерахував 44772 грн. попередньої оплати за поставку товару, що підтверджується платіжним дорученням № 52407 від 12.07.2019 року та випискою по рахунку позивача в АТ «Укрексімбанк» за 12.07.2019 рік. За товар, отриманий за видатковою накладною № 507 від 06.08.2019 року, в сумі 44772 грн. в порушення Договору, відповідач не розрахувався, у зв`язку з чим борг становив 44772 грн., вимога про його стягнення є предметом позову у справі, що розглядається.

За порушення термінів сплати за товар позивач також нарахував до стягнення 537 грн. 88 коп. інфляційних втрат за період прострочення з вересня 2019 року по березень 2020 року, 802 грн. 3% річних за період прострочення з 21.08.2019 року по 26.03.2020 року.

Із наданої відповідачем письмової заяви вбачається, що після відкриття провадження у справі № 925/398/20 ним добровільно сплачено позивачу решту заборгованості у сумі 44772 грн., що підтверджено платіжним дорученням № 84633 від 15.05.2020 року, про що зазначено в призначенні платежу: «оплата за фільтр фл-1,8 зг. дог. №68-411 від 14.02.19 від ім. ПрАТ «АЗОТ» зг. дов. № 500-10/7141 від 10.04.20202/В т.ч. ПДВ 7462 грн.» (а.с. 61).

Отже, спірні правовідносини сторін виникли із договору № 68-411 від 14.02.2019 року, вимоги позивача витікають із суті прав та обов`язків сторін за цим договором.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобов`язань поставки, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 ЦК України, параграфом 1 глави 30 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір - розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, застосування штрафних санкцій, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ч. 1, ст. 611, ст. 612 ч. 1 ЦК України: порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання; у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У п. 2.2. Договору сторони погодили, що покупець оплачує товар шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок поставщика в наступному порядку:

2.2.1. - перший платіж - попередня оплата у розмірі 50 % від загальної суми договору в розмірі 44772 грн., в тому числі ПДВ 20% складає 7462 грн., покупець здійснює протягом 10 банківських днів з моменту підписання договору сторонами;

2.2.2. - другий платіж - оплата в розмірі 50% від загальної суми договору в розмірі 44772 грн., в тому числі ПДВ 20% складає 7462 грн., покупець здійснює протягом 10 банківських днів після отримання товару покупцем.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом враховано зміну назви відповідача на приватне акціонерне товариство "Азот", а також твердження відповідача викладені у відзиві на позовну заяву щодо складного економічного становища підприємства з 2017 року, однак дана обставина не спростовує факт добровільного укладення відповідачем спірного договору 14.02.2019 року, який відповідач погодив та взяв на себе зобов`язання щодо його виконання.

Оскільки матеріалами справи підтверджено факт порушення відповідачем свого зобов`язання зі сплати вартості поставленого позивачем товару у позивача виникло право вимагати стягнення з відповідача простроченого грошового зобов`язання.

Разом з тим, під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач 15.05.2020 року сплатив на користь позивача 44772 грн. заборгованості на виконання п. 2.2.2. Договору на підставі платіжного доручення № 84633.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З врахуванням даної норми процесуального закону провадження у справі в частині стягнення 44772 грн. заборгованості підлягає закриттю за відсутністю предмета спору.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вказаної норми, позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати за період з вересня 2019 року по березень 2020 року на суму 537 грн. 88 коп. та 3 % річних за період з 21.08.2019 року по 26.03.2020 року на суму 802 грн.

Розрахунок спірних сум інфляційних та 3% річних відповідає умовам Договору та фактичним обставинам справи, їх розрахунок методологічно і арифметично проведено правильно, тому і ці вимоги позивача суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у заявлених розмірах.

Відповідач, виражаючи незгоду з позивачем щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних вказав на відсутність претензії позивача про сплату даної вимоги, у зв`язку з чим просив відмовити у її стягненні.

Разом з тим, сторони в 2.2. Договору сторони погодили порядок та строки оплати товару, які відповідачем порушено, тому повідомленні відповідача в порядку досудового врегулювання спору в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних не є обов`язковим. Таким чином, відсутність претензії не впливає на необхідність виконання відповідачем умов Договору, тому вказану вимога відповідача з наведених ним підстав суд визнає необґрунтованою і відхиляє.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Враховуючи положення ч.1ст.9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВРКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладених обставин справи, умов Договору та наведених норм законодавства суд спірні вимоги позивача про стягнення 537 грн. 88 коп. інфляційних втрат, 802 грн. 3% річних за відповідний період прострочення сплати основної заборгованості вважає обґрунтованими і позов задовольняє частково.

На підставі статті 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню, понесені позивачем, судові витрати - сплачений судовий збір у розмірі 2102 грн.

Керуючись ст.ст. 129, ст. 233, 236-240, 255, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Азот", , місцезнаходження: 18028, м. Черкаси, вул. Героїв Холодного Яру, 72 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Селтон", , місцезнаходження: 04074, м. Київ, вул. Резервна, 29 - 537 грн. 88 коп. інфляційних втрат, 802 грн. 3 % річних, 2102 грн. судового збору.

Провадження у справі № 925/398/20 в частині вимог про стягнення 44772 грн. боргу - закрити.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Грачов