ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2020 року, м. Херсон, справа № 923/350/20

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Херсонського морського порту)

до Державного підприємства «Херсонський морський торгівельний порт»,

про стягнення 12 558,80 грн,

у с т а н о в и в:

Дії та аргументи Позивача

13.04.2020 Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Херсонського морського порту) звернулося з позовом до Державного підприємства «Херсонський морський торгівельний порт» про стягнення 12 558,80 грн, з яких: 12 232,92 грн основної заборгованості, 284,77 грн пені та 41,11 грн річних, які нараховані у зв`язку з несвоєчасним невиконанням Відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором № 27-П-ХЕФ-19/22Р від 17.01.2019 щодо сплати наданих послуг.

У якості обґрунтування власної позиції Позивач вказав, що на підставі укладеного договору про допуск до об`єктів портової інфраструктури № 27-П-ХЕФ-19/22Р від 17.01.2019 він надав Відповідачу відповідні послуги на суму 12 232,92 грн, але Відповідач їх не сплатив, у зв`язку з чим заборгував 12 232,92 грн основної заборгованості, 284,77 грн пені та 41,11 грн річних.

Позивач також вказав, що не укладав з Відповідачем будь-якого договору щодо реструктуризації заборгованості, а безпосередньо акти здачі-приймання послуг відповідають положенням діючого законодавства та складені у відповідності до умов договору.

Дії та аргументи Відповідача

Відповідач заявлені до нього вимоги не визнав та послався на наступні аргументи.

Так, на його думку, у задоволенні позову суд повинен відмовити виходячи з того, що:

- Позивачем проігнороване його прохання про розшифрування кількості наданих послуг та надання актів виконаних робіт, які містять кількість наданих послуг, що у свою чергу позбавило можливості виконати договір в частині оплати послуг;

- листом від 13.08.2018 ним запропоновано Позивачу підписати договір відступлення права вимоги (за договорами поворотної фінансової допомоги), змінивши кредитора на Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» та підписати акт зарахування зустрічних однорідних вимог, а Позивач листом від 12.09.2018 надав згоду на вищезазначені пропозиції. За твердженням Відповідача заборгованість, яка є предметом судового розгляду, була врахована в акті зарахування зустрічних позовних вимог.

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою суду від 14.04.2020 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення та виклику учасників справи. Цією ж ухвалою Відповідачу встановлений строк (19.05.2020) для надання відзиву на позов, Позивачу строк (22.05.2020) для надання відповіді на відзив. У свою чергу Відповідачем наданий відзив на позов, а Позивачем відповідь на відзив.

При вирішенні питання порядку подачі доказів з метою їх подальшої оцінки при винесенні даного рішення, суд зазначає, що сторонами дотримані вимоги статті 80 Господарського процесуального кодексу України щодо подачі доказів разом із позовною заявою та відповідно з відзивом на позов, а тому письмові докази прийняті судом до розгляду.

Суд також констатує, що сторонами не заявлено будь-яких процесуальних клопотань.

Установлені судом обставини

17.01.2019 між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Херсонського морського порту), виступаючим у якості Адміністрації, та Державним підприємством «Херсонський морський торгівельний порт», як Користувачем, був укладений договір № 27-П-ХЕФ-19 про допуск до об`єктів портової інфраструктури.

Основними умовами цього договору, які впливають на взаємовідносини сторін щодо наявного між ними спору, є наступні:

- «Предметом цього договору є надання Користувачу послуг з користування об`єктами портової інфраструктури, які закріплені за Адміністрацією та знаходяться на балансі, для відстою суден, плавзасобів та іншого майна …» (пункт 1.1.),

- «Користувач зобов`язується прийняти надані Адміністрацією послуги та оплатити їх відповідно до умов даного Договору» (пункт 1.5.),

- «Нарахування плати за Послуги суднам, плавзасобам та іншому майну здійснюється Адміністрацією … відповідно до Додатку № 5 та Додатку № 6…» (пункт 2.1.),

- «Сума щомісячного платежу розраховується виходячи з фактичної кількості надання послуг у звітному місяці ...» (пункт 2.2.),

- «Оплата за цим Договором здійснюється Користувачем протягом 10 банківських днів з моменту підписання Сторонами акту наданих послуг на підставі рахунку Адміністрації…» (пункт 2.3.),

- «Обов`язок по складанню актів наданих послуг … покладається на Адміністрацію. Користувач протягом 10 робочих днів з дати направлення Адміністрацією актів наданих послуг розглядає їх, підписує та направляє на адресу Адміністрації по одному примірнику таких актів або в цей же строк надає мотивовану відмову від їх підписання ..» (пункт 2.4.),

- «У випадку неповернення Користувачем актів наданих послуг або мотивованої відмови від їх підписання у встановлені даним договором строки, такі акти вважаються погодженими сторонами та підлягають оплаті» (пункт 2.5.),

- «У разі порушення термінів оплати за надані послуги Адміністрація має право стягнути з Користувача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення …» (пункт 5.2.),

- «Цей договір набирає чинності з дати його підписання та скріплення печатками обох сторін і діє до 31.12.2019 включно» (пункт 4.1.).

Як слідує з актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 8892 від 31.12.2019 на суму 10 039,61 грн та № 8919 від 31.12.2019 на суму 2 193,31 грн Позивач надав послуги з використання вантажних та допоміжних причалів.

Безпосередньо перелік причалів та період надання послуг вказано у складених за підписами представників обох сторін довідках, а саме:

- у період з 01.12.2019 по 02.12.2019 надано причал у затоні № 1 та у період з 18.11.2019 по 19.11.2019 надано причал у затоні № 2 довжиною 90,1 м для відстою теплоходу «Кілія»,

- у період з 27.12.2019 по 31.12.2019 надано допоміжний причал у затоні № 2 довжиною 3,96 м для відстою м/б «Салют»,

- у період з 05.12.2019 по 20.12.2019 та у період з 30.12.2019 по 31.12.2019 надано причал у затоні № 1 довжиною 110,52 м для теплоходу «Волго-Балт-218»,

- у період з 01.12.2019 по 03.12.2019 надано вантажний причал № 4 довжиною 32 м для ремонту ГПК-14,

- у період з 18.12.2019 по 19.12.2019 надано вантажний причал № 4 довжиною 38,25 м для вивантаження висівок гранульованих з баржі ДМ-2281,

- у період з 01.12.2019 по 31.12.2019 надано допоміжний причал у затоні № 2 довжиною 18,30 м для теплоходу «Т. Копейкін»,

- у період з 01.12.2019 по 31.12.2019 надано допоміжний причал у затоні № 2 довжиною 3,7 м для м/б «РТБ-116).

При цьому акти підписані лише зі сторони Позивача та не мають підписів представника Відповідача.

Листами № 40/26-05-04/вих/26 від 09.01.2020 та № 68/26-05-04/вих/26 від 11.01.2020 Позивач надіслав Відповідачу вказані акти надання послуг, а також виставлені рахунки для оплати № 41 від 08.01.2020 та № 78 від 10.01.2019.

У свою чергу листом № 12-15/20 від 20.01.2020 Відповідач повідомив Позивача про неможливість прийняття до обліку отриманих актів здачі-прийняття робіт у зв`язку із необхідністю розшифрування кількості наданих послуг.

Відповідно до листа Позивача, адресованого Відповідачу, № 194/26-05-04/вих./26 від 24.01.2020 він повторно направив вказані акти виконаних робіт та рахунки для оплати, вказавши про правильність їх складення.

За обліковими даними Позивача Відповідач вартість наданих послуг станом на час подачі позову не сплатив, заборгувавши 12 232,92 грн.

Відповідно до розрахунків через несвоєчасну сплату вартості наданих послуг Позивачем нараховано:

- по акту № 8892 від 31.12.2019 33,74 грн річних за період з 26.02.2020 по 06.04.2020 та 233,71 грн пені за період з 26.02.2020 по 06.04.2020,

- по акту № 8919 від 31.12.2019 7,37 грн річних за період з 26.02.2020 по 06.04.2020 та 51,06 грн пені за період з 26.02.2020 по 06.04.2020

Оцінка суду установлених обставин на норм діючого законодавства

Щодо правової природи договору та договірних відносин

Установлені судом обставини наявності укладеного договору, свідчать про виникнення між його сторонами майново-господарських зобов`язань, у силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За частиною 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зміст та умови договору, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобов`язань (майново-господарських зобов`язань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між сторонами на його підставі, з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладений договір про надання послуг.

Так, за статтею 901 Цивільного кодексу України «за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором». Водночас у відповідності до статті 903 того ж Кодексу «якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором».

Зі змісту наведених правових норм слідує висновок, що Відповідач, як замовник послуг, зобов`язаний сплатити Позивачу, як виконавцеві, відповідну плату вартості послуг у встановлений строк.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлені загальні правила виконання господарських зобов`язань, за якими:

- «Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом» (частина 1);

- «кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором» (частина 2);

- «не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином» (частина 7).

Таким чином, Відповідач, не сплативши вартість отриманих послуг допустив порушення статті 193 ГК України та умов укладеного договору.

При цьому суд зазначає, що відсутність підписів в актах здачі-прийняття робіт посадової особи Відповідача не впливає на сам факт надання послуг, оскільки у відповідності до умов пункту 2.5. договору акти вважаються погодженими, оскільки ним не надано відповіді Позивачу на його повторний лист з направленням відповідних актів для підписання.

Водночас, заперечення Відповідача, щодо неможливості виконання умов договору в частині оплати послуг у зв`язку з необхідністю розшифрування кількості наданих послуг судом не приймаються до уваги, оскільки зазначена вимога не передбачена ні законом, ні договором.

При цьому відомості щодо часу надання причалів наявні у самого Відповідача, оскільки вказані вище довідки до актів підписані обома сторонами, а саме начальником служби флоту ДП «Херсонський морський торгівельний порт».

Таким чином з актів наданих послуг та довідок до них вбачаються всі первинні данні необхідні для здійснення розрахунку наданих послуг.

Відносно тверджень Відповідача про зарахування зустрічних позовних вимог суд зазначає, що ним не надано доказів наявних зобов`язань та проведення заліку зустрічних вимог, а тому такі посилання є безпідставними.

Щодо відповідальності за невиконання зобов`язань

Вирішуючи правомірність нарахованої та заявленої до стягнення пені у сумі 284,77 грн, суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за частинами 1 та 2 статті 217 ГК України такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.

Згідно із частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В статті 549 ЦК України конкретизовано визначення таких штрафних санкцій, а саме «пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання» (частина 3).

Разом з тим, у відповідності до приписів частини 2 статті 551 того ж Кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов`язання; за допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання зобов`язання; неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов`язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності.

У даному випадку умовами пункту 5.2. договору сторонами обумовлено сплату Відповідачем пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який нараховується пеня, а тому нарахування Позивачем пені у сумі 284,77 грн за відповідним розрахунком є правомірним.

Щодо відповідальності за невиконання грошового зобов`язання

Вирішуючи правомірність нарахованих та заявлених до стягнення 41,11 грн річних, суд зазначає, що у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України «боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом».

Сплата річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не мають характеру штрафних санкцій, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунки Позивача щодо стягнення річних в сумі 41,11, приходить до висновки, що їх розрахунок є правильним, а стягнення правомірним.

Висновки суду з предмету судового розгляду

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, з урахуванням факту несплати 12 232,92 грн основної заборгованості, 284,77 грн пені та 41,11 грн річних у добровільному порядку, доведеністю Позивачем власних вимог, не спростування їх Відповідачем, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у цих сумах.

Розподіл судових витрат

Судовими витратами у даній справі є витрати Позивача на сплату судового збору відповідно до платіжного доручення № 5325 від 03.04.2020 у сумі 2 102 грн, які у відповідності до приписів частини 2 статті 129 ГПК України підлягають стягненню з Відповідача.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 231, 238, 240 ГПК України,

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства «Херсонський морський торгівельний порт» (73000 м. Херсон, проспект Ушакова, буд. 4; ідентифікаційний код 01125695) на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Херсонського морського порту) (73000, м. Херсон, проспект Ушакова, буд. 4; ідентифікаційний код 38728533) 12 232,92 грн основної заборгованості, 284,77 грн пені, 41,11 грн річних та 2 102 грн компенсації по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.К. Закурін