ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2020м. ДніпроСправа № 904/5350/19

За позовом ОСОБА_1 , м. Кривий Ріг

до Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ланорін", м. Дніпро

про зобов`язання припинити виплату дивідендів за простими акціями

Суддя Ліпинський О.В.

Секретар судового засідання Перебийніс О.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2

від відповідача: Паливода О.С.

від третьої особи: Вошколуп В.Г.

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - Відповідач) про зобов`язання припинити виплату дивідендів за простими акціями до моменту виконання зобов`язання щодо обов`язкового викупу акцій.

Заявлені вимоги мотивовано тим, що на загальних зборах 18.10.2019 Позивач голосував проти прийняття рішень порядку денного, зокрема, щодо зміни типу товариства, у зв`язку з чим набув право вимоги обов`язкового викупу товариством належних йому акцій.

Зазначені обставини відповідно до ст. 31 Закону України "Про акціонерні товариства" перешкоджають здійсненню виплат дивідендів, проте, через наявність судових справ щодо стягнення заборгованості з виплати прибутку товариства на користь інших акціонерів, Позивач був змушений звернутись до суду.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Відповідач у відзиві на позов проти заявлених вимог заперечує, посилаючись на те, що відповідно до вимог Закону України "Про акціонерні товариства" АТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" зобов`язане здійснити виплату дивідендів у встановленому законодавством порядку, спосіб та строк на підставі відповідних рішень загальних зборів акціонерів. Крім того, за твердженням відповідача, позивачем як акціонером не вчинено всіх дій, необхідних для набуття відповідачем права власності на акції, обов`язкового викупу яких він вимагав, тому до відповідача не можуть бути застосовані обмеження щодо виплат дивідендів, встановлені статтею 31 Закону України "Про акціонерні товариства".

Ухвалою суду від 21.01.2020 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача залучено - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ланорін".

Третя особа вважає, що позивачем не доведено порушення його прав як акціонера "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", оскільки останнім не надано згоди на відчуження належного йому майна, в тому числі на момент розгляду справи, а також не доведено наявності у нього реального (економічного) інтересу в укладенні правочину щодо викупу належних йому цінних паперів та об`єктивних фактичних обставин, які б перешкоджали позивачу укласти правочин з відповідачем в порядку статті 68 Закону України "Про акціонерні товариства". Крім того, обраний позивачем спосіб захисту є по суті зловживанням і направлений на створення штучних перешкод в реалізації акціонерами законних прав на отримання дивідендів.

20.02.2020 року суд закрив підготовче засідання та призначив до судового розгляду по суті.

В порядку ст.ст. 233, 240 ГПК України, в судовому засіданні 26.05.2020 року оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, складання повного рішення відкладено на строк до десяти днів із дня закінчення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні, заслухавши стислий зміст та підстави вимог позивача та заперечень відповідача, а також, пояснень третьої особи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач є власником однієї простої іменної акції Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", що підтверджується випискою від 30.10.2019 про стан рахунку в цінних паперах на 30.10.2019 (а.с. 9).

18.10.2019 відбулись позачергові загальні збори акціонерів Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", про що складено протокол (а.с. 23-29). Відповідно до порядку денного, позачерговими загальними зборами розглянуто, зокрема, питання про прийняття рішення про зміну типу товариства з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство; запропоновано змінити тип товариства з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство, доручити Генеральному директору товариства здійснити всі дії, необхідні для державної реєстрації змін, що вносяться, відповідно до вимог законодавства (питання №4 порядку денного).

З цього питання на позачергових загальних зборах акціонерів товариства 18.10.2019 більш як трьома чвертями голосів вирішено: змінити тип товариства з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство; доручено Генеральному директору товариства здійснити всі дії, необхідні для державної реєстрації змін, що вносяться, відповідно до вимог законодавства. Рішення набрало чинності з моменту складення протоколу про підсумки голосування на позачергових загальних зборах.

Як вбачається з протоколу від 18.10.2019, за прийняття рішення по питанню №4 голосувало "за" - 1 426 247 268 голосів, що складає 99,99908088%, "проти" проголосувало 10 253 голосів, що складає 0,00071887%, "утрималось" - 2 856 голосів, що складає 0,000200247%.

Позивач на позачергових загальних зборах акціонерів 18.10.2019 голосував проти прийняття рішення про зміну типу товариства з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство, що не заперечується відповідачем.

В повідомленні вих. № 52-16/830 від 24.10.2019 (а.с. 13) Відповідач роз`яснив Позивачу його право вимагати обов`язкового викупу Товариством простих іменних акцій за ціною 1 акція - 7,98 грн.

06.11.2019 позивач звернувся до відповідача з вимогою вих. б/н від 30.10.2019 (а.с. 15) про викуп належних йому простих іменних акцій ПАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" у кількості одна штука за ціною, не нижчою за їх ринкову вартість, визначену відповідно до статті 8 Закону України "Про акціонерні товариства".

Листом вих. б/н від 01.11.2019 (а.с. 14) Відповідач повідомив позивача, що він не має правових підстав для задоволення вимоги, оскільки: по-перше, до неї не додані копії паспорта та ідентифікаційного номера, а також відсутня згода на оброблення персональних даних акціонера; по-друге, звернення акціонера адресоване Генеральному директору Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат".

Порядок та умови здійснення обов`язкового викупу акціонерним товариством розміщених ним акцій регулюється розділом ХІІ Закону України "Про акціонерні товариства".

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України "Про акціонерні товариства" викуп акцій - це придбання акціонерним товариством за плату розміщених ним акцій.

За приписами п. 11 частини першої статті 2 Закону України "Про акціонерні товариства", обов`язковий викуп акцій - це обов`язкове придбання за плату та на вимогу акціонера розміщених товариством акцій.

За змістом п. 13 частини другої статті 33 Закону України "Про акціонерні товариства", прийняття рішення про викуп товариством розміщених ним акцій віднесено до виключної компетенції загальних зборів акціонерного товариства.

Частиною першою статті 66 Закону України "Про акціонерні товариства" передбачено, що акціонерне товариство має право за рішенням загальних зборів викупити в акціонерів акції за згодою власників цих акцій. При цьому частина перша статті 66 Закону України "Про акціонерні товариства" містить вимоги до змісту рішення загальних зборів, а також закріплює обов`язок товариства придбавати акції у кожного акціонера, який приймає (акцептує) пропозицію (оферту) про викуп акцій, за ціною, вказаною в рішенні загальних зборів.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, акціонерне товариство зобов`язане викупити належні акціонерові акції (ч. 3 статті 68 Закону України "Про акціонерні товариства").

Частиною першою ст. 68 Закону України "Про акціонерні товариства" передбачено, що кожний акціонер - власник простих акцій товариства має право вимагати здійснення обов`язкового викупу акціонерним товариством належних йому голосуючих акцій, якщо він зареєструвався для участі у загальних зборах та голосував проти прийняття загальними зборами рішення про вчинення товариством значного правочину.

Згідно з ч. 2 ст. 31 Закону України "Про акціонерні товариства", акціонерне товариство не має права здійснювати виплату дивідендів за простими акціями у разі, якщо товариство має зобов`язання про викуп акцій відповідно до статті 68 цього Закону.

Предметом позову у даній справі є зобов`язання відповідача припинити виплати дивідендів за простими акціями у відповідності до ст. 31 Закону України "Про акціонерні товариства".

За приписами статті 15 ЦК України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права, пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес, яке у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл. Правосуддя, за своєю суттю, визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Зазначені висновки викладено в абзаці 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003.

Статтею 16 ЦК України та статтею 20 ГК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів судом. При цьому визначений вказаними статтями перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. До інших способів судового захисту цивільних прав чи інтересів можна віднести способи, які не охоплюються переліком у названих статтях, що визначені окремими законами та договорами або застосування яких випливає із загальних положень про судовий захист.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005.

Як свідчать матеріали справи, позивач вбачає порушення свого права саме у не викупі відповідачем належної йому акції та не сплаті її вартості, втім позов пред`явлено не про зобов`язання відповідача здійснити викуп акції та укладення відповідного договору, а про зобов`язання відповідача припинити виплату дивідендів за простими акціями іншим акціонерам, які здійснюються на підставі раніше прийнятого рішення загальних зборів АТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", тобто предмет позову не знаходиться у взаємозв`язку з підставою його пред`явлення, а позивачем обрано неналежний та неефективний спосіб захисту порушеного права, який не призведе до відновлення порушених прав позивача внаслідок не здійснення відповідачем викупу належної йому акції.

Крім того, суд звертає увагу, що здійснення відповідачем виплат дивідендів за простими акціями іншим акціонерам, навіть за умов існування заборони, встановленої статтею 31 Закону України "Про акціонерні товариства", безпосередньо не стосується прав та інтересів позивача, порушення яких і є необхідною передумовою для судового захисту особи та задоволення позову в силу ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 2, 4 ГПК України.

З урахуванням викладеного, в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

За приписами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати у справі покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 04.06.2020

Суддя О.В. Ліпинський