ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року

м. Київ

Справа № 910/14431/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Кушніра І. В.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Систем Пауер Інжиніринг" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Систем Пауер Інжиніринг" до 1. Міністерства юстиції України, 2. Державної казначейської служби України про стягнення 35 729 306, 27 грн,

за участю представників сторін:

позивача - Бондаренко О. О., адвокат,

відповідача-1 - Васіна І. О., представник,

відповідача-2 - не з`явилися,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Систем Пауер Інжиніринг" (далі - ТОВ "Систем Пауер Інжиніринг") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України і Державної казначейської служби України про стягнення 35 791 346,99 грн шкоди, завданої неправомірним рішенням державного виконавця.

В обґрунтування позовних вимог товариство послалося на заподіяння збитків, а саме матеріальної шкоди в сумі 35 791 346,99 грн, обумовленої неправомірним діями (рішенням) державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо зняття арешту з грошових коштів, які знаходились на поточних рахунках боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Зв`язоктехсервіс" (далі - ТОВ "Зв`язоктехсервіс") у наведеному розмірі, відповідно до постанови від 11.12.2017 ВП № 54339026, в результаті чого виконавчий документ позивача було повернуто без виконання згідно з постановою від 21.08.2018 ВП № 54339026, у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. Отже, на думку позивача, зазначена сума має бути відшкодована з бюджету на підставі статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

2. Фактичні обставини справи, встановлені судами

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.04.2017 у справі № 910/3060/1 задоволено позов ТОВ "Систем Пауер Інжиніринг" про стягнення з ТОВ "Зв`язоктехсервіс" 46 298 506,95 грн основного боргу, 1 065 499,89 грн 17,5 % річних, 509 283,58 грн інфляційних втрат, 1 704 799,82 грн пені та 240 000,00 грн витрат зі сплати судового збору.

2.2. На виконання цього рішення, яке набрало законної сили, судом видано наказ від 06.06.2017.

2.3. За заявою стягувача 20.07.2017 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І. В. відкрито виконавче провадження № 54339026 із примусового виконання зазначеного наказу від 06.06.2017 у справі № 910/3060/17.

2.4. Крім цього на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало зведене виконавче провадження № 54209375 із примусового виконання виконавчих документів, боржником за якими є ТОВ "Зв`язоктехсервіс".

2.5. У складі цього зведеного виконавчого провадження № 54209375 перебували:

- виконавче провадження № 52419400 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 29.03.2016 у справі № 910/9162/16 про стягнення з ТОВ "Зв`язоктехсервіс" на користь Національного технічного університету "Київський політехнічний інститут" боргу у сумі 82 301,37 грн.;

- виконавче провадження № 54062613 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 12.08.2016 у справі № 910/19917/15 про стягнення з ТОВ "Зв`язоктехсервіс" на користь ДП НЕК "УКРЕНЕРГО" боргу у сумі 4203,17 грн.;

- виконавче провадження № 53532533 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 09.02.2017 у справі № 910/7545/16 про поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2016 року по справі № 910/7545/16 про стягнення з ТОВ "Зв`язоктехсервіс" на користь Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 43 900 925,25 грн основного боргу, 2 011 023,20 грн пені, 274 230,43 грн - 3% річних, 658 513,87 грн збитків від інфляції, 206 700,00 грн судового збору.

2.6. На підставі положень статті 30 Закону України "Про виконавче провадження" та пункту 14 розділу ІІІ Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5), згідно з постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І. В. 20.07.2017 провадження № 54339026 було приєднано до зведеного виконавчого провадження № 54209375.

2.7. 04.08.2017 згідно з постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І. В. у виконавчому провадженні № 54339026 накладено арешт на грошові кошти, розміщені на всіх рахунках боржника у ПАТ "ЮНЕКС БАНК" (МФО 322539), ПАТ "АБ "РАДАБАНК" (МФО 306500), ПАТ "Фінансовий партнер" (МФО 380872), ПАТ "БМ Банк" (МФО 380913), ПАТ "АКБ "ІНДУСТРІАЛБАНК" (МФО 313849), ПАТ "СБЕРБАНК" (МФО 320627), а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, розміщених на рахунках, накладення арешту та/або, звернення стягнення на які заборонено законом, у межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору 54 882 200,63 грн.

2.8. У листі від 06.11.2017 №176/10-1-1 ПАТ "АБ "РАДАБАНК" у відповідь на запит повідомило державного виконавця, що на 02.11.2017 вихідний залишок коштів на рахунку ТОВ "Зв`язоктехсервіс" НОМЕР_1 становить 34 840 678,47 грн.

2.9. У листі від 30.10.2017 №102-6Г ПАТ "ЮНЕКС БАНК" у відповідь на запит повідомило державного виконавця, що на 27.10.2017 залишок коштів на рахунку ТОВ "Зв`язоктехсервіс " НОМЕР_2 становить 950 668,52 грн.

2.10. З метою примусового виконання рішення суду у справі № 910/3060/17 позивач 29.11.2017 звернувся до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з клопотанням про списання арештованих коштів ТОВ "Зв`язоктехсервіс" на користь ТОВ "Систем Пауер Інжиніринг" (вх.№36164-01-33-17 від 29.11.2017 року).

2.11. Проте, з посилаючись на норми статті 59 Закону України "Про виконавче провадження", за змістом якої у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини, 11.12.2017 старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко С. В. прийняв постанову про зняття арешту з грошових коштів, розміщених на поточному рахунку боржника № НОМЕР_1 у ПАТ "АБ"РАДАБАНК" МФО 322539 у сумі 34 840 678,47 грн і на поточному рахунку № НОМЕР_2 у ПАТ "ЮНЕКС БАНК" МФО 306500 у сумі 950 668,52 грн у виконавчому провадженні № 54339026 (зведене виконавче провадження № 54209375), всього у сумі 35 791 346,99 грн.

2.12. Зокрема, як зазначено у цій постанові, до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшла заява представника за довіреністю боржника Кіптенко О. О. від 06.12.2017 (вх. від 08.12.2017 № 37126-0-33-17) про зняття арешту з грошових коштів, разом із заявою до відділу надано копію рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2017 у справі № 910/18588/17, згідно з яким визнано право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Варлейт" на грошові кошти у сумі 35 791 346,99 грн, розміщені на поточних рахунках ТОВ "Зв`язоктехсервіс". Знято арешти з грошових коштів у сумі 34840678,47 грн, розміщених на поточному рахунку № НОМЕР_1 у ПАТ "АБ РАДАБАНК" (МФО 306500) та знято арешти з грошових коштів у сумі 950 668,52 грн, розміщених на поточному рахунку № НОМЕР_2 у ПАТ "ЮНЕКС БАНК" (МФО 306500), на які накладено арешт згідно з постановами про арешт коштів боржника від 04.08.2017 ВП № 54339026 та від 23.10.2017 ВП № 54962294.

2.13. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2018 за результатами розгляду скарги ТОВ "Систем Пауер Інжиніринг" на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні № 54339026 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 06.06.2017 у справі № 910/3060/17 постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 11.12.2017 ВП № 54339026 про зняття арешту з коштів визнано недійсною з огляду на відсутність підстав для зняття арешту.

2.14. Господарським судом міста Києва було встановлено, що справа № 910/18588/17 за позовом ТОВ "Варлейт" до ТОВ "Зв`язоктехсервіс" про визнання права власності ТОВ "Варлейт" на грошові кошти у сумі 35 791 346,99 грн, розміщені на поточних рахунках ТОВ "Зв`язоктехсервіс" та зняття арешту не розглядалась; рішення про задоволення позову про визнання права власності ТОВ "Варлейт" на грошові кошти у розмірі 35 791 346,99 грн, що знаходяться на поточних рахунках ТОВ " Зв`язоктехсервіс" і про зняття арешту Господарським судом міста Києва не приймалось.

2.15. При цьому ухвалу суду від 11.01.2018 у справі № 910/3060/17 обґрунтовано тим, що державний виконавець прийняв постанову про зняття арешту від 11.12.2017 за відсутністю передбачених підстав для зняття арешту, у зв`язку з чим постанова державного виконавця про зняття арешту з коштів від 11.12.2017 є неправомірною та такою, що підлягає скасуванню.

2.16. У подальшому на підставі пункту 2 частини 1 статті. 37 Закону України "Про виконавче провадження", згідно з якою виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренком С. В. 21.08.2018 було прийнято постанову ВП № 54339026 про повернення виконавчого документа від 06.06.2017 у справі № 910/3060/17 стягувачу у зв`язку з відсутністю майна, на яке може бути звернено стягнення.

3. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.03.2019 (суддя Якименко М. М.) позовні вимоги задоволено повністю.

3.2. Рішення господарського суду обґрунтовано тим, що фактичні обставини (в частині, що стосується протиправності винесення державним виконавцем постанови про зняття арешту з грошових коштів боржника - ТОВ "Зв`язоктехсервіс") як такі, що з огляду на імперативні вимоги статті 75 Господарського процесуального кодексу України мають преюдиційне значення для даної справи, встановлені ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2018 у справі № 910/3060/17, яка набрала законної сили, зокрема, обставини необґрунтованості та протиправності дій відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП №54339026 щодо прийняття постанови від 11.12.2017 про зняття арешту з коштів за відсутності передбачених підстав для такого зняття арешту.

Судом встановлено, що після зняття арешту з коштів за неіснуючим судовим рішенням, боржником вчинені заходи з метою виведення грошових коштів з власних арештованих рахунків на рахунок у АТ "КБ "Приватбанк" із подальшим перерахуванням грошових коштів третім особам, що підтверджується випискою з рахунку ТОВ "Зв`язоктехсервіс" у цьому банку за період із 01.12.2017 по 05.07.2018, наявною у матеріалах ВП № 54339026.

Станом на час розгляду цієї справи судове рішення від 20.04.2017 у справі № 910/3060/17 є невиконаним, незважаючи на реальну можливість такого виконання у листопаді 2017 року за фактичної наявності на рахунках боржника - ТОВ "Зв`язоктехсервіс" грошових коштів у сумі 35 791 346,99 грн, які у подальшому у зв`язку із неправомірним прийняттям державним виконавцем постанови від 11.12.2017 про зняття арешту з грошових коштів у межах виконавчого провадження № 54339026 були перераховані боржником на інші рахунки.

Таким чином, зважаючи на встановлення факту вчинення державним виконавцем неправомірних дій під час примусового виконання наказу суду у справі № 910/3060/17, наявність причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями державного виконавця та втратами позивача, що полягали у неможливості примусового стягнення з боржника грошових коштів внаслідок зняття арешту з рахунків останнього саме внаслідок неправомірних дій державної виконавчої служби, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо відшкодування позивачеві матеріальної шкоди у заявленій сумі 35 729 306,27грн.

3.3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 (колегія суддів у складі: Тищенко А. І., Михальська Ю. Б., Скрипка І. М.) рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено.

3.4. Постанова мотивована тим, що у даному випадку сума заборгованості за рішенням Господарського суду міста Києва від 20.04.2017 у справі № 910/3060/17 не може вважатися майновою шкодою або збитками у розумінні положень статей 22, 1166 ЦК України, зважаючи на те, що зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача в порядку виконання судового рішення, оскільки відсутні законні підстави вважати, що можливість виконання зазначеного судового рішення втрачена.

Тобто, у даному випадку відсутній причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою державного виконавця та збитками позивача (шкодою).

Позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що він безповоротно втратив право та можливість отримати належні йому суми за зазначеним виконавчим документом.

Покладення відповідальності на Міністерство юстиції України і Державну казначейську службу України є фактичним намаганням здійснити виконання судового рішення замість боржника.

Крім того, стягувач повторно пред`явив до виконання наказ Господарського суду міста Києва від 06.06.2017 у справі № 910/3060/17 за яким відкрито виконавче провадження № 57548950, у межах якого здійснюються заходи примусового виконання рішення суду, спрямовані на фактичне стягнення грошових коштів на користь позивача.

4. Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги

4.1. ТОВ "Систем Пауер Інжиніринг" у касаційній скарзі просить постанову апеляційної інстанції скасувати, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

4.2. Скарга мотивована неправильним застосуванням та порушенням судами норм чинного законодавства, зокрема статей 16, 20, 1173, 1174 ЦК України.

Скаржник наголошує, що ефективним захистом порушених прав позивача, тобто метою позову у цій справі, є притягнення органу державної влади до деліктної відповідальності за спеціальними нормами статей 1173, 1174 ЦК України у виді стягнення реально завданої цим органом шкоди під час виконання рішення суду. Відшкодування шкоди позивачеві за конкретно визначене незаконне рішення, дії державного виконавця чинне законодавство жодною нормою не ставить в залежність від наявності формальної можливості продовжувати виконання судового рішення.

5. Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

5.1. Міністерство юстиції України у відзиві просить постанову апеляційної інстанції залишити без змін, наголошуючи на її законності і обґрунтованості.

5.2. Від Державної казначейської служби України відзиву не надходило.

6. Позиція Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

6.1. Відповідно до частини 1 статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

6.2. Переглянувши судові рішення у касаційному порядку на підставі встановлених фактичних обставин справи, враховуючи визначені ГПК України межі такого перегляду, суд касаційної інстанції виходить із такого.

6.3. За змістом частин 1 - 3 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

6.4. Відповідно до частини 1 статті 1166 цього Кодексу майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

6.5. Згідно із статями 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів та осіб.

6.6. На відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми статей 1173, 1174 цього Кодексу допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

6.7. Отже, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

6.8. Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого внаслідок порушення належного йому майнового права та (або) ушкодженні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 10.12.2018 у справі № 902/320/17).

6.9. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази. (Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).

6.10. Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі, органів і посадових осіб, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

6.11. За приписами частини першої статті 18 цього Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

6.12. Суд першої інстанції, задовольняючи позов, як на підставу для висновку про необґрунтованість і протиправність дій відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП № 54339026 щодо прийняття постанови від 11.12.2017 про зняття арешту з коштів послався на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.01.2018 у справі № 910/3060/17 і зазначив, що саме цією ухвалою встановлено обставини необґрунтованості та протиправності дій відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП № 54339026 щодо прийняття постанови від 11.12.2017.

6.13. Суд апеляційної інстанції, у свою чергу, зазначив, що відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва № 910/3060/17 від 11.01.2018 встановлено, що державний виконавець прийняв постанову про зняття арешту від 11.12.2017 за відсутності передбачених підстав для зняття арешту, у зв`язку з чим постанова державного виконавця про зняття арешту з коштів від 11.12.2017 є неправомірною та такою, що підлягає скасуванню, однак відповідно до зазначеної ухвали дії державного виконавця не визнані незаконними або неправомірними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що ухвала Господарського суду міста Києва від 11.01.2018 не містить висновку про неправомірність дій державного виконавця.

6.14. Поряд з цим, суди попередніх інстанцій, зосередившись на аналізі ухвали Господарського суду міста Києва від 11.01.2018 у справі № 910/3060/17, усунулися від встановлення факту наявності чи відсутності неправомірних дій відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП № 54339026 під час прийняття постанови від 11.12.2017 про зняття арешту з коштів, як одного з елементів, встановлення якого є необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди.

6.15. Твердження Міністерства юстиції України про недоведеність наявності неправомірних дій державного виконавця як елементу правопорушення, оскільки ні Міністерством, ні судом не визнавались дії державного виконавця незаконними чи неправомірними, є неспроможним, оскільки, як зазначалося вище судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби як правило є належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця, але їх відсутність не позбавляє суд права та обов`язку самостійно оцінити такі дії.

6.16. Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи виключну правову проблему в питанні самостійного встановлення господарськими судами незаконності дій органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування під час розгляду справ про відшкодування шкоди, у постанові від 13.03.2019 у справі № 920/715/17 зазначила, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, що не регулюються нормами Кримінального процесуального кодексу України, а господарський суд, оцінюючи надані сторонами докази, самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди.

6.17. Таким чином, при вирішенні спору суди мали самостійно оцінити дії державного виконавця в контексті статті 59 Закону України "Про виконавче провадження", якою врегульовано зняття арешту з майна, та відповідно зробити висновок про правомірність чи неправомірність таких дій. При цьому судам слід було врахувати та оцінити також послідовність дій виконання державним виконавцем наказу господарського суду, їх повноту та дотримання ним строків, встановлених Законом України "Про виконавче провадження", щодо прийняття відповідних постанов та заходів реагування для максимального забезпечення основної задачі та функції виконавчої служби - виконання судового рішення.

6.18. Так суди не звернули увагу та не оцінили своєчасність та повноту дій державного виконавця щодо клопотання позивача від 29.11.2017 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про списання арештованих коштів ТОВ "Зв`язоктехсірвіс" на користь ТОВ "Систем Пауер Інжиніринг" (вх.№36164-01-33-17 від 29.11.2017) у зв`язку із скасуванням ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17.11.2017 у кримінальному провадженні № 0002752 арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.02.2017.

6.19. Враховуючи концепцію належного врядування, зміст якої, зокрема, розкритий у практиці Європейського суду з прав людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

6.20. Пунктом 1 частини 2 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Проте, судами не встановлено чи проявив державний виконавець розумну обачність при отриманні копії судового рішення від представника боржника та чи вчинив будь-які дії, щоб мінімалізувати ризик помилки, приймаючи процесуальний документ, в основу якого покладено такий доказ.

6.21. Крім того, судами взагалі не надано оцінку постанові від 24.01.2018 начальника відділу примусового виконання рішень про скасування процесуального документу - постанови про зняття арешту з майна.

6.22. Оскільки передбачені у статті 300 ГПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції не дають йому права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, тим більше розглядати вимоги, які не були розглянуті судами попередніх інстанцій, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, суд касаційної інстанції позбавлений можливості виправити недоліки судових рішень попередніх судових інстанцій, тому постановлені у цій справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

6.23. Під час нового розгляду судам необхідно врахувати викладене, вирішити питання щодо наданих сторонами доказів, всебічно, повно з`ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

7. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

7.1. Відповідно до положень статей 308, 310 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд. Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є, зокрема, порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

7.2. З огляду на викладене рішення та постанова попередніх судових інстанцій підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

8. Судові витрати

8.1. Відповідно до частини 4 статті 129 ГПК України судові витрати у справі підлягають розподілу під час вирішення спору по суті, а оскільки за результатами розгляду касаційної скарги спір у даній справі не вирішено, розподіл судових витрат за результатами розгляду касаційної скарги є передчасним.

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 310, 314, 315, 316, 317 ГПК України, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Систем Пауер Інжиніринг задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 та рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/14431/18 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Є. Краснов

Суддя Г. Мачульський

Суддя І. Кушнір