ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2020 р. м.Київ Справа№ 909/1080/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Тищенко О.В.

Шаптали Є.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення Господарського суду міста Києва

від 14.01.2020

по справі №909/1080/19 (суддя Балац С.В.)

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України,

до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України,

про стягнення 15 194,74 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до господарського суду Івано-Франківської області із позовом до головного управління національної поліції в Івано-Франківській області та департаменту патрульної поліції про стягнення 15.194,74 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за наслідками дорожньо-транспортної пригоди позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 15.194,74 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача в порядку ст. 1172 Цивільного кодексу України. Позивач наголошував, що саме Департамент патрульної поліції Національної поліції України є особою, яка має відповідати за позовом згідно з положеннями ст. 1191 Цивільного кодексу України, ст. ст. 38, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Короткий зміст заперечень на позов Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

Відповідач в обгрунтування заперечень на позов посилався на те, що особа, яку визнано винною у ДТП за рішенням суду, - не є працівником відповідача, і під час ДТП не виконував трудових (службових) обов`язків, і жодних належних доказів в підтвердженян даної обставини, матеріали справи не містять. Також, відповідачем до проголошення судом першої інстанції оскаржуваного рішення у відзиві на позов, заявлено про пропуск позивачем строку позовної давності, обумовленого ст. 256, 261 Цивільного кодексу України, що згідно з ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України є підставою для відмови у позові.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.01.2020 у справі №909/1080/19 у позові Моторного (транспортного) страхового бюро України - відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог мотивовано тим, що:

- винна у ДТП особа ( ОСОБА_1 ) є працівником управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську, що виключає застосування до спірних правовідносин приписів частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України, оскільки відповідачем у даній справі є інша юридична особа - Департамент патрульної поліції, до якого позивачем заявлено відповідні позовні вимоги;

- правила про позовну давність судом не застосовуються з тих підстав, що застосування наслідків спливу строку позовної давності (у разі їх наявності) мало б місце при наявності порушеного права позивача, яке підлягало б захисту в судовому порядку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач (Моторне (транспортне) страхове бюро України) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2020 у справі №909/1080/19 та прийняти нове рішення, яким стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 15 194,74 грн. та судові витрати.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що висновки суду першої інстанції стосовно того, що визначений позивачем відповідач (Департамент патрульної поліції Національної поліції України) є неналежним відповідачем, - є помилковими, оскільки у постанові Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.06.2016 у справі № 344/6962/16-п, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненому правопорушенні, зазначено, що останній керував автомобілем "RENAULT DUSTER" із державним знаком НОМЕР_1 , який належить Департаменту патрульної поліції Національної поліції України. А отже, встановлені у постанові обставини підлягають врахуванню згідно з ч. 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Також, скаржник наголошував на тому, що ним було надано суду першої інстанції письмовий доказ, а саме: Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України 06.11.2015 № 73 (у редакції наказу Національної поліції України № 1114 від 31.10.2016), положення якого суд першої інстанції не врахував при вирішенні спору та безпідставно відмовив у позові.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2020, для розгляду апеляційної скарги Моторного (транспортного) страхового бюро України сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Станіка С.Р., суддів Тищенко О.В., Шаптали Є.Ю.

Враховуючи перебування головуючого судді (судді-доповідача) Станіка С.Р. на лікарняному з 17.02.2020 по 27.02.2020 включно здійснити вирішення питання у визначені Господарським процесуальним кодексом України строки, щодо апеляційної скарги Моторного (транспортного) страхового бюро України - не було можливим.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду 28.02.2020 апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2020 у справі №909/1080/19 залишено без руху для надання скаржником доказів надсилання апеляційної скарги з доданими до неї документами відповідачу у справі.

10.03.2020 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від скаржника у встановлений судом строк надійшли докази надсилання апеляційної скарги з доданими до неї документами відповідачу у справі (фіскальний чек та опис вкладеного у лист), у зв`язку з чим апеляційне провадження у справі підлягає відкриттю. При цьому, враховуючи перебування головуючого судді на лікарняному до 28.03.2020, вирішення питання про відкриття апеляційного провадження здійснюється колегією суддів після виходу головуючого судді з лікарняного.

Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимога про стягнення 15 194,74 грн. страхового відшкодування (що складає, відповідно, ціну позову), вказана справа, у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України, відноситься до малозначних справ.

Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2020 у справі №909/1080/19, розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлено учасникам справ строк для подання пояснень, клопотань, заперечень протягом 15 днів з дня вручення ухвали.

Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2020 отримана учасниками спору 06.04.2020, а саме: позивачем - згідно поштового повідомлення про вручення 331, а відповідачем - згідно поштового повідомлення про вручення 306.

У встановлений ухвалою суду апеляційної інстанції строк, учасниками справи не подано пояснень, клопотань, заперечень по суті спору.

У встановлений ухвалою суду апеляційної інстанції строк, відзив на апеляційну скаргу від відповідача - не надходив, проте, в силу ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

25.05.2016 на вул. Пилипа Орлика у м. Івано-Франківську відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу "DAEWOO LANOS" із державним знаком НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу "RENAULT DUSTER" із державним знаком НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1

Внаслідок ДТП автомобіль "DAEWOO LANOS" із державним знаком НОМЕР_7 отримав механічні пошкодження.

Постановою Івано-Франківського місцевого суду Івано-Франківської області від 24.06.2016 у справі № 344/6942/16-п (провадження № 3/344/2072/16) встановлено, що ДТП трапилось внаслідок порушень Правил подорожнього руху України водієм ОСОБА_1 у зв`язку з чим, вказану фізичну особу притягнуто до адміністративної відповідальності, на підставі ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також, у вступній частині постанови Івано-Франківського місцевого суду Івано-Франківської області від 24.06.2016 у справі № 344/6942/16-п (провадження № 3/344/2072/16) містяться відомості про те, що ОСОБА_1 працює в УПП у м.Івано-Франківську.

Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем до матеріалів справи було долучено наступні документи:

- повідомлення про ДТП від 26.05.2016, яким позивача повідомлено про подію ОСОБА_2 , водієм транспортного засобу "DAEWOO LANOS" із державним знаком НОМЕР_8 ;

- довідка № 92266577 про ДТП 25.05.2016, яке відбулось за участю транспортного засобу "DAEWOO LANOS" із державним знаком НОМЕР_2 ( власник - ОСОБА_3 ), під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу "RENAULT DUSTER" із державним знаком НОМЕР_1 (належить Департаменту патрульної поліції), під керуванням водія ОСОБА_1 ;

- схема ДТП ;

- заява ОСОБА_2 від 14.09.2016, в якій останній повідомляв Моторне (транспортне) страхове бюро України про ДТП та необхідність виплати страхового відшкодування;

- поліс АЕ/8207111 оформлений на ім`я ОСОБА_2 зі строком дії з 02.05.2016 по 01.05.2017 включно;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу "DAEWOO LANOS" із державним знаком НОМЕР_2 та посвідчення водія ОСОБА_2 ;

- звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "DAEWOO LANOS" із державним знаком НОМЕР_2 , згідно якого розмір збитку складає 14 650,10 грн. без ПДВ на запасні частини;

- акт огляду колісного транспортного засобу від 07.06.2016;

- ремонтна калькуляція;

- надання МТСБУ відомостей за страховими подіями, зокрема і щодо автомобіля "DAEWOO LANOS" із державним знаком НОМЕР_2 ;

- наказ МТСБУ від 27.09.2016 № 7368 про виплату на користь ОСОБА_2 14 650,10 грн. на підставі ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»;

- довідка МТСБУ № 1 від 22.09.2016 про розмір відшкодування з фонду захисту потерпілих на користь ОСОБА_2 14 650,10 грн.;

- доручення на виконання робіт по оцінці завданих збитків транспортному засобу DAEWOO LANOS" із державним знаком НОМЕР_2 , рахунок на оплату по замовленню № 9418 від 29.07.2016 на суму 544,64 грн. щодо оплати послуг аварійного комісара, сформований до сплати ТОВ «АК «Укравтоекспертиза» та Акт виконаних робіт між ТОВ «АК «Укравтоекспертиза» та МТСЮУ по справі № 33750;

- платіжне доручення № 7386 рв від 30.09.2016 на суму 14 650,10 грн. з призначенням платежу «страхове відшкодування згідно наказу МТСБУ від 27.09.2016 № 7368, ОСОБА_2 , т.з. НОМЕР_2 »;

- платіжне доручення № 9418рв від 23.08.2016 на суму 544,64 грн. з призначенням платежу «послуги аварійного комісара згідно рахунку № 9418 від 29.07.2016, справа 33750»;

- письмову вимогу МТСБУ від 07.12.2018 № 757, адресовану Головному управлінню патрульної поліції в Івано-Франківській області щодо відшкодування здійснених МТСБУ витрат страхового відшкодування в розмірі 14 650,10 грн. та оплату витрат на оплату послуг аварійного комісара в розмірі 544,64 грн.; загалом на суму 15 1994,74 грн. з посиланням на ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За твердженнями позивача, станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність при використанні транспортного засобу "RENAULT DUSTER" із державним знаком НОМЕР_1 не була застрахована за договором обов`язкового страхування у зв`язку з чим, за заявою потерпілого, позивачем виплачено страхове відшкодування в загальному розмірі 15.194,74 грн.

Приймаючи до уваги вказані вище обставини, позивач звернувся до суду першої інстанції із вимогами про стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 15.194,74 грн. в порядку ст.ст. 1191, 1172 Цивільного кодексу України.

Крім того, позивач вказував на необхідність врахуванням приписів Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України 06.11.2015 № 73 (у редакції наказу Національної поліції України № 1114 від 31.10.2016), копія якого наявна в матеріалах справи.

Так, пунктом 9 розділу V Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України 06.11.2015 № 73 (у редакції наказу Національної поліції України № 1114 від 31.10.2016) визначено, що Департамент патрульної поліції є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби, має печатку із зображенням Державного Герба України, інші печатки, штампи, бланки зі своєю повною та скороченою назвою, необхідні для здійснення його поточної діяльності.

Пунктом 2 розділу ІV Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України 06.11.2015 № 73 (у редакції наказу Національної поліції України № 1114 від 31.10.2016) визначено, що підрозділи Департаменту патрульної поліції підзвітні та підконтрольні Департаменту патрульної поліції.

При цьому, визначаючи відповідача, як особу, яка має відповідати за позовом та відшкодувати позивачу заявлене до стягнення страхове відшкодування в сумі 15.194,74 грн., позивач у позові посилався на те, що відповідний обов`язок відповідача існує в силу ст. 1191 Цивільного кодексу України, ст. ст. 38 (підпункт 38.2.1 пункту 38.2), 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, суд апеляційної інстанції встановив, що в обгрунтування позову позивач посилався і на припис статті 1172 Цивільного кодексу України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи п вилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За положеннями ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Приписами підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Як підтверджується матеріалами справи, у довідці № 92266577 про ДТП 25.05.2016 зафіксовано, що ДТП 25.05.2016, відбулось за участю транспортного засобу "DAEWOO LANOS" із державним знаком НОМЕР_2 ( власник - ОСОБА_3 ), під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу "RENAULT DUSTER" із державним знаком НОМЕР_1 (належить Департаменту патрульної поліції), під керуванням водія ОСОБА_1

При цьому, суд апеляційної інстанції також встановив, що у повідомленні про ДТП від 26.05.2016, яким позивача повідомлено про подію ОСОБА_2 , взагалі не міститься відомостей про власника транспортного засобу "RENAULT DUSTER" із державним знаком НОМЕР_1 .

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, що власником автомобіля RENAULT DUSTER" із державним знаком НОМЕР_1 , є саме відповідач, а отже, позивачем не було доведено наявність у відповідача в силу приписів підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 та статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зобов`язання з відшкодування здійсненої виплати у заявленому до стягнення розмірі.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що такі докази не були надані позивачем, як особою, на яку процесуальним законом покладено обов`язок подання доказів разом з позовом (ч. 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України) ні суду першої інстанції під час розгляду справи, ні суду апеляційної інстанції під час апеляційного провадження, а суди не наділені повноваженнями збирати докази за сторону справи.

Крім того, суд апеляційної інстанції встановив, що в обгрунтування позову позивач посилався і на припис статті 1172 Цивільного кодексу України.

Положеннями частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Проте, постановою Івано-Франківського місцевого суду Івано-Франківської області від 24.06.2016 у справі № 344/6942/16-п (провадження № 3/344/2072/16), зокрема, встановлено, що винна у ДТП особа ( ОСОБА_1 ) є працівником управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську.

Доводи скаржника про те, що встановлені у постанові обставини підлягають врахуванню згідно з ч. 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, зокрема і щодо місця роботи винної у ДТП особи - судом апеляційної інстанції відхиляються саме як підстава для скасування оскаржуваного рішення, оскільки наведений припис процесуального закону визначає, що постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, а не в частині встановлення місця її роботи або працевлаштування в розумінні вимог трудового законодавства, як підстави виникнення трудових відносин та виконання саме трудових обов`язків.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України 06.11.2015 № 73 (у редакції наказу Національної поліції України № 1114 від 31.10.2016) дійсно містить положення про те, що підрозділи Департаменту патрульної поліції підзвітні та підконтрольні Департаменту патрульної поліції, проте, наведене положення не містить умов, за яким саме Департамент патрульної поліції відповідає за зобов`язаннями своїх структурних підрозділів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що винна у ДТП особа ( ОСОБА_1 ) є працівником управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську, що виключає застосування до спірних правовідносин приписів частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України, приймаючи до уваги те, що відповідачем у даній справі є інша юридична особа - департамент патрульної поліції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачем належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України своїх позовних вимог, як не було доведено доказами наявність у відповідача в силу приписів підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 та статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зобов`язання з відшкодування здійсненої виплати у заявленому до стягнення розмірі, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Стосовно заявленого відповідачем строку позовної давності, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Так, заявлена позивачем до відшкодування сума страхової виплати складає загалом 15 194,74 грн., яка складається з 14 650,10 грн. страхового відшкодування, сплата якого проведена згідно платіжного доручення № 7386 рв від 30.09.2016 на суму 14 650,10 грн. з призначенням платежу «страхове відшкодування згідно наказу МТСБУ від 27.09.2016 № 7368, ОСОБА_2 , т.з. НОМЕР_2 », а також з вартості сплачених послуг аварійного комісара в сумі 544,64 грн., які оплачені згідно платіжного доручення № 9418рв від 23.08.2016 на суму 544,64 грн. з призначенням платежу «послуги аварійного комісара згідно рахунку № 9418 від 29.07.2016, справа 33750».

Відповідач у відзиві на позов вказував на те, що позивачем було пропущено строк позовної давності саме щодо заявлення вимоги про сплату вартості сплачених послуг аварійного комісара в сумі 544,64 грн., які були сплачені 25.08.2016, а з відповідним позовом позивач звернувся у вересні 2016 року, тобто з спливом річного строку позовної давності, визначеного положеннями ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України.

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (пункт 3), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (пункт 4).

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2020 у справі №909/1080/19 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2020 у справі №909/1080/19 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Моторним (транспортним) страховим бюро України.

4. Матеріали справи № 909/1080/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді О.В. Тищенко

Є.Ю. Шаптала