ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
05.06.2020р. Справа № 905/1042/20
Господарський суд, розглянувши подану заяву Комунального підприємства "Служба єдиного замовника" Авдіївської міської ради, дійшов висновку про відмову у її задоволенні, з огляду на наступне.
Відповідно до частин 2 та 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України у заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості. 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Відповідно до ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.
Суд, вважає за необхідне зазначити, що судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи (акти, рахунки, листування, рух коштів, виписки банку), що вказують на правильність і безспірність здійснених розрахунків.
Відтак, безспірні вимоги мають бути підтверджені відповідними доказами.
Згідно частин 1, 2 статті 91 Господарського процесуального кодексу України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Як вбачається із заяви, в її обґрунтування заявник зазначає, що між сторонами мало місце укладення договору про надання послуг з централізованого опалення б/н від 15.10.2018, відповідно до акту звіряння від 23.04.2020 (підписаний тільки Комунальним підприємством "Служба єдиного замовника" Авдіївської міської ради) договірні зобов`язання з боку боржника виконані не в повному обсязі, у зв`язку з чим, виникла дебіторська заборгованість за Договором на суму 4429,75 грн.
Однак, в порушення норм п. 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України, заявником не долучено до заяви документів, які б підтверджували заявлені вимоги та свідчили про існування у боржника заборгованості за Договором.
При цьому, суд вказує на те, що акт звірки взаєморозрахунків не належить до первинних документів бухгалтерської звітності, сам по собі не породжує будь-яких прав та обов`язків сторін, у той час як зобов`язання сторін підтверджуються первинними документами (договором, актом-прийому передачі, накладними рахунками, виписками з рахунків тощо).
Первинних документів бухгалтерського обліку, які б свідчили про фактичне надання відповідних послуг, заявником до заяви про видачу судового наказу не додано.
Крім того, заявником, в порушення норм п. 2 ч. 2 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України, не вірно зазначено адресу боржника, Фізичної особи підприємця Гребенюк Ігоря Станіславовича, а саме: АДРЕСА_2 , у той час як згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням боржника, Фізичної особи - підприємця Гребенюк Ігоря Станіславовича, є: АДРЕСА_1 .
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.
Пунктом 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.
Відтак, як встановлено судом, оскільки із поданої заяви не вбачається виникнення у боржника заборгованості перед заявником у розмірі 4429,75 грн., та заявником не додано доказів в підтвердження заборгованості, суд вважає за необхідне відмовити у видачі судового наказу.
За приписами ч. 2 ст. 154 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.
Відповідно до ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.
Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).
На підставі викладеного, керуючись ст. 148, п.п. 1, 8 ч. 1, ч. 2 ст. 152, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до ст.ст. 255, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала підписана 05.06.2020.

Суддя Н.В. Величко