ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року Справа № 926/918/20

За позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до відповідача Чернівецького учбово-виробничого підприємства українського товариства глухих

про стягнення боргу, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов`язання у сумі 33 463,87 грн

Суддя О.Г. Проскурняк

Секретар судового засідання В.О. Нікітович

Представники сторін:

Від позивача не з`явився.

Від відповідача не з`явився.

СУТЬ СПОРУ: Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернувся до Господарського суду Чернівецької області із позовом до відповідача Чернівецького учбово-виробничого підприємства українського товариства глухих про стягнення боргу, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов`язання у сумі 33 463,87 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що у відповідності до укладеного між сторонами 29 листопада 2016 року Договору постачання природного газу № 2652/1617-ТЕ-38, Постачальник зобов`язаний поставляти у 2016-2017 роках природний газ, а споживач оплатити його на умовах договору.

На виконання вищевказаних умов Договору Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України передав природний газ на загальну суму 81 032,99 грн. у власність Чернівецького учбово-виробничого підприємства українського товариства глухих.

Далі Позивач стверджує, що Відповідач частково оплатив отриманий товар, у зв`язку із чим просить стягнути з останнього на свою користь 33 463,87 грн., з яких: 10 330,23 грн. заборгованості за договором, 3 584,90 грн. 3% річних, 6 375,86 грн. пені та 13 172,88 грн. інфляційних втрат.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 квітня 2020 року, справу № 926/918/20 передано судді Проскурняку О.Г.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 29 квітня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання по суті призначено на 27 травня 2020 року.

Позивач у судове засідання 27 травня 2020 року не з`явився.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, явку повноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про місце, час та дату судового засідання.

Нез`явлення сторін у судове засідання та ненадання відзиву на позовну заяву відповідачем не перешкоджає вирішенню спору по суті за наявними в справі матеріалами.

Відповідно до статті 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши матеріали справи, вживши всі передбачені законом заходи для всебічного, повного та об`єктивного встановлення обставин справи, на яких ґрунтуються позовна вимога, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.

Так, 29 листопада 2016 року між Акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України та Чернівецьким учбово-виробничим підприємством українського товариства глухих укладено Договір постачання природного газу № 2652/1617-ТЕ-38.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до пункту 1.1. Договору, Постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього Договору.

Згідно частини 1 статті 629 ЦК України, Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пункту 3.4. Договору, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформляється актом приймання-передачі.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме: акту приймання-передачі природного газу від 31 грудня 2016 року, акту приймання-передачі природного газу від 31 січня 2017 року, акту приймання-передачі природного газу від 28 лютого 2017 року, Позивач здійснив поставку природного газу Відповідачу на загальну суму 81 032,99 гривень.

Відповідно до положень частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно положень статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 6.1. Договору унормовано, що оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Згідно частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважаться таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме довідки (виписки банку) по операціям за Договором поставки природного газу № 2652/1617-ТЕ-38 відповідач сплатив позивачу 70 702,76 грн. за поставлений природний газ за вказаним Договором.

З урахуванням вищенаведеного вбачається, що позивач покладені на нього умовами Договору обов`язки виконав в повному обсязі, поставивши покупцю природний газ на загальну суму 81 032,99 грн, а відповідач свої зобов`язання виконав неналежним чином, зокрема не сплативши повну суму за поставлений товар, заборгувавши позивачу 10 330,23 грн.

Відповідно до положень частини 2 статті 193 Господарського Кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 2 статті 625 ЦК України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із даних законодавчих положень, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно положень Закону України Про індексацію грошових доходів населення, індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті Урядовий кур`єр. Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України Про інформацію є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

У пункті 3.2. Постанови Пленуму ВГСУ від 17 грудня 2013 року № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань зазначено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року № 62-97р.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань, 3 % річних та виходячи з норм чинного законодавства, погоджується з останнім та вважає обґрунтованим стягнення з відповідача 3 584,90 грн. 3% річних та 13 172,88 грн. інфляційних втрат.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 6 375,86 грн. пені.

Відповідно до частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно пункту 8.2. Договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми прострочення платежу за кожний день прострочення.

Отже, позивач за прострочення оплати за поставлений товар правомірно нарахував відповідачу пеню по договору у сумі 6 375,86 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку позов задовольнити.

Судові витрати, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на відповідача.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 194, 196, 219. 222, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Чернівецького учбово-виробничого підприємства українського товариства глухих (58025, Чернівецька обл., м. Чернівці, вул. Гетьмана Дорошенка, 63, ) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, ) 10 330,23 грн. основного боргу, 3 584,90 грн. 3% річних, 13 172,88 грн. інфляційних втрат, 6 375,86 грн. пені та 2 102,00 грн. судового збору.

Повний текст рішення складено та підписано - 01 червня 2020 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Західного апеляційного господарського суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.Г. Проскурняк