ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року м. ОдесаСправа № 916/3117/19
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів Головея В.М.,

Разюк Г.П.,

секретар судового засідання Щербатюк О.В.

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Оксюта В.В., за ордером;

від відповідача: Дем`янов В.Ю., за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси

на рішення Господарського суду Одеської області

від 20 лютого 2020 року (повний текст складено 02.03.2020р.)

по справі № 916/3117/19

за позовом Фермерського господарства Веста-Юг

до відповідача: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси

про стягнення 4 087 082,16 грн., -

суддя суду першої інстанції: Мостепаненко Ю.І.

час та місце винесення рішення: 27.05.2020р., м. Одеса, просп. Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 27.05.2020р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019р. Фермерське господарство «Веста-Юг» (далі-позивач, ФГ «Веста-Юг», підприємство) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси (далі-відповідач, КЕВ) про стягнення ( з урахуванням заяви від 26.12.2019р. про зменшення позовних вимог) 4 087 082,16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Господарського суду Одеської області від 20.05.2019р. по справі №916/365/18, залишеним без змін постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 18.09.2019р., визнано недійсним договір від 01.12.2016р. №1 про вирощування сільськогосподарських культур (далі Договір), укладений між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Одеса та Фермерським господарством «Веста-Юг», у зв`язку з чим позивач вважає (з урахуванням заяви від 26.12.2019р.), що грошові кошти, сплачені ним на виконання зазначеного Договору в сумі 4 087 082,16 грн., представляють собою платежі у вигляді компенсації земельного податку, штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, а також платежів, здійснених без договірних підстав. Тому, ФГ «Веста-Юг» вважає, що вказана сума підлягає поверненню на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України (як безпідставно отримана).

Рішенням Господарського суду Одеської області від 20.02.2020р. у справі №916/3117/19 (суддя Мостепаненко Ю.І.) позовні вимоги Фермерського господарства Веста-Юг задоволені повністю; стягнуто з КЕВ на користь ФГ «Веста-Юг» 4 087 082,16 грн. Крім того, з відповідача стягнуто 61 306,23 грн. витрат по сплаті судового збору.

У вказаному рішенні Господарський суд Одеської області зазначив про те, що визнання недійсним Договору №1 від 01.12.2016р. про вирощування сільськогосподарських культур, в силу приписів ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, є преюдиційними, а тому не підлягають повторному доказуванню.

Місцевий господарський суд встановив, що на виконання п. 5.3 Договору позивач сплатив відповідачу компенсацію зі сплати земельного податку за період 2017-2018рр. на суму 2 114 652,99 грн., а на виконання п. 8.4 Договору, позивачем було сплачено відповідачу штрафні санкції в загальній сумі 188 164,95 грн.

Приймаючи до уваги, що ФГ «Веста-Юг» здійснило платежі на виконання умов Договору, який в судовому порядку визнаний недійсним з моменту його укладання, суд першої інстанції дійшов висновку, що вищевказані платежі в сумі 2 302 817,94 грн. (188 164,95грн.+ 2 114 652,99грн.) підлягають поверненню платнику.

Крім того, встановивши, що Договір набрав чинності з 01.12.2016р., а деякі платежі були здійснені за період, коли Договір ще не набрав чинності, місцевий господарський суд дійшов висновку, що перераховані ФГ «Веста-Юг» грошові кошти у сумі 1 784 264,22 грн., також підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України, оскільки отримані без достатньої правової підстави.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій відповідач просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 20.02.2020р. по справі №916/3117/19 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог Фермерського господарства Веста-Юг відмовити у повному обсязі.

Апелянт зазначаючи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, вказує, що за Договором від 01.12.2016р., КЕВ м. Одеса мав отримувати від ФГ «Веста-Юг» плату за вирощування сільськогосподарських культур. Крім того, Договором було передбачено компенсування з боку ФГ Веста-Юг сплаченого КЕВ м. Одеси земельного податку згідно площі земельної ділянки, залученої для вирощування сільськогосподарської продукції за Договором.

КЕВ звертає увагу, що позивачем не заперечується той факт, що ФГ «Веста-Юг» використовувало земельну ділянку, що належить землям оборони, для вирощування сільськогосподарської продукції, з отриманням права самостійно розпоряджатися зібраним врожаєм, отже, незважаючи на визнання господарським судом недійсності Договору від 01.12.2016р. з моменту його укладання, відповідно до ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України, це не звільняє сторони від виконання своїх зобов`язань, а саме оплати за користування земельною ділянкою за період коли вони фактично користувались нею та отримували прибуток за таке користування.

Крім того, апелянт вказує, що відповідно до роз`яснень ст. 216 Цивільного кодексу України реституція являє собою взаємне повернення переданого за недійсним правочином. В зв`язку з цим, на думку апелянта, щоб стягнення грошових коштів у сумі 4 087 082,16 грн. було правомірним, ФГ «Веста-Юг» повинно повернути КЕВ м. Одеса в повному обсязі грошові кошти, які одержало від вирощування сільськогосподарських культур, в цьому випадку реституція буде визнана правомірною. В іншому випадку права КЕВ м. Одеса будуть вважатися порушеними, тому що судом першої інстанції застосовано односторонню реституцію, тобто повернення майна лише одній стороні на її вимогу, та не досліджено наслідків для іншої сторони.

Також, відповідач зауважує, що платіж на користь держави - земельний податок не є вкладом учасника у спільну діяльність і не може підлягати реституції. КЕВ зазначає, що будучи фактичним користувачем земельної ділянки, ФГ «Веста-Юг» за вимогами Податкового кодексу України було зобов`язано сплачувати обов`язковий платіж - земельний податок, а так як земельний податок сплачувався власником земельної ділянки - КЕВ м. Одеса, користувач ФГ «Веста-Юг» за вимогами Закону повинно відшкодувати власнику сплачену суму податку. При цьому, апелянт наполягає на тому, що не КЕВ м. Одеси отримувало відповідні кошті, а державний бюджет України. Тому, не можна стверджувати, що кошти були отримані КЕВ м. Одеса без належних на те підстав.

Крім цього, апелянтом зазначено, що 01.10.2017р. сторонами було складено Акти звірки взаєморозрахунків за Договором від 01.12.2016р., в яких містяться відомості стосовно боргу позивача за листопад 2016 у сумі 432 548,90 грн., з яким керівництво ФГ «Веста-Юг» погодилось, що вбачається з підпису Голови ФГ «Веста-Юг» та печатки підприємства на відповідних документах.

Водночас, відповідач наполягає на тому, що останній надсилав підприємству рахунки на оплату, в графі «призначеннях платежу» яких не було інформації щодо оплати на підставі Додаткової угоди №1 від 01.03.2017р., тому, платежі, проведені позивачем згідно Додаткової угоди №1 від 01.03.2017р. є технічною помилкою бухгалтера ФГ «Веста-Юг», яка наразі відіграє важливу роль у вирішенні спору та має бути вирішена у суді апеляційної інстанції, так як сума оплати співпадає з сумою сплати за землю у розмірі 432 548,90 грн.

Більш детально доводи Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси викладені в апеляційній скарзі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.04.2020р. вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси на рішення Господарського суду Одеської області від 20.02.2020р. у справі №916/3117/19 було відкладене до надходження витребуваних цією ж ухвалою з Господарського суду Одеської області матеріалів зазначеної справи до суду апеляційної інстанції.

16.04.2020р. матеріали справи №916/3117/19 надійшли на адресу суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.04.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси на рішення Господарського суду Одеської області від 20.02.2020р. у справі №916/3117/19 та призначено розгляд справи на 27 травня 2020 року.

25.05.2020р. від Фермерського господарства Веста-Юг до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач не погоджується з доводами останньої та просить залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 20.02.2020р. без змін.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, розглянувши доводи та вимоги апеляційних скарг, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.12.2016р. між КЕВ м. Одеси та ФГ «Веста-Юг» було укладено Договір №1 Про вирощування сільськогосподарських культур, відповідно до якого сторони домовились про вирощування сільськогосподарських культур, на земельних ділянках площею 2020 га, які надані КЕВ м. Одеси в безстрокове користування згідно Державного акту від 1983р. серії Б №031728.

Також, сторони домовились, що спільний обробіток буде здійснюватись наступним чином: КЕВ м. Одеси бере на себе зобов`язання залучити площу земельної ділянки, яка надана в безстрокове користування для вирощування сільськогосподарських культур, а ФГ "Веста-Юг" бере в користування земельні ділянки та власними коштами проводить необхідний комплекс заходів по забезпеченню повного сільськогосподарського циклу з вирощування сільськогосподарських культур.

За умовами пункту 3.2. Договору КЕВ м. Одеса має право отримувати від ФГ «Веста-Юг» плату за вирощування сільськогосподарських культур.

Відповідно до п.п. 5.1, 5.2. Договору його ціна складає 5 190 586,82 гривні за один сільськогосподарський рік. Зазначена сума перераховується ФГ «Веста-Юг» щомісячно рівними платежами в сумі 432 548,90 грн. до спеціального фонду державного бюджету (на спеціальний реєстраційний рахунок КЕВ м. Одеси, що відкритий в органі Державного казначейства). ФГ «Веста-Юг» самостійно на свій розсуд розпоряджається зібраним врожаєм в разі повного проведення оплати за Договором.

Крім того, пунктом 5.3. Договору сторони визначили, що сплата земельного податку здійснюється КЕВ м. Одеси в порядку, передбаченому чинним законодавством, а ФГ «Веста-Юг» щомісячно компенсує КЕВ м. Одеси сплачений земельний податок згідно площі земельної ділянки, залученої для вирощування сільськогосподарської продукції за цим Договором, на підставі виставленого рахунку.

В разі порушення строку розрахунків з КЕВ м. Одеси, ФГ «Веста-Юг» зобов`язано сплатити на користь відповідача штраф у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення платежу (п.8.4. Договору).

Згідно з п 9.1. Договору він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін.

Даний договір підписаний обома сторонами без зауважень та скріплений відповідними печатками сторін.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов Договору позивач сплатив на рахунок КЕВ м. Одеси 15 795 706,86 грн. грошових коштів, що підтверджується платіжними дорученнями, які містяться у матеріалах справи (а.с. 14-65).

При цьому, як вбачається з відповідних платіжних доручень сума у розмірі 12 141 173,60 грн. була сплачена за використання/обробку земельної ділянки (сплата за землю згідно договору № 1 від 01.12.2016р) згідно з платіжними дорученнями:

- № 2 від 10.01.2017р. на суму 432 548,90грн,

- №6 від 16.01.2017р. на суму 432 548,90 грн.;

- №1 від 16.06.2017р. на суму 300 000 грн.;

- №14 від 26.07.2017р. на суму 135 000 грн.;

- №16 від 27.07.2017р. на суму 170 000 грн.;

- №17 від 28.07.2017р. на суму 250 000 грн.;

- №18 від 31.07.2017р. на суму 240 000 грн.;

- №19 від 04.08.2017р. на суму 180 000 грн.;

- №20 від 17.08.2017р. на суму 200 000 грн.;

- №26 від 21.08.2017р. на суму 200 000 грн.;

- №29 від 23.08.2017р. на суму 920 293,40 грн.;

- №59 від 08.11.2017р. на суму 400 000 грн.;

- №66 від 30.11.2017р. на суму 432 548,90 грн.;

- №67 від 30.11.2017р. на суму 32 000 грн.;

- №69 від 04.12.2017р. на суму 548,90 грн.;

- №78 від 12.01.2018р. на суму 432 548,90 грн.;

- №79 від 12.01.2018р. на суму 432 548,90 грн.;

- №87 від 14.03.2018р. на суму 432 548,90 грн.;

- №94 від 23.03.2018р. на суму 432 548,90 грн.;

- №81 від 04.07.2018р. на суму 432 548,90 грн.;

- №95 від 18.07.2018р. на суму 432 548,90 грн.;

- №106 від 23.07.2018р. на суму 432 548,90 грн.;

- №108 від 24.07.2018р. на суму 432 548,90 грн.;

- №109 від 24.07.2018р. на суму 432 548,90 грн.;

- №177 від 02.10.2018р. на суму 432 548,90 грн.;

- №243 від 28.11.2018р. на суму 432 548,90 грн.;

- №245 від 29.11.2018р. на суму 68 000 грн.;

- №275 від 16.01.2019р. на суму 364 548,90 грн.;

- №276 від 16.01.2019р. на суму 432 548,90 грн.;

- №282 від 07.02.2019р. на суму 200 000 грн.;

- №316 від 27.02.2019р. на суму 232 548,90 грн.;

- №347 від 09.04.2019р. на суму 260 000 грн.;

- №90 від 27.06.2019р.на суму 500 000 грн.;

- №94 від 03.07.2019р. на суму 1 000 000 грн.

Сума у розмірі 2 601 270, 51 грн. була сплачена як компенсація земельного податку за 2016-2018р.р. згідно п. 5.3 Договору №1 від 01.12.2016р., про що свідчать платіжні доручення:

- №46 від 27.09.2017р. на суму 486 617,52 грн.;

- №74 від 19.12.2017р. на суму 200 000 грн.,

- №76 від 05.01.2018р. на суму 249 800 грн.,

- №77 від 09.01.2018р. на суму 50 200 грн.,

- №85 від 13.03.2018р. на суму 40 686,16 грн.,

- №154 від 03.09.2018р. на суму 100 000 грн.,

- №167 від 18.09.2018р. на суму 600 000 грн.,

- №178 від 02.10.2018р. на суму 70 000 грн.,

- №283 від 08.02.2019р. на суму 100 000 грн.,

- №302 від 15.02.2019р. на суму 200 000 грн.,

- №326 від 07.03.2019р. на суму 220 000 грн.,

- №332 від 11.03.2019р. на суму 283 966,83 грн.

У матеріалах справи містяться листи ФГ «Веста-Юг» від 15.02.2018р. №15/02-1 та від 26.01.2018 №26/01-2, якими позивач зазначає про наявну у нього заборгованість перед КЕВ м. Одеси за Договором від 01.12.2016р. У зв`язку з цим, ФГ «Веста-Юг» сплатило в якості штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язань по Договору №1 від 01.12.2016р. суму у розмірі 188 164,95 грн., згідно з платіжними дорученнями:

- №86 від 13.03.2018р. на суму 128 436,68 грн.,

- №143 від 14.08.2018р. на суму 57 405,52 грн.,

- №255 від 06.12.2018р. на суму 2 322,75 грн.

Крім того, у матеріалах справи наявні платіжні доручення на загальну суму 865 097,80 грн., а саме: №143 від 11.04.2017р. на суму 432 548,90 грн. та №199 від 16.05.2017р. на суму 432 548,90 грн., в графі «призначення платежу» яких вказано: «сплата згідно додаткової угоди №1 від 01.03.2017 року до Договору №1».

Рішенням Господарського суду Одеської області від 20.05.2019р. у справі №916/365/18, залишеним без змін Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.09.2019р., Договір від 01.12.2016р. №1 про вирощування сільськогосподарських культур був визнаний недійсним.

Вищенаведені обставини стали підставою для звернення ФГ «Веста-Юг» до господарського суду з позовом про стягнення з КЕВ м. Одеси безпідставно отриманих грошових коштів на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України, а саме:

- 188 164,95 грн. сплачених штрафних санкцій за договором;

- 2 601 270,51 грн. сплаченої компенсації з земельного податку за договором (з яких 486 617,52грн. сплачено в якості компенсації земельного податку за період, що передував укладанню договору);

- 432 548,90 грн. сплати за землю за період, що передував укладанню договору;

- 865 097,80 грн. сплачених платежів згідно додаткової угоди №1 від 01.03.2017 року до договору №1.

При цьому, як вбачається із заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач дійшов висновку, що сплачені в якості сплати за використання/обробку земельної ділянки за період дії договору, грошові кошти в сумі 11 708 624,70 грн. (12 141 173,60грн. 432 548,90грн), є, фактично, вартістю за користування земельною ділянкою, з огляду на що, зменшив свої позовні вимоги на суму 4 087 082,16 грн.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та не спростовується сторонами, Договір від 01.12.2016р. №1 визнаний недійсним рішенням Господарського суду Одеської області від 20.05.2019р. у справі № 916/365/18, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.09.2019р., яке набрало законної сили 18.09.2019р. та є чинним на час вирішення даного спору, а отже, є остаточним та не може бути поставлене під сумнів.

Згідно з частиною 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За змістом наведеної норми преюдицію утворюють лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта, а важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Апеляційна колегія зазначає, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Брумареску проти Румунії" №28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII).

Таким чином, у розумінні положень частини 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України однією із цілей цієї норми законодавець визначив, у тому числі, уникнення можливості різних висновків і тлумачень щодо наявних між сторонами обставин і правовідносин, що не відповідатиме принципу юридичної визначеності.

Отже, правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного суду від 28.01.2020р у справі №909/181/19, від 31.01.2020р. у справі №916/2724/18, від 21.01.2020р. у справі №911/3883/16, від 16.01.2020р. у справі №910/11470/18 та ін.

З огляду на зазначене, апеляційна колегія вказує, що у судовому рішенні у справі №916/365/18, яке набрало законної сили 18.09.2019р., встановлені факти, які не підлягають сумніву та мають значення у даній справі, зокрема:

- Договір №1 від 01.12.2016р. про вирощування сільськогосподарських культур, укладений між КЕВ м. Одеса таа ФГ «Веста-Юг», за своєю правовою природою є договором про спільну діяльність;

- Договір від 01.12.2016р. визнаний недійсним з моменту його укладання;

- КЕВ м. Одеси за Договором від 01.12.2016р. передав у користування ФГ «Веста-Юг» земельну ділянку, яку не мав права передавати без відповідного рішення (погодження) уповноважених органів.

Згідно зі статтею 1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Частиною 2 ст. 1131 Цивільного кодексу України передбачено, що умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Як вбачається з умов Договору від 01.12.2016р. сторони встановили, що вклад КЕВ м. Одеси у спільну діяльність здійснювався шляхом надання відповідної земельної ділянки для вирощування сільськогосподарської продукції, а вклад ФГ «Веста-Юг» у спільну діяльність здійснювався шляхом вирощування сільськогосподарських культур та здійсненням двох видів платежів:

- фактичної плати за використання земельної ділянки;

- компенсації сплаченого КЕВ м. Одеси земельного податку за земельну ділянку.

При цьому, позивач в суді першої інстанції заявляв свої вимоги щодо стягнення плати за використання земельної ділянки в сумі 11 708 624,70 грн. на підставі ст. 216 Цивільного кодексу України (в порядку реституції). Разом з цим, решта платежів (компенсація земельного податку, штрафні санкції, сплати за землю за період, що передував укладанню договору та сплата платежів згідно додаткової угоди від 01.03.2017р.) заявлені на підставі 1212 Цивільного кодексу України

Як зазначалось вище, позивач відмовився від вимог щодо стягнення 11 708 624,70 грн. в порядку реституції. У відповіді на відзив на позовну заяву, яка наявна у матеріалах справи, ФГ «Веста-Юг» зазначило,що виходячи зі змісту Договору від 01.12.2016р. та призначення платежів на цю суму, вбачається що сума у розмірі 11 708 624,70 грн. може вважатись вартістю вже одержаного користування земельною ділянкою, яке відповідно статті 216 Цивільного кодексу України підлягає відшкодуванню.

Тому, судова колегія вважає безпідставними доводи апелянта щодо застосування судом першої інстанції односторонньої реституції.

Щодо твердження КЕВ м. Одеси про те, що за вимогами діючого законодавства України ФГ «Веста-Юг» було зобов`язано сплачувати земельний податок.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про плату за землю» використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. За земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата. Власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі сплачують земельний податок.

Згідно з п.270.1 ст.270 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або постійному користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до п.п. 14.1.72 п. 14.1. ст. 14, ст. 269 Податкового Кодексу України, земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Платниками земельного податку є власники земельних ділянок, власники земельних часток (паїв); землекористувачі.

За ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку та право постійного користування земельної ділянки виникають після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності або право користування земельною ділянкою та його державної реєстрації.

У Договорі від 01.12.2016р. зазначено, що право постійного користування відповідною земельною ділянкою належить КЕВ м. Одеси на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії Б №031728 від 1983 року.

Отже, земельний податок повинен був сплачуватись саме КЕВ м. Одеси.

Разом з цим, умови договору містили положення, які відповідають нормам ч.2 ст.1130 та ч.2 ст.1131 Цивільного кодексу України, а саме: у спільній діяльності вклади можуть і не об`єднуватися, а умови договору можуть передбачати покриття витрат учасників.

З наведеного слідує, що саме на реалізацію цих положень Закону сторони у п.5.3 Договору встановили, що ФГ «Веста-Юг» щомісячно компенсує КЕВ м. Одеси сплачений останнім земельний податок згідно з площею відповідної земельної ділянки, на підставі виставленого КЕВ м. Одеси рахунку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що за загальними правилами укладення договорів про спільну діяльність, при відсутності домовленості про покриття витрат, кожний учасник несе витрати та збитки пропорційно вартості його вкладу у спільне майно.

Отже, враховуючи встановлену у Договорі від 01.12.2016р. умову щодо компенсації з боку ФГ «Веста-Юг» сплати відповідачем земельного податку, сплачені позивачем грошові кошти як компенсація відповідачу сплати земельного податку за земельну ділянку, яка була залучена ним для спільної діяльності, є вкладом ФГ «Веста-Юг» у спільну діяльність для покриття витрат іншого учасника Договору від 01.12.2016р. КЕВ м. Одеси.

Відтак, судова колегія зазначає, що зауваження КЕВ м. Одеси про те, що земельний податок не є вкладом учасника у спільну діяльність спростовується вищенаведеним.

Договір від 01.12.2016р. визнаний недійсним з моменту його укладання, а у матеріалах справи не міститься будь-яких інших документів щодо зобов`язання позивача компенсувати відповідачу сплату земельного податку.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином, у випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Отже, твердження КЕВ м. Одеси, що земельний податок не може підлягати реституції взагалі є безпідставним, у зв`язку з тим, що судом першої інстанції задоволено вимоги щодо стягнення суми компенсації сплаченого земельного податку на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України, а не на підставі ст. 216 цього Кодексу.

Крім того, з огляду на визнання Договору від 01.12.2016р. недійсним, підстава, на якій КЕВ м. Одеси було отримано 188 164,95 грн. сплачених штрафних санкцій за Договором та 2 601 270,51 грн. сплаченої компенсації з земельного податку за Договором, відпала. За таких обставин, відповідачем, на даний момент, набуто майно позивача без будь-якої правової підстави такого набуття.

Це стосується і платіжного доручення від 10.01.2017р. №2 на суму 432 548,90 грн., в графі «призначення платежу» якого вказано: «сплата за землю згідно Договору від 01.12.2016р. за листопад 2016р.».

Враховуючи, що відповідно до п. 9.1. Договору він набрав чинності з 01.12.2016р., в той час як оплата 10.01.2017р. у розмірі 432548,90 грн. була проведена за листопад 2016 року, вказаний платіж був здійснений за період, що передував укладанню Договору, тобто, сума у розмірі 432548,90 грн. набута відповідачем без правової підстави.

Твердження апелянта, що згідно з Актом звірки взаєморозрахунків за Договором від 01.12.2016р., ФГ «Веста-Юг» визнає свій борг за листопад 2016 у сумі 432 548,90 грн. апеляційна колегія не враховує з огляду на те, що по-перше, даний спір розглядається в межах Договору від 01.12.2016р.це не спростовує відсутність у матеріалах справи доказів щодо належної підстави набуття відповідачем цієї суми у зв`язку з визнанням Договору від 01.12.2016р. недійсним.

Щодо Додаткової угоди №1 від 01.03.2017р.

У матеріалах справи наявні платіжні доручення:

- №143 від 11.04.2017р. на суму 432 548,90 грн., із призначенням платежу: «сплата згідно доп. угоди №1 від 01.03.2017 року по Договору №1 про вирощування сільсько.культур (ФГ «Веста-Юг» 34280915)» (а.с. 16);

- №199 від 16.05.2017р. на суму 432 548,90 грн., із призначенням платежу: «сплата згідно доп.угоди №1 від 01.03.2017 року по Договору №1 про вирощування сільсько.культур (ФГ «Веста-Юг» 34280915)» (а.с. 17).

У матеріалах справи відсутні докази укладання між сторонами додаткової угоди від 01.03.2017р. №1 по Договору від 01.12.2016р. №1.

Однак, апелянт наполягає на тому, що таке формулювання щодо призначення платежів є технічною помилкою бухгалтера ФГ «Веста-Юг».

Між тим, апеляційна колегія звертає увагу, що саме лише посилання на таку помилку є лише припущенням відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та не впливають на правильність вирішення спору по суті, тому, відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Враховуючи усе зазначене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно застосував у даних правовідносинах приписи статті 1212 Цивільного кодексу України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Тому, колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (див. рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 п.58).

Згідно вимог ст. 74, 76 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального Кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 78 Господарського процесуального Кодексу України визначено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Приписами ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Разом з тим, відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відтак, приймаючи до уваги положення чинного законодавства і встановлені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції в зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Пунктом 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення Господарського суду Одеської області від 20.02.2020 року по справі №916/3117/19 винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Одеської області від 20.02.2020р. у справі №916/3117/19 залишити без змін, апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси - без задоволення.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.

Повний текст постанови підписаний 28.05.2020р.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Головей В.М.

Суддя Разюк Г.П.