ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2020 р. Справа № 922/1104/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Джерелій В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Харківського приватного ліцею "Школа "Ранок" Харківської області, м. Харків
до Фізичної особи-підприємця Іванова Євгена Олександровича, м. Харків
про стягнення 164900,00 грн/
за участю представників сторін:

позивача - Першин В.В. (ордер серії АН № 1012344 від 12.05.2020);

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Харківський приватний ліцей "Школа "Ранок" Харківської області, м. Харків (далі за текстом - позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Іванова Євгена Олександровича, м. Харків (далі за текстом - відповідач) 164900,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між сторонами існувала усна домовленість про придбання позивачем у відповідача вивіски для позначення місцезнаходження Школи «Ранок» за місцем розташування закладу (літери та композитні матеріали); на виконання зазначеної домовленості позивачем були перераховані відповідачу грошові кошти, проте відповідач своїх зобов`язань щодо передачі вказаної вивіски не виконав, та в добровільному порядку відмовляється повернути отримані від позивача грошові кошти.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.04.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; зазначену справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено розгляд справи по суті на 12.05.2020.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 12.05.2020 розгляд справи відкладено на 02.06.2020.

Відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву в порядку та строки, встановлені ухвалою господарського суду Харківської області від 13.04.2020.

На судове засідання 02.06.2020 прибув представник позивача, який підтримує вимоги, викладені у позовні заяві, та просить суд задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач на судове засідання 02.06.2020 не прибув, свого уповноваженого представника не направив, при причини неприбуття суд не повідомив, хоча судом вжито всіх передбачених законом для повідомлення останнього про дату, час та місце проведення судового засідання.

Згідно з вимогами ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Таким чином, в разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Судом вжито всіх передбачених законом заходів з метою повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи. Зокрема, судом направлено на адресу його державної реєстрації, яка зазначена в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, копії ухвали від 13.04.2020 та ухвали від 12.05.2020, проте вони повернулись на адресу суду з відміткою пошти відповідно "адресат відсутній" (а. с. 33-36) та «за закінченням встановленого строку зберігання» (а. с. 44-47). Відомостей про наявність у відповідача іншої адреси матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, судом виконано процесуальний обов`язок щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, а останній в розумінні вимог ст. 120 ГПК України вважаються такими, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Оскільки неявка у судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності останнього, за наявними в матеріалах справи документами, як це передбачено ст. 202 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як стверджує позивач, між сторонами існувала усна домовленість про придбання позивачем у відповідача вивіски для позначення місцезнаходження Школи « Ранок » за місцем розташування закладу (літери та композитні матеріали), на виконання умов якої він перерахував на користь відповідача грошові кошти в сумі 164900 грн.

На підтвердження зазначених обставин позивач надав суду копії платіжних доручень № 466731 від 23.08.2019 (а. с. 8), № 466738 від 23.08.2019 (а. с. 9), № 467100 від 28.08.2019 (а. с. 10), № 467271 від 29.08.2019 (а. с. 11), № 467731 від 02.09.2019 (а. с. 12), № 467909 від 03.09.2019 (а. с. 13), № 468200 від 04.09.2019 (а. с. 14), № 469049 від 06.09.2019 (а. с. 15) та № 472465 від 12.09.2019 (а. с. 16) згідно з якими позивач дійсно перерахував грошові кошти у загальній сумі 164900,00 грн. на банківський рахунок відповідача № НОМЕР_3 який відкритий у АТ «КБ «ПриватБанк» та банківський рахунок відповідача № НОМЕР_1 відкритий у АТ «Універсал Банк». Підставами для здійснення відповідних платежів на користь відповідача з боку позивача в даних платіжних дорученнях зазначені виставлені відповідачем рахунки на оплату, а саме: № 266 від 21.08.2019, № 268 від 21.08.2019, № 269 від 27.08.2019, № 270 від 27.08.2019.

Позивач стверджує, що отримавши грошові кошти відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань щодо передачі позивачу вивіски для позначення місцезнаходження школи « Ранок » за місцезнаходженням закладу (літери та композитні матеріали), хоча між сторонами існувала домовленість, що оплата товару здійснюється покупцем шляхом попередньої оплати у розмірі 100% від вартості обумовленого товару, яку позивача вказаними вище платіжними дорученнями і здійснив.

Матеріали справи також свідчать про те, що в зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, позивач звертався до відповідача з листами № 01-39/12 від 13.01.2020 та № 01-39/40 від 28.01.2020, в яких вимагав повернення відповідачем сплачених грошових коштів в сумі 164900 грн. в зв`язку з невиконанням останнім взятих на себе зобов`язань щодо передачі позивачу вивіски для позначення місцезнаходження школи « Ранок » за місцезнаходженням закладу (літери та композитні матеріали). Однак, зазначені листи були залишені відповідачем без відповіді та без задоволення викладених в них вимог.

Обставини щодо стягнення грошових коштів, перерахованих згідно з вищезазначеними платіжними дорученнями, стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 208 ЦК України зокрема передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Частиною 7 ст. 179 ЦК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 181 ГК України також передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та повинні бути складені під час здійснення цієї операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

В ст. 1 цього Закону встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Кожною стороною (підприємством), що брала участь у здійсненні господарської операції, мають бути отримані первинні документи для записів у регістрах бухгалтерського обліку, інформація в яких ідентично засвідчує зміст господарської операції. Первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Міністерством статистики України, а також на бланках спеціалізованих форм, затверджених міністерствами і відомствами України.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Розглянувши матеріали справи, суд констатує що між сторонами в письмовій формі не існує договору про поставку відповідачем на користь позивача вивіски для позначення місцезнаходження школи «Ранок» за місцезнаходженням закладу (літери та композитні матеріали).

Посилання позивача про існування між сторонами усної домовленості про зазначене суд вважає безпідставними, оскільки в силу вказаних вище положень закону така домовленість (договір) має бути відображена у письмовій формі.

Зазначене спростовує посилання позивача на наявність у нього правових підстав вимагати сплачені грошові кошти на підставі відповідних положень Цивільного кодексу, якими врегульовано порядок виконання договору купівлі-продажу.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно зі ст. 5 ЦК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

В контексті вищевказаного, та з метою виконання судом завдання господарського судочинства, суд зазначає наступне.

Згідно з ст. ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Системний аналіз зазначеної статті свідчить про те, що зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Таким чином, зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ст. 1212 ЦК України.

Матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів наявності правових підстав набуття відповідачем грошових коштів в загальній сумі 164900 грн., які позивач перерахував на його користь платіжними дорученнями № 466731 від 23.08.2019, № 466738 від 23.08.2019, № 467100 від 28.08.2019, № 467271 від 29.08.2019, № 467731 від 02.09.2019, № 467909 від 03.09.2019, № 468200 від 04.09.2019, № 469049 від 06.09.2019 та № 472465 від 12.09.2019.

Суд також враховує відсутність в матеріалах справи доказів існування рахунків № 266 від 21.08.2019, № 268 від 21.08.2019, № 269 від 27.08.2019, № 270 від 27.08.2019 з посиланням на які були перераховані грошові кошти згідно з вказаними вище платіжними дорученнями.

З урахуванням вимог ст. 1212 ЦК України, сплачені грошові кошти підлягають поверненню відповідачем на користь позивача.

Зазначене зумовлює прийняття судом рішення про задоволення позову, та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 164900 грн.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що навіть у випадку існування між сторонами договору купівлі - продажу укладеного в належній формі, грошові кошти мають бути повернуті відповідачем на користь позивача на підставі ст. 693 ЦК України оскільки останній не виконав взятих на себе зобов`язань за цим договором, а позивач листами № 01-39/12 від 13.01.2020 та № 01-39/40 від 28.01.2020 фактично реалізував своє право на повернення сплаченої передоплати.

За таких обставин, у відповідача відсутні правові підстави для утримання грошових коштів, сплачених позивачем за товар який відповідач мав передати, і такі кошти підлягають поверненню позивачу.

Крім того, з урахуванням вимог ст. 123, 126, 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 2473,50 грн.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Іванова Євгена Олександровича (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Харківського приватного ліцею "Школа "Ранок" Харківської області (адреса: 61051, м. Харків, вул. Котельніківська, буд. 5; ) грошові кошти у сумі 164900,00 грн. та судовий збір в сумі 2473,50 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "05" червня 2020 р.

Суддя О.І. Байбак