ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2020 р. Справа№ 911/414/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Гаврилюка О.М.

Ткаченка Б.О.

секретар судового засідання Нікітенко А.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Київської області

від 16.07.2019 (повний текст рішення складено 02.08.2019)

у справі № 911/414/19 (суддя Ярема В.А.)

за позовом ОСОБА_1

до 1.Приватного акціонерного товариства «Київобленерго»

2.Товариства з обмеженою відповідальністю

«Венчурні інвестиційні проекти»

про визнання недійсним правочину купівлі-продажу

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» (далі - відповідач, ПрАТ «Київобленерго») про визнання недійсним правочину/правочинів купівлі-продажу простих іменних акцій, укладених між ПрАТ «Київобленерго» та Washington Holdings B.V. Netherlands/Вашингтонг Холдінгз Б.В., Нідерланди, (афілійованими із ним особами) в кількості 62 234 923 простих іменних акцій ПрАТ «Київобленерго». В обґрунтування своїх вимог зазначив про порушення його корпоративних прав, яке полягає, зокрема, у приховуванні від позивача інформації щодо визначення ринкової вартості акцій ПрАТ «Київобленерго» для її штучного заниження та неправомірному ненадані позивачу інших документів,які стосуються фінансової діяльності товариства, що в свою чергу суперечить приписам Закону України «Про акціонерні товариства», Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», Кодексу про адміністративні правопорушення України та є підставою для визнання оскаржуваного договору недійсним в порядку ст. ст. 203, 215 ЦК України та ст. 207 ГК України.

В наданих місцевому господарському суду поясненнях позивач зауважив, що предметом позову є вимога про визнання недійсним правочину купівлі-продажу простих іменних акцій між ПрАТ «Київобленерго» та Washington Holdings B.V. Netherlands/Вашингтонг Холдінгз Б.В., Нідерланди, (афілійованими із ним особами) у кількості 62 234 923 простих іменних акцій ПрАТ «Київобленерго».

Заперечуючи проти позову, відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому стверджував про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, просив не брати їх до уваги, в задоволенні позову відмовити. Крім цього, відповідно до змісту прохальної частини відзиву відповідач, посилаючись на ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 43, п. 2 ч. 1 ст. 135 ГПК України, просив постановити ухвалу про стягнення з позивача штрафу за зловживання процесуальними правами, вказуючи на те, що поданням позовної заяви з невизначеним предметом та обґрунтованої припущеннями позивач зловживає правом на звернення до суду.

06.05.2019 на адресу Господарського суду Київської області надійшла заява позивача про зміну позовних вимог, відповідно до якої ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним правочин купівлі-продажу простих іменних акцій між ПрАТ «Київобленерго» та ТОВ «Венчурні інвестиційні проекти», яке діє як компанія з управління активами за рахунок та в інтересах пайового закритого не диверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Універсальний», в кількості 65 234 923 простих іменних акцій ПрАТ «Київобленерго», ця заява прийнята судом до розгляду.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.05.2019 до участі у справі в якості співвідповідача залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Венчурні інвестиційні проекти» (далі - ТОВ «Венчурні інвестиційні проекти», відповідач-2).

В наданих суду першої інстанції поясненнях відповідач-2 заперечив проти задоволення позову, просив відмовити в його задоволенні та на підставі ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 43, п. 2 ч. 1 ст. 135 ГПК України постановити ухвалу про стягнення з позивача в дохід державного бюджету штрафу за зловживання процесуальними правами.

Рішенням Господарського суду Київської області від 16.07.2019 у справі №911/414/19 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, а саме: «Визнати недійсним правочин купівлі-продажу простих іменних акцій між ПрАТ «Київобленерго» та ТОВ «Венчурні інвестиційні проекти», яке діє як Компанія з управління активами за рахунок та в інтересах пайового закритого не диверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Універсальний» в кількості 65 234 923 простих іменних акцій ПрАТ «Київобленерго» та застосувати наслідки визнання недійсності такого правочину». В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права. За твердженнями апелянта, оспорюваний правочин укладено всупереч вимогам ст. ст. 8, 22, 66 та інших статей Закону України «Про акціонерні товариства» (в редакції, чинній на момент укладення правочину), зокрема, з їх порушенням Наглядовою радою ПрАТ «Київобленерго» обрано та затверджено незалежного оцінщика для визначення ринкової вартості 65 234 923 акцій ПрАТ «Київобленерго» для наступного продажу, а також затверджено ринкову вартість вказаного пакету акцій товариства. На переконання апелянта, звіт про оцінку майна від 21.07.2017, здійснений ТОВ «Фінансова компанія «Титан», на підставі якого Наглядова рада приймала рішення про визначення ринкової ціни вартості акцій для укладення договору купівлі-продажу, є неякісним, непрофесійним та не може бути доказом виконання товариством вимог вищезазначених статей Закону, відтак ринкова вартість акцій фактично не визначена та незатверджена у відповідності до вимог чинного законодавства. За твердженнями апелянта, з метою приховування спірного правочину Наглядова рада ПрАТ «Київобленерго», члени якої є заінтересованими особами у вчиненні цього правочину, порушуючи ст. ст. 36, 77, 78 Закону України «Про акціонерні товариства», на неодноразові запити акціонерів не надавала документів, на підставі яких була визначена ринкова ціна акцій. Також мажоритарний акціонер ПрАТ «Київобленерго» - компанія Washington holding B.V./Вашингтон холдінгз Б.В. через призначених за його ініціативою членів Наглядової ради ПрАТ «Київобленерго» неправомірно заволодів і скористався інсайдерською інформацією щодо ціни акцій, чим порушив приписи Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», в тому числі ст. ст. 44, 45 цього Закону, а також вимоги Кодексу про адміністративні правопорушення України. Крім цього, апелянт вказував на порушення місцевим господарським судом положень процесуального права, зокрема, в частині неправомірності висновків суду щодо порушення суб`єктивних прав позивача та способу захисту ним своїх прав та обов`язків; невірне застосування вимог процесуального права щодо зміни предмету та/або підстав позову; неправомірну відмову позивачу в задоволенні його клопотань про витребування доказів та залученні третіх осіб, а також невірне трактування приписів ст. ст. 87-91 ГПК України щодо свідчень та заяв свідка, відповідно неправомірне винесення ухвал за заявами та клопотаннями позивача тощо.

У наданому апеляційному суду відзиві на апеляційну скаргу відповідач-2 стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив про законність висновків суду першої інстанції про відмову у позові, адже при розгляді такої категорії спорів, в першу чергу, підлягають встановленню обставини наявності у особи, яка звернулась з позовом до суду, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, та відповідно їх порушення спірним правочином. Посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, відповідач-2 зазначив, що відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову. На переконання відповідача-2, визначення ринкової вартості акцій та погодження укладення спірного договору купівлі-продажу акцій відбулось із дотриманням приписів Закону України «Про акціонерні товариства» та статуту ПраТ «Київобленерго», оскільки для визначення ринкової вартості акцій Наглядовою радою товариства було обрано професійного суб`єкта оціночної діяльності з дійсним сертифікатом оціночної діяльності, виданим Фондом державного майна України. На підставі наданого оцінювачем Звіту про оцінку майна Наглядова рада, як уповноважений орган, затвердила ринкову вартість акцій в розмірі 22 832 223, 05 грн., вартість однієї акції склала 0, 35 грн., що на 0, 014 грн. перевищувала вартість, яка була попередньо визначена оцінювачем станом на 07.04.2017. При цьому, відповідач-2 зазначив, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язку Наглядової ради замовляти рецензування Звіту професійного незалежного оцінювача або оцінювати методи проведення оцінки, встановлені спеціальним законодавством про оціночну діяльність. Таким чином, на переконання відповідача-2, посилання позивача (апелянта) на рецензії на Звіт про оцінку майна, якими встановлено невідповідність звіту вимогам нормативно-правових актів оцінки майна, жодним чином не свідчить про порушення Наглядовою радою порядку затвердження ринкової вартості акцій. Прийняті Наглядовою радою товариства в межах наданих їй повноважень рішення є чинними, не оскаржуваними в судовому порядку та не є предметом спору у даній справі. Доводи позивача (апелянта) про те, що оспорюваний договір укладений з порушенням ст. ст. 71, 72 Закону України «Про акціонерні товариства», а саме, в частині відсутності у Наглядової ради повноважень на затвердження спірного правочину, не заслуговують на увагу, адже ст. 72 вказаного Закону встановлений вичерпний перелік підстав віднесення правочину до категорії правочинів із заінтересованістю, жодна з яких не мала місця під час укладення цього договору. Відповідачем-2 також висловлено свої заперечення щодо тверджень позивача (апелянта) про пов`язаність ТОВ «Венчурні інвестиційні проекти» з ТОВ «ВС Енерджі інтернешнл Україна» та відповідно із ПрАТ «Київобленерго» та ін., а також зазначено, що законодавчими нормами не встановлено обов`язку товариства надавати іншим акціонерам інформацію про укладення договору про продаж акцій, як необхідної умови укладення такого договору, тоді як і положеннями ст. ст. 36, 77, 78 Закону України «Про акціонерні товариства» не передбачено такого обов`язку тощо.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач-1 також подав відзив на апеляційному скаргу, в якому вказував на безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що спірний договір є повністю виконаним, не містить ознак нікчемності та згідно ст.17 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» був укладений за участю торговця цінними паперами, сторонами не оскаржувався, За твердженнями відповідача-1, рішення Наглядової ради товариства від 19.07.2017, від 21.07.2017 та від 24.07.2017 щодо укладення цього договору купівлі-продажу цінних паперів, обрання та затвердження оцінювача майна, затвердження оцінки цінних паперів, які є предметом договору, всупереч доводам скаржника, є чинними, такими, що ніким ніколи не оскаржувались. Крім цього, відповідач-1 наполягав, що на час укладення договору купівлі-продажу цінних паперів як виконавчий орган товариства, так і контрагент - ТОВ «Венчурні інвестиційні проекти», яке діє як Компанія з управління активами за рахунок та в інтересах пайового закритого не диверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Універсальний» дотримались всіх необхідних корпоративних процедур та отримали всі необхідні корпоративні погодження, а тому діяли добросовісно та розумно. Відповідач-1 з посиланням на позицію Верховного Суду також зазначив, що відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин. Крім цього, за твердженнями відповідача-1, члени Наглядової ради товариства не були зацікавлені в укладенні договору купівлі-продажу та мали права голосувати з питання його укладення, а ринкова ціна акцій, визначена з метою їх відчуження, не містить ознак інсайдерської інформації та не є інсайдерською інформацію, оскільки така ціна була спеціально визначена незалежним професійним оцінювачем виключно для цілей вчинення відповідного правочину купівлі-продажу акцій. Відповідач-1 також акцентував увагу на тому, що Наглядова рада товариства дійсно мала намір та затвердила суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Фінансова компанія «Титан», а виконавчий орган товариства правомірно уклав з цим суб`єктом оціночної діяльності договір на проведення незалежної оцінки майна товариства, що в подальшому було належним чином виконано і свідчить, що саме ТОВ «Фінансова компанія «Титан» було уповноважене Наглядовою радою товариства оцінювати цінні папери, які були предметом договору купівлі-продажу тощо.

У наданій апеляційному суду відповіді на відзив позивач (апелянт) навів свої заперечення щодо викладених відповідачами 1 та 2 доводів у їх відзивах, зокрема, зазначив, що Наглядова рада товариства невірно визначилась (похибка 900%) із розміром 1% активів товариства при затвердженні договору із заінтересованістю та зауважив, що на підставі його неодноразових звернень Фонд державного майна України анулював сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, виданий ТОВ «Фінансова компанія «Титан».

За змістом наданих відповідачем-1 пояснень, згідно наведеної практики Верховного Суду відсутність порушеного спірним договором права та інтересів є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

У наданих суду апеляційної інстанції письмових поясненнях позивач вказував про неможливість застосування наведеної відповідачем-1 судової практики, адже згадані ним справи стосуються правовідносин, що склались в товаристві з обмеженою відповідальністю, діяльність яких регулювалась Законом України «Про господарські товариства», а не Законом України «Про акціонерні товариства». Крім цього, правочини, які оскаржувались в наведених відповідачем-1 справах стосувались звичайних господарських операцій, в даному ж випадку оскаржується правочин з продажу акцій, укладення якого позбавило позивача спеціальних виключних корпоративних прав тощо.

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 (зі змінами) «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 на усій території України установлено карантин.

Указом Президента України №87 від 13.03.2020 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.03.2020 «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS -CoV -2», яким констатовано, що епідемічна ситуація в Україні у зв`язку поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS -CoV -2» набула надзвичайно загрозливого характеру.

З огляду на приписи постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 , спричиненої коронавірусом SARS-CoV -2» (зі змінами) та вжитим карантинним режимом із запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2020 розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 16.07.2019 у справі № 911/414/19 призначено на 26.05.2020 з повідомленням учасників справи. До відома учасників апеляційного провадження доведено, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті.

В судове засідання апеляційної інстанції 26.05.2020 з`явились представники відповідача-2, позивач та/або його представник, а також представник відповідача-1 не з`явились не зважаючи на їх належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення їм відповідної ухвали апеляційного суду про призначення розгляду справи, яка за наявних в матеріалах справи повідомлень про вручення поштового відправлення отримана позивачем 25.04.2020, а уповноваженим представником відповідача-1 - 24.04.2020.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР«Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Оскільки в судове засідання апеляційної інстанції 26.05.2020 представники позивача та відповідача-1, явка яких в судове засідання обов`язковою не визнавалась, не з`явились не зважаючи на їх належне повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, за відсутності клопотань про відкладення розгляду справи та достатністю наявних в матеріалах справи доказів для вирішення спору, адже в попередніх судових засіданнях заслуховувались пояснення всіх учасників з приводу предмету спору, апеляційний суд вважав за можливе справу розглядати за відсутності представників позивача та відповідача-1 за наявними у справі матеріалами.

Представники відповідача-2 в даному судовому засіданні надали пояснення, в яких заперечили доводи апеляційної скарги, просили не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення представників відповідача-2, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, зокрема, наявною в матеріалах справи випискою про стан рахунку в цінних паперах станом на 11.02.2019, наданою Депозитарною установою ТОВ «Драгон капітал», ОСОБА_1 є акціонером ПрАТ «Київобленерго» з належними йому на праві власності простими іменними акціями у кількості 5 244 141 шт. загальною номінальною вартістю 262 207,05 грн, що складає 0,5038% від загальної кількості акцій.

За змістом вищенаведених відповідачем-1 обставин,які не заперечувались позивачем, 30.05.2017 відбулись позачергові загальні збори акціонерів ПрАТ «Київобленерго», на яких було розглянуто питання про зміну типу товариства та схвалення та/або вчинення правочинів, які відповідно до ст. 68 Закону України «Про акціонерні товариства» тягнуть за собою обов`язковий викуп товариством акцій, з вимогою про що до відповідача-1 звернулось чотири акціонера, яким сукупно належало 65 234 923 штуки простих іменних акцій ПрАТ «Київобленерго» загальною номінальною вартістю 3 261 746,15 грн.

11.07.2017 вказані акції відповідачем-1 викуплено на підставі укладених з акціонерами договорів про обов`язковий викуп акцій, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з електронного реєстру договорів в системі SAP за період з 01.06.2017 по 31.12.2017.

В подальшому, рішеннями Наглядової ради ПрАТ «Київобленерго», оформленими протоколами від 19.07.2017 та 21.07.2017, обрано суб`єкта оціночної діяльності для визначення ринкової вартості простих іменних акцій товариства з метою їх відчуження та, відповідно, затверджено визначену згідно звіту про оцінку майна №21/07-01 від 21.07.2017 ринкову вартість акцій товариства в розмірі 22 832 223,05 грн. (0, 35 грн. за акцію).

21.07.2017 до ПрАТ «Київобленерго» звернувся його учасник - ТОВ «Венчурні інвестиційні проекти», яке діє як Компанія з управління активами за рахунок та в інтересах пайового закритого не диверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Універсальний», з пропозицією придбати (у разі наявності) викуплені прості іменні акції ПрАТ «Київобленерго» за ринковою ціною.

Листом від 21.07.2017 ПрАТ «Київобленерго» звернулось до власної Наглядової ради з проханням прийняти рішення про укладення між відповідачем-1 та ТОВ «Венчурні інвестиційні проекти» договору купівлі-продажу цінних паперів на викладених в листі умовах, зокрема, за загальною ціною акцій в розмірі 22 832 223,05 грн.

Рішенням Наглядової ради ПрАТ «Київобленерго», оформленим протоколом від 24.07.2017, погоджено ПрАТ «Київобленерго» укладення з ТОВ «Венчурні інвестиційні проекти», яке діє як Компанія з управління активами за рахунок та в інтересах пайового закритого не диверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Універсальний», Договору купівлі-продажу цінних паперів, зокрема, на таких умовах: 65 234 923 штуки вартістю 0,35 грн. за одну акцію, відповідно загальною ціною 22 832 223,05 грн. Копії вказаних вище документів наявні в матеріалах справи.

24.07.2017 між ПрАТ «Київобленерго», як продавцем, та ТОВ «Венчурні інвестиційні проекти», яке діє як Компанія з управління активами за рахунок та в інтересах пайового закритого не диверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Універсальний», як покупцем, укладено Договір купівлі-продажу цінних паперів №БВ1506/17 (далі-спірний правочин/Договір), за умовами якого продавець зобов`язався передати цінні папери у власність покупця, а покупець - прийняти та оплатити цінні папери: акції прості іменні ПрАТ «Київобленерго» у кількості 65 234 923 штуки вартістю 0,35 грн за одну акцію та загальною договірною вартістю пакету цінних паперів - 22 832 223,05 грн. Копія Договору також наявна в матеріалах справи.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив про порушення його корпоративних права, як учасника ПрАТ «Київобленерго», вказуючи на неправомірне- всупереч ст. ст. 8, 22, 51, 71, 72 Закону України «Про акціонерні товариства» затвердження Наглядовою радою ПрАТ «Київобленерго» умов продажу акцій згідно спірного правочину. На думку позиваа, з метою приховування спірного правочину Наглядова рада ПрАТ «Київобленерго», члени якої є заінтересованими особами у вчиненні вказаного правочину, порушуючи ст. ст. 36, 77, 78 Закону України «Про акціонерні товариства» на неодноразові запити акціонерів не надавала документів, на підставі яких була визначена ринкова ціна акцій. На переконання позивача, мажоритарний акціонер ПрАТ «Київобленерго» - компанія Washington holding B.V./Вашингтон холдінгз Б.В., через призначених за його ініціативою членів Наглядової ради ПрАТ «Київобленерго» неправомірно заволодів і скористався інсайдерською інформацією стосовно ціни акцій, що порушує приписи Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», в тому числі ст. ст. 44, 45 цього Закону, а також Кодексу про адміністративні правопорушення України.

В розрізі обставин неправомірності прийнятих Наглядовою радою ПрАТ «Київобленерго» рішень, відтак їх недійсності, позивач зауважив, що відповідно до економічних та технічних показників діяльності ПрАТ «Київобленерго» визначена суб`єктом оціночної діяльності ціна акцій в розмірі 0,35 грн. за одну штуку не є ринковою, справедливою і такою, що відповідає ст. ст. 8, 22 Закону України «Про акціонерні товариства», оскільки ринкова вартість акцій найближчого до відповідача-1 по фінансових та технічних показниках підприємства - АТ «ДТЕК Дніпрообленерго» складає 643,00 грн. за акцію, тоді як відповідно до звіту Національної комісії, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Розрахунок величини питомої вартості нестандартного приєднання на 2017 рік» вартість створення подібної до ПрАТ «Київобленерго» компанії складає понад 12,40 грн. за одну акцію ПрАТ «Київобленерго».

Крім цього, на підтвердження обставин неправомірного заниження вартості акцій позивач посилався на опубліковану в інформаційній базі даних НКЦПФР інформацію щодо продажу 20.06.2019 простих іменних акцій ПрАТ «Київобленерго» вартістю 5,20 грн. за акцію та вказував, що з метою навмисного приховування інформації з приводу визначення ринкової вартості акцій для її штучного заниження, на неодноразові звернення позивача відповідач-1 не надав інформації та документів стосовно процедури, ціни продажу акцій, чим порушив ст. ст. 8, 22, 36, 71, 72, 77, 78 Закону України «Про акціонерні товариства». На переконання позивача, Наглядова рада ПрАТ «Київобленерго» неправомірно занизила вартість акцій товариства, внаслідок чого його майнові збитки від продажу власних раніше викуплених акцій складають 3 131 276,00 грн.

До того ж, позивач на підставі ч. 1 ст. 71 Закону України «Про акціонерні товариства» та пп. 27 п. 9.11 Статуту товариства вважав, що всі правочини із заінтересованістю належать до компетенції загальних зборів акціонерів товариства, тоді як акціонер ПрАТ «Київобленерго» - компанія Washington holding B.V./Вашингтон холдінгз Б.В. разом із афілійованою особою ТОВ «ВС Енерджі інтернешнл Україна» та окремі члени Наглядової ради, які є посадовими особами ТОВ «ВС Енерджі інтернешнл Україна» та призначені від імені і на захист останнього, є заінтересованими у прийнятті рішення по затвердженню умов Договору, а тому вказане питання слід було винести на загальні збори акціонерів товариства. Наглядова рада ПрАТ «Київобленерго» не мала права приймати рішення про обрання незалежного оцінювача, затвердження ринкової вартості акцій та продаж їх на відповідних умовах, а тому вказані рішення є незаконними і недійсними.

В розрізі наведених обставин недійсності рішень Наглядової ради ПрАТ «Київобленерго» позивач також звернув увагу на окремі недоліки Звіту про оцінку майна №21/07-01 від 21.07.2017, зокрема, невідповідності суб`єкта оціночної діяльності, визначеного Наглядовою радою, особі, яка склала звіт про оцінку майна №21/07-01 від 21.07.2017.

Крім цього, позивач стверджував, що в порушення ст. ст. 44, 45 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» інформація про продаж раніше викуплених товариством акцій та їх вартість не була оприлюднена, оскільки таке оприлюднення призвело б до збільшення вартості акцій, а тому відповідна інформація є інсайдерською, якою в свою чергу скористалися мажоритарні акціонери ПрАТ «Київобленерго» - компанія Washington holding B.V./Вашингтон холдінгз Б.В. та ТОВ «ВС Енерджі інтернешнл Україна» з метою власних інтересів та маніпулювання цінами на акції.

З огляду на наведене, позивач просив визнати недійсним правочин купівлі-продажу простих іменних акцій між ПрАТ «Київобленерго» та ТОВ «Венчурні інвестиційні проекти», яке діє як Компанія з управління активами за рахунок та в інтересах пайового закритого не диверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Універсальний», в кількості 65 234 923 простих іменних акцій ПрАТ «Київобленерго» в порядку ст. ст. 203, 215 ЦК України та ст. 207 ГК України.

Корпоративні права згідно ст. 167 ГК України це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Підставою недійсності правочину на підставі ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлено ч.ч. 1-3, 5 і 6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 203 ЦК України загальними вимогами, додержання яких є необхідними для чинності правочину, є, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Невідповідність договору положенням чинного законодавства означає врегулювання правовідносин сторін всупереч імперативним нормам законодавства.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 ГПК України).

Під охоронюваними законом інтересами згідно рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлене загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкованого у суб`єктивному праві простого легітимного дозволу, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

За аналізом згаданих положень підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу) і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

За змістом ст. 25 Закону України «Про акціонерні товариства» кожною простою акцією акціонерного товариства її власнику - акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи права на: участь в управлінні акціонерним товариством; отримання дивідендів; отримання у разі ліквідації товариства частини його майна або вартості частини майна товариства; отримання інформації про господарську діяльність акціонерного товариства.

Акціонери - власники простих акцій товариства можуть мати й інші права, передбачені актами законодавства та статутом акціонерного товариства.

Відповідно до ч. 1ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України)

Положеннями ч. 1 ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України), не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1 не є стороною спірного Договору та не уповноважений на вчинення представництва ПрАТ «Київобленерго», в тому числі захисту економічних інтересів товариства, та ним доказово не обґрунтовано, яким чином укладенням спірного правочину порушено його права в межах унормованих законом корпоративних правомочностей акціонера, зокрема, на участь в управлінні товариством, отримання дивідендів, отримання інформації про господарську діяльність товариства та частини його майна у разі ліквідації товариства.

Підставою визнання недійсним Договору позивач вважав заниження ринкової вартості раніше викуплених товариством акцій, проте відповідно до приписів ст. ст. 8, 22, 68 Закону України Закону України «Про акціонерні товариства» кожний акціонер - власник простих акцій товариства має право вимагати здійснення обов`язкового викупу акціонерним товариством належних йому голосуючих акцій, якщо він зареєструвався для участі у загальних зборах та голосував проти прийняття загальними зборами рішення, зокрема, про злиття, приєднання, поділ, перетворення, виділ, зміну типу товариства.

Акціонерне товариство у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, зобов`язане викупити належні акціонерові акції.

Акціонерне товариство здійснює розміщення або продаж кожної акції, яку воно викупило, за ціною, не нижчою за її ринкову вартість, що затверджується наглядовою радою, крім випадків: розміщення акцій під час заснування товариства; розміщення акцій під час злиття, приєднання, поділу, виділу товариства.

Ринкова вартість майна у разі його оцінки відповідно до цього Закону, інших актів законодавства або статуту акціонерного товариства визначається на засадах незалежної оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність.

Рішення про залучення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання приймається наглядовою радою товариства (у процесі створення товариства - зборами засновників або засновником особисто у разі створення акціонерного товариства однією особою).

За змістом ч. 2 ст. 52 Закону України Закону України «Про акціонерні товариства» (в чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції) до виключної компетенції наглядової ради належить, зокрема: прийняття рішення про продаж раніше викуплених товариством акцій; затвердження ринкової вартості майна у випадках, передбачених цим Законом; прийняття рішення про обрання оцінювача майна товариства та затвердження умов договору, що укладатиметься з ним, встановлення розміру оплати його послуг.

Як встановлено матеріалами справи, рішення про затвердження суб`єкта оціночної діяльності для визначення ринкової вартості раніше викуплених акцій - предмета Договору, про затвердження визначеної відповідно обраним суб`єктом оціночної діяльності ринкової вартості акцій та про їх продаж було прийнято відповідним органом - Наглядовою радою ПрАТ «Київобленерго».

Зокрема, для визначення ринкової вартості акцій Наглядовою радою ПрАТ «Київобленерго» було обрано професійного суб`єкта оціночної діяльності з дійсним (на той час) сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності, виданим Фондом державного майна України, а також на підставі наданого оцінювачем Звіту про оцінку майна затверджено ринкову вартість акцій в розмірі 22 832 223, 05 грн., вартість однієї акції склала 0,35 грн., яка перевищувала вартість однієї акції, що була попередньо визначена оцінювачем станом на 07.04.2017.

Прийняті Наглядовою радою ПрАТ «Київобленерго» в межах наданих їй законом повноважень рішення є чинними та не оскарженими в судовому порядку, відповідно посилання позивача на їх недійсність в межах даного спору є безпідставними та обґрунтованими, відповідні обставини не є предметом позову у даній справі.

Оскільки жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язку Наглядової ради замовляти рецензування Звіту професійного незалежного оцінювача або оцінювати методи проведення оцінки, встановлені спеціальним законодавством про оціночну діяльність, апеляційний суд визнав посилання позивача (апелянта) на рецензії на Звіт про оцінку майна, якими встановлено невідповідність звіту вимогам нормативно-правових актів оцінки майна, такими, що не можуть свідчити про порушення Наглядовою радою порядку затвердження ринкової вартості акцій. Жодних доказів на підтвердження того, що станом на дату оцінки цінних паперів (акцій), які буди предметом Договору, їх ринкова вартість була іншою (більшою), ніж визначено у Звіті, позивачем не надано.

Разом з цим, з приводу наданих позивачем (апелянтом) суду апеляційної інстанції листа Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, а також рецензії на вищезгаданий звіт слід зазначити, що в силу принципів диспозитивності та змагальності господарського судочинства (ст.ст. 13, 14 ГПК України та ст. 74 цього Кодексу), збирання доказів у справі не є обов`язком суду. Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у господарському процесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Положеннями ст. 80 цього Кодексу чітко врегульовано порядок та строки подання доказів учасниками справи, зокрема, відповідно до ч. 2 цієї статті позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

За змістом ч. 4 згаданої статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч. 5 цієї статті у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання цих доказів.

Таким чином, за змістом вищенаведених положень закону всі докази, які підтверджують заявлені вимоги мають бути подані позивачем одночасно з цією заявою, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем до суду та належним чином обґрунтована.

За приписами ст. 269 ГПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Тобто, системний аналіз положень ст. ст. 80, 269 ГПК України свідчить, що докази, якими позивач обґрунтовує вимоги позовної заяви повинні існувати на момент звернення до суду з відповідною заявою, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з заявою.

Відсутність доказів як на момент подання позову, а тим більше на момент ухвалення судом оскаржуваного рішення, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів в порядку ст.269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Відтак, оскільки вищезгадані докази, які подані позивачем до апеляційного суду, не були ним подані місцевому суду і суд першої інстанції не давав їм оцінки, більше того вони не існували на момент розгляду справи місцевим судом та на момент ухвалення ним оскаржуваного у даній справі судового рішення (16.07.2019), адже лист Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку датований 02.09.2019, а рецензія на звіт 05.08.2019, апеляційний суд не приймає таких доказів до уваги.

З огляду на наведене, посилання позивача на окремі недоліки звіту суб`єкта оціночної діяльності, на підставі якого Наглядовою радою було затверджено ринкову вартість раніше викуплених товариством акцій підлягають відхиленню судом апеляційної інстанції як безпідставні та необґрунтовані.

З приводу доводів позивача (апелянта) про те, що спірний правочин був укладений з порушенням ст. ст. 71, 72 Закону України «Про акціонерні товариства», тобто за відсутності у Наглядової ради повноважень щодо його затвердження, як такого, щодо якого є заінтересованість, слід зазначити, що положеннями ст. 71 Закону України Закону України «Про акціонерні товариства» (в чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції) встановлено, що рішення про надання згоди на вчинення правочину щодо вчинення якого є заінтересованість (далі - правочин із заінтересованістю), приймається відповідним органом акціонерного товариства згідно з цією статтею, якщо ринкова вартість майна або послуг чи сума коштів, що є предметом правочину із заінтересованістю, перевищує 1 відсоток вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства. Статутом акціонерного товариства може бути встановлене нижче граничне значення, а також можуть встановлюватися додаткові випадки віднесення правочину до правочину із заінтересованістю.

Особою, заінтересованою у вчиненні акціонерним товариством правочину, може бути будь-яка з таких осіб: посадова особа органу акціонерного товариства або її афілійовані особи; акціонер, який одноосібно або спільно з афілійованими особами володіє принаймні 25 відсотками акцій товариства, та його афілійовані особи (крім випадків, коли акціонер прямо або опосередковано володіє 100 відсотками акцій такого акціонерного товариства); юридична особа, в якій будь-яка з осіб, передбачених пунктами 1 та 2 цієї частини, є посадовою особою; інші особи, визначені статутом акціонерного товариства.

Особа, визначена у частині другій цієї статті, вважається заінтересованою у вчиненні акціонерним товариством правочину, якщо вона: є стороною такого правочину або є членом виконавчого органу юридичної особи, яка є стороною правочину; отримує винагороду за вчинення такого правочину від акціонерного товариства (посадових осіб акціонерного товариства) або від особи, яка є стороною правочину; внаслідок такого правочину набуває майно; бере участь у правочині як представник або посередник (крім представництва акціонерного товариства посадовими особами).

Рішення про надання згоди на вчинення правочину із заінтересованістю приймається більшістю голосів членів наглядової ради, які не є заінтересованими у вчиненні правочину (далі - незаінтересовані члени наглядової ради), присутні на засіданні наглядової ради.

Рішення про надання згоди на вчинення правочину із заінтересованістю виноситься на розгляд загальних зборів акціонерів, якщо: в акціонерному товаристві не створена наглядова рада; всі члени наглядової ради є заінтересованими у вчиненні правочину; ринкова вартість майна або послуг чи сума коштів, що є його предметом, перевищує 10 відсотків вартості активів, за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства.

Натомість, позивачем не обґрунтовано відповідними доказами наявності в Договорі, зокрема, в його умовах, предметі та суб`єктному складі сторін, встановлених вищевказаними нормами закону критеріїв віднесення такого договору до категорії правочинів із заінтересованістю, а тому його доводи в цій частині як безпідставні та необґрунтовані правомірно відхилено судом першої інстанції.

Не заслуговують на увагу в зв`язку з цим посилання позивача на обставини заінтересованості у вчиненні спірного правочину компанії Washington holding B.V./Вашингтон холдінгз Б.В. та «ВС Енерджі Інтернейшнл Україна», як афілійованих осіб із стороною Договору - ТОВ «Венчурні інвестиційні проекти», оскільки покладені в основу обґрунтування відповідних обставин доводи позивача щодо контролю одними і тими ж фізичними особами - членами Наглядової ради відповідача-1 ряду юридичних осіб, частина яких безпосередньо заснована одна одною, не відповідають законодавчим приписам, а є суб`єктивним судженням позивача, тоді як надані ним витяги з ЄДР та веб-сайту Prozorro не є доказами в розумінні ст. ст. 73, 76-79 ГПК України.

Відповідно, безпідставними є доводи позивача про завдання йому ПрАТ «Київобленерго» майнових збитків укладенням Договору, в тому числі прийняттям Наглядовою радою рішень щодо затвердження ринкової вартості акцій та укладення на відповідних умовах спірного правочину, що також свідчить про відсутність обставин порушення укладенням спірного правочину корпоративних прав позивача, в тому числі його майнових інтересів щодо відповідної участі у товаристві.

Твердження позивача (апелянта) про неправомірне використання членами Наглядової ради ПрАТ «Київобленерго» та його мажоритарним акціонером - Washington holding B.V./Вашингтон холдінгз Б.В. інсайдерської інформацією стосовно ціни акцій, вірно відхилено судом першої інстанції, адже необхідності оприлюднення визначеної суб`єктом оціночної діяльності ринкової вартості раніше викуплених акцій, як наслідок віднесення відповідної інформації до інсайдерської, позивачем жодними необхідними та достовірними доказами не обґрунтовано.

Водночас, наявність/відсутність вищезазначених, покладених в основу обґрунтування недійсності Договору, обставин використання інсайдерської інформації та злочинних намірів певних осіб сама по собі жодним чином не підтверджує порушень корпоративних прав позивача, в тому числі його майнового права на належні йому акції та/або отримання дивідендів.

Всі інші доводи позивача про ненадання відповідачем-1 в супереч ст. ст. 36, 77, 78 Закону України «Про акціонерні товариства» інформації щодо укладення спірного правочину, в тому числі визначення ринкової вартості акцій з метою приховування відповідних обставин, оцінюються судом критично, оскільки положеннями закону не встановлено обов`язку товариства надавати іншим акціонерам інформації про укладення договору про продаж акцій, як необхідної умови укладення такого договору, тоді як за змістом ст. ст. 36, 77, 78 Закону України «Про акціонерні товариства» не передбачено такого обов`язку та, відповідно, підстав нікчемності/недійсності правочину у разі недотримання таких законодавчих положень.

Саме ж по собі не надання інформації акціонеру щодо спірного правочину не впливає на його дійсність та не свідчить про порушення корпоративних прав акціонера його укладенням, тоді як порушене право акціонера на отримання інформації може бути захищене іншими способами захисту, окрім такого засобу, як визнання правочину недійсним.

Посилання відповідачів 1 та 2 на судовому практику Верховного Суду, відповідно до якої відсутність порушення спірним правочином прав та інтересів позивача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, не заслуговують на увагу, адже в наведених відповідачами постановах Верховного Суду оспорювані правочини стосувались господарських операцій з купівлі-продажу спецтехніки та оренди нерухомого майна, в той час як оспорюваний в даній справі Договір укладено з приводу купівлі-продажу цінних паперів ПрАТ «Київобленерго», що за відповідних умов могло б вплинути на права та обов`язки позивача, як акціонера товариства, однак в даному випадку таке порушення не було доведено позивачем.

За таких обставин, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено покладених в основу обґрунтування позову обставин порушення його корпоративних прав та інтересів внаслідок укладення Договору, наявність яких є необхідною умовою для визнання правочину недійсним з встановлених ст. ст. 203, 215 ЦК України підстав, апеляційний суд визнав обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про визнання недійсним Договору купівлі-продажу простих іменних акцій між ПрАТ «Київобленерго» та ТОВ «Венчурні інвестиційні проекти» в кількості 65 234 923 простих іменних акцій ПрАТ «Київобленерго».

За приписами ст. 207 ГК України, на які позивач посилався як на підставу визнання недійсним Договору, врегульовано підстави визнання недійсним господарського зобов`язання на вимогу однієї із сторін або відповідного органу державної влади, що лежить поза межами спірних правовідносин у даній справі, тому їх правомірно не застосовано місцевим господарським судом.

Крім цьог, на підставі пп.1 п. 6 Глави VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» до Господарського кодексу України внесено зміни, зокрема, виключено ст. ст. 87, 88, 91, 92 та 207.

Доводи апелянта з приводу неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, у рішенні від 18.07.2006 Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» та у рішенні від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України» зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи сторін не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 16.07.2019 у справі № 911/414/19 - без змін.

Матеріали справи №911/414/19 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 01.06.2020

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді О.М. Гаврилюк

Б.О. Ткаченко