ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2020 р. м. Київ Справа № 911/544/20

У справі за позовом Фізичної особи-підприємця Ткаченка Ігоря Олександровича

до Товариства з обмеженою відповідальністю ТРАНСПОІНТ

про стягнення 31 136,00 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява б/н від 25.02.2020 року Фізичної особи-підприємця Ткаченка Ігоря Олександровича до Товариства з обмеженою відповідальністю ТРАНСПОІНТ про стягнення 31 136,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Пунктом 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки, ціна позову у справі № 911/544/20 не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який встановлений на 01 січня року, в якому подано відповідну позовну заяву, справа є не складною з огляду на наявні в ній матеріали, суд, в силу ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

У зв`язку з чим, ухвалою Господарського суду Київської області від 04.03.2020 року відкрито провадження у справі № 911/544/20, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. ч. 1-2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України за клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться (ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки, відповідач, належним чином повідомлений про розгляд даної справи, у встановлений судом строк відзиву на позов та клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надіслав, доказів повної або часткової сплати ним заборгованості, яка є предметом даного спору, не надав, клопотань про відкладення розгляду справи з метою надання додаткового часу для подання відзиву від відповідача не надходило, суд вважає, що, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута по суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для винесення рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 23.12.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРАНСПОІНТ» (далі Замовник, відповідач) надіслало на електронну пошту Фізичної-особи підприємця Ткаченка Ігоря Олександровича (далі Перевізник, позивач) Договір-Заявку № 2312 на надання транспортних послуг від 23.12.2019 року (далі Заявка), згідно якого позивач зобов`язаний був здійснити перевезення вантажу, а відповідач це перевезення оплатити, яка підписана сторонами та скріплена їх печатками.

Як вбачається з наданої Заявки, навантаження вантажу повинно було відбутися 23.12.2019 року, розвантаження 24.12.2019 року; перевезення вантажу повинно було здійснюватись за маршрутом м. Торецьке (Донецька обл.) - м. Маріуполь (Донецька обл.); водії: Іванченко М.В. та Донцов А.В.; автомобілі: НОМЕР_1 НОМЕР_2 НОМЕР_3 НОМЕР_4 та НОМЕР_5 / НОМЕР_6 НОМЕР_4 ; вартість доставки 400,00 грн. за одну тонну з ПДВ відразу після вивантаження.

Позивач стверджує, що згідно поданого відповідачем Договору-Заявки ним були виконані зобов`язання належним чином і в повному обсязі, в підтвердження чого надає дві товарно-транспортні накладні (далі ТТН) № 333 від 23.12.2019 року та № 334 від 23.12.2019 року.

Що ж до вартості наданих послуг з перевезення вантажу та строку їх оплати, зазначає наступне.

Вартість перевезення, згідно пункту Договору-заявки «Вартість доставки (ставка фрахту)» - 400,00 грн. за одну тонну. Як видно з ТТН за № 333 маса нетто вантажу, що перевозився за цією накладною 38,420 тонн, а за ТТН за № 334 - 39,420 тонн. Загальна маса вантажу, що перевозився двома автомобілями - 77,840 тонн, що передбачає загальну вартість перевезення у сумі 31 136,00 грн. Оскільки оплата перевезення здійснюється відразу після розвантаження, а дата розвантаження - 24 грудня 2019 року, то оплата повинна була бути здійснена саме цього дня, однак не пізніше 25 грудня 2019 року.

Втім, як зазначає позивач, оплата проведена не була, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом і просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги перевезення в сумі 31 136,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення.

Згідно із ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

За приписами ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 ст. 181 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до частин 1-2 ст. 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Так, акцепт оферти у формі єдиного документа робиться шляхом підписання договору та проставлення печатки на обох екземплярах договору, один з яких повертається контрагенту. Оферта, зроблена у спрощений спосіб, акцептується у той самий спосіб, в якому була зроблена пропозиція про вступ у договірні відносини: листом, факсограмою тощо.

Не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

У разі недотримання сторонами письмової форми правочину, для з`ясування факту його вчинення та змісту слід виходити з приписів ч. 2 ст. 205 Цивільного кодексу України, яка регламентує, що поведінка сторін, що засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків, може доводитися письмовими доказами та поясненнями сторін.

Відповідно до ст. 50 Закону України "Про автомобільний транспорт" договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення.

Згідно з Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року, визначено правила укладення договорів перевезення.

Згідно з пунктом 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (далі - Правила), договір про перевезення вантажів - це двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання. Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Заявка подається Перевізнику у строк, визначений Договором. За погодженням із Перевізником Замовник може передати заявку на перевезення вантажів телефонограмою, телетайпом, телеграфом, телексом, іншим фіксованим шляхом. У цьому випадку в такій заявці мають бути необхідні відомості, які характеризують найменування та кількість вантажу, адреси вантаження та розвантаження, відстані перевезення та рід упаковки (п. 3.8 Правил).

Пунктом 11.1 Правил передбачено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Як вбачається із наданої позивачем Договору-Заявки, складеної за участю позивача та відповідача, в останній відсутні відомості щодо найменування та кількості вантажу, найменування та місцезнаходження вантажовідправника та вантажоотримувача, місця навантаження і розвантаження, а саме їх точної адреси.

Відтак, у суду відсутні підстави для висновку, що сторонами дотримано усіх істотних умов при укладенні договору-заявки на перевезення вантажу.

Окрім того, як вбачається з двох наданих товарно-транспортних накладних, з відповідних документів вбачається, що позивачем здійснено перевезення вантажу пшениці 2-го класу українського походження у загальній кількості 77,840 тонн від вантажовідправника - Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРЕЦЬКЕ" (що знаходиться за адресою: вул. О.Довженка, буд. 79, с. Торецьке, Доброшльський р-н, Донецька обл., 85050) на користь вантажоодержувача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Пирятинський Делікатес» (що знаходиться за адресою: Донецька обл., До6ропільський р-н, с. Торецьке, вул. Садова, б. 19), який за відповідними ТТН є замовником, із пунктом розвантаження Товариства з обмеженою відповідальністю "УТА" за адресою: м. Маріуполь, пр. Луніна.2.

У наданих ТТН Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРАНСПОІНТ» (відповідача) зазначено як перевізника у графі «автомобільний перевізник» разом із позивачем Фізичною - особою підприємцем Ткаченком Ігорем Олександровичем, жодних відомостей щодо відповідача, як замовника перевезення, відповідні ТТН-накладні не містять.

На вказаних ТТН-накладних відсутні підписи Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСПОІНТ» (відповідача) та інші ознаки, які з достовірністю можуть свідчити про прийняття відповідачем відповідних послуг, їх обсяг та вартість. Окрім того, означені товарно-транспортні накладні не містять жодних посилань на спірний Договір-Заявку.

В свою чергу, в укладеному між позивачем та відповідачем Договорі-Заявці відсутні відомості про учасників перевезення за ТТН-накладними (вантажоодержувача, замовника, вантажовідправника тощо), спірний Договір-Заявка не містить відомостей щодо найменування та кількості вантажу, що мав перевозитись, відомостей про вантажовідправника та вантажоотримувача.

У зв`язку з чим, у суду відсутня можливість ідентифікувати відповідні ТТН-накладні в якості доказів виконання саме перевезення за Договором-Заявкою та надання відповідних послуг перевезення саме на користь відповідача.

Також, суд враховує, що зазначення у ТТН та Договорі-Заявці державних номерів транспортних засобів та даних щодо водіїв, що здійснювали перевезення, не є достатнім доказом наявності зв`язку між спірним Договором-Заявкою та наданими ТТН-накладними.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відтак, належних доказів надання відповідачу послуг перевезення вантажу за Догором-Заявкою, укладеним між Фізичною - особою підприємцем Ткаченком Ігорем Олександровичем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНСПОІНТ» у розумінні ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, позивачем, всупереч ст. ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України, до матеріалів справи не надано. Надані позивачем ТТН-накладні та Договір-Заявка не доводять виникнення саме у відповідача обов`язку оплатити вартість здійсненого позивачем перевезення вантажу.

Отже, позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог в частині стягнення з відповідача боргу в сумі 31 136,00 грн. за надання послуг з перевезення вантажу, в зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Також, позивачем в позові заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 200,00 грн.

З огляду на відмову в задоволенні позовних вимог, судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 129, 233, 236-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Ткаченка Ігоря Олександровича до Товариства з обмеженою відповідальністю ТРАНСПОІНТ про стягнення 31 136,00 грн. відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256-257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 18.05.2020 р.

Суддя Т.П. Карпечкін