Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/1090/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

секретар судового засідання: Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Приведьон В.М. довіреність №453 від 12.11.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Озерне" Новогуйвинської селищної ради

про стягнення 449 271,09 грн

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду з позовом до Комунального підприємства "Озерне" Новогуйвинської селищної ради про стягнення 449271,09 грн, із яких 331224,87 грн пені, 30267,43 грн 3 % річних, 87778,79 гр. інфляційних.

Ухвалою господарського суду від 21.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання.

05.11.2019 від позивача до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначив, що станом на 30.11.2016 рік підприємство здійснило часткову оплату по вказаному договору в сумі - 2 386 096,96 грн. Залишок боргу - 289 650,00 грн. погашено - 22.12.2016року, що підтверджується довідками та розрахунками наданими позивачем.

30.11.2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 № 1730-VIII (далі - Закон), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Частиною третьою статті 7 Закону, якою окремо врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11,2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом. Таким чином, єдиною умовою для списання на підставі ч. 3 ст. 7 вищеназваного Закону неустойки, інфляційних втрат та процентів річних, які нараховані на погашену відповідачем заборгованість, є набрання чинності 30.11.2016 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств нейтралізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" № 1730-VIII.

Оскільки до набрання чинності цим Законом (до 30.11.2016) було погашено 2 386 096,96 грн., а залишок боргу - 289 650,00 грн. було погашено - 22.12.2016 року, то як зазначає відповідач у відзиві, позивач мав правові підстави здійснювати нарахування 3-х % річних, пені, інфляційних втрат лише в частині залишку боргу, а саме на суму 259 813,64 грн.

Також, у відзиві відповідачем наведений власний розрахунок 3% річних по зобов`язанням березня 2016 року на залишок боргу 259 813,64 грн, згідно якого розмір становить 468,52 грн.

Щодо нарахування інфляційних, відповідач посилається на те, що оскільки залишок боргу був погашений 22.12.2016, тому інфляційні не нараховуються.

Стосовно нарахованої пені за зобов`язаннями березня 2016 року відповідач зазначає, що позивачем нарахована пеня в сумі 145 968,63 грн. на борг 748 242,54 грн. до 25.10.2016 року, тому вказана сума не піддягає задоволенню з врахуванням вимог Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" № 1730-VIII та вказана сума нарахованої пені підлягає списанню.

Стосовно нарахованих 3% річних, інфляційних втрат та пені за зобов`язаннями квітня 2016 відповідач погоджується з розрахунками позивача.

Ураховуючи викладене, відповідач просить задовольнити позов в частині стягнень пені в сумі - 4721,64 гри., 3% річних в сумі - 982,10 грн., інфляційних втрат в сумі -1759,17 грн, а в іншій частині відмовити.

Крім того, відповідач зазначає, що 01.11.2019 р. між КП «Озерне» Новогуйвинської селищної ради та адвокатом Приведьон В.М. укладено договір про надання правничої допомоги №11. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на суму 15000 грн., які відповідач очікує понести в зв`язку із розглядом справи складається з:

- витрат на правничу допомогу яка включає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо орієнтовно в сумі 15 000 грн. (згідно додаткової угоди) та які просить покласти на позивача.

18.11.2019 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив в якому позивач зазначає, що посилання відповідача на норму частини 3 статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» вільно трактуються відповідачем та є необґрунтованим оскільки законом передбачено чітке коло осіб, що мають право на списання заборгованості та нарахувань, передбачений також і певний порядок списання заборгованості. Виходячи з аналізу положень статей 1-3 Закону, учасниками процедури врегулюванні заборгованості (яка включає у себе і списання заборгованості) є теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру. Крім того, частиною 2 статті 3 Закону визначено, що для включення до реєстру підприємства централізованого водопостачання і водовідведення, теплопостачальні і теплогенеруючі організації подають центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, заяву з документами.

Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України №93 від 21.02.2017 затверджено «Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром» (даті - Порядок), яким визначено дані реєстру про підприємства, зокрема, зазначаються реквізити ліцензій підприємства, що були чинними в період виникнення заборгованості за спожиті енергоносії, яка підлягає врегулюванню згідно із Законом; підстава включення підприємства до реєстру (дата видання та номер наказу Мінрегіону); дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниш в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах.

Пунктом 8 Порядку визначено, що для включення підприємств до реєстру підприємства подають до Мінрегіону заяву, до якої додають документи, передбачені в абзацах другому - сьомому частини другої статті 3 Закону.

Як вказує позивач у своїй відповіді на відзив відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідача включено до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а відтак застосування частини 3 статті 7 Закону у даному спорі є неправомірним. Також, позивач зазначає, що для застосування норм Закону потребує оплати за спожитий природний газ до моменту набрання законної сили Законом, а оскільки відповідачем плата за спожитий природний газ була здійснена вже після набрання чинності Законом №1730-VIII, то його положення не підлягають до застосування.

18.11.2019 в судовому засіданні була оголошена перерва до 04.12.2019.

21.11.2019 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що 30.11.2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" віл 03.11.2016 № 1730-VІІІ, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення. Як єдиною умовою для списання на підставі ч. 3 ст. 7 вищеназваного Закону неустойки, інфляційних втрат та процентів річних, які нараховані на погашену відповідачем заборгованість, є набрання чинності 30.11.2016 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств нейтралізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" № 1730-VIII. Наведене у даному випадку є безумовною підставою для списання даної заборгованості та не потребує будь-яких дій від теплопостачального підприємства щодо включення до реєстру в порядку передбаченому ст. З даного Закону, оскільки є нормою пряної дії.

Тому, як вказує відповідач, твердження позивача про необхідність включення до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, для можливості застосування Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 № 1730-VIII не є обов`язковою вимогою для списання штрафних санкцій на суму боргу, яка була погашена до 30.11.2016 року.

Ухвалою господарського суду від 04.12.2019 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено підготовче судове засідання на "15" січня 2020 р. о 14:45.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Житомирської області від 10.01.2020 року за №10/2020 на підставі того, що у період з 26.12.2019 року по 05.05.2020 року суддя Прядко О.В., у провадженні якої перебувала справа №906/1090/19, перебуватиме у відпустці, здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 906/1090/19.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 10.01.2020 року справу 906/1090/19 передано для розгляду судді Маріщенко Л.О., ухвалою суду від 15.01.2020 справу №906/1090/19 прийнято до провадження на стадії підготовчого провадження.

17.02.2020 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

12.03.2020 від відповідача до суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказів розміру понесених судових витрат по наданню правничої допомоги в сумі 15 000,00 грн.

17.03.2020 від позивача до суду надійшло клопотання від 13.03.2020 про розгляд справи без участі представника позивача.

25.03.2020 від позивача надійшли до суду заперечення про стягнення адвокатських витрат, в яких зазначено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Приймаючи до уваги зміст доказів, наданих відповідачем на підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу, позивач вказує на те, що відповідачем не було дотримано принципу розумності та співмірності заявлених до відшкодування витрат із урахуванням складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт ( надання послуг), обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Таким чином, на думку позивача відповідачем не доведено необхідність понесених ним витрат.

Ухвалою суду від 28.04.2020 було продовжено строк розгляду справи по суті.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи

Представник відповідача позовні вимоги визнає частково з підстав викладених у відзиві. Також, представник відповідача просить покласти витрати понесені на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн на позивача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

15.12.2015 р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (на даний час - Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») (постачальник) та Комунальним підприємством "Озерне" Новогуйвинської селищної ради (споживач) було укладено договір № 4162/16-БО-10 постачання природного газу, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався передати у власність споживача у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити газ на умовах договору.

У відповідності з п. 1.2 договору газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам.

Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачу у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу (п. 3.4 договору).

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, споживач зобов`язується надати постачальнику:

- завірену копію акта про фактичний обсяг розподіленого/про-транспортованого за цим договором природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором ГРМ/ГТС; у разі надання технічного акту на загальний обсяг розподіленого/протранспортованого природного газу, споживач надає детальну розбивку газу за категоріями ( в т.ч. за цим договором) за власним підписом;

- підписані та скріплені печатками споживача два примірника акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу в розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Постачальник не пізніше 8-го числа повертає споживачу один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (пункт 3.5 договору).

Пунктом 5.2 договору передбачено, що до ціна за 1000 куб.м. газу на дату укладання договору становить 6 474,00 грн без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування та розподіл природного газу, крім того збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ -2%;

До сплати за 1000 куб.м природного газу - 6 603,48 грн, крім того ПДВ -20%, всього з ПДВ - 7 924,18 грн.

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу ( пункт 5.4 договору).

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за природний газ проводиться споживачем виключно грошовими коштами відповідно до цін, умов і порядку зарахування коштів, визначених у п. 5.2 цього договору або відповідних додаткових угодах (п.5.1 даного договору).

Датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок постачальника.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що у разі невиконання споживачем пункту 6.1 цього договору постачальник має право не здійснювати поставку газу споживачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання споживачем пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

У відповідності з п. 10.3 договору строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюються тривалістю у 5 років.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу з 01 січня 2016 року до 31 березня 2016 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 12 договору).

Додатковою угодою № 1 від 30.12.2015 р. до договору № 4162/16-БО-10 від 15.12.2015 р. сторони внесли зміни до розділів "Предмет договору", "Кількість та фізико-хімічні показники газу", "Порядок та умови передачі газу", "Порядок обліку газу", "Ціна газу", "Порядок та умови проведення розрахунків", "Права та обов`язки Сторін" змінювали ціну купівлі природного газу та її складові.

Так, зокрема п. 1.2 сторони погодили викласти в наступній редакції:

"1.2. Газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами".

В подальшому між сторонами були укладені додаткові угоди № 2 від 29.01.2016, № 3 від 22.02.2016, № 4 від 28.03.2016, якими також вносилися зміни до договору поставки природного газу від 15.12.2015 №4162/16-БО-10, зокрема змінювали ціну природного газу та її складові.

На виконання договору постачальник з січня по квітень 2016 року передав, а споживач отримав природний газ на загальну суму 2 675 746,86 грн. Факт приймання-передачі природного газу підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31.01.2016 р. на суму 1 143 641,10 грн.; від 29.02.2016 р. на суму 754 026,86 грн.; від 31.03.2016 р. на суму 748 242,54 грн.; від 30.04.2016 р. на суму 29 836,36 грн, які підписані повноважними представниками сторін та скріплені їх печатками. Факт отримання від позивача наведених обсягів природного газу відповідачем не заперечувався.

Відповідачем було оплачено поставлений позивачем газ до 22.12.2016.

Посилаючись на те, що розрахунки за природний газ відповідачем здійснювались несвоєчасно, позивач просить стягнути з відповідача 331 224,87 грн пені, 30 267,43 грн 3 % річних, 87 778,79 гр. інфляційних.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з приписами ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Приписами статті 714 ЦК України передбачено, що до договору поставки енергоносіїв приєднаними мережами застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що у відповідності до частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, а враховуючи що заборгованість відповідача перед позивачем погашена до набрання чинності вказаним Законом, то підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Так, за твердженням відповідача, станом на 30.11.2016 р. ним була здійснена часткова оплата за отриманий у період січень - квітень 2016 природний газ в сумі 2 386 096,86 грн, що також підтверджується позивачем.

Залишок боргу - 289 650,00 грн погашено 22.12.2016. У зв`язку з чим, на думку відповідача, позивач мав право нараховувати штрафні санкції лише в частині залишку боргу, а саме на суму залишку боргу 259 813,64 грн по зобов`язанням березня 2016 та на суму 29 836,36 грн боргу за зобов`язаннями квітня 2016.

Дослідивши матеріали справи суд зазначає наступне.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що у разі невиконання відповідачем умов пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Розрахунки за отриманий природний газ за період з січня по квітень 2016 відповідачем здійснені з порушенням строків визначених укладеним між сторонами договором.

З долученого до матеріалів справи розрахунку пені вбачається, що розмір пені було визначено позивачем в сумі 331 224,87 грн. з урахуванням часткових оплат по кожному акту приймання-передачі природного газу окремо на всю вартість поставки газу за період з січня по квітень 2016, а саме за період з 16.02.2016 по 28.04.2016 на вартість природного газу 1 143 641,10 грн поставленого в січні 2016, за період з 15.03.2016 по 14.09.2016 на вартість газу 754 026,86 грн поставленого в лютому 2016, за період з 26.04.2016 по 25.10.2016 на вартість газу 748 242,54 грн поставленого в березні 2016, за період з 26.05.2016 по 25.11.2016 на вартість газу 29 836,36 грн поставленого у квітні 2016.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 30 267,43 грн 3% річних та 87 778,79 грн. інфляційних втрат, які також нараховані на загальну вартість природного газу у розмірі 2 675 746,86 грн поставленого протягом січня - квітня 2016 з урахуванням оплат по кожному акту приймання передачі природного газу окремо.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд вважає за необхідне зазначити, що 30 листопада 2016 року набув чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно термінів вказаного закону, процедура врегулювання заборгованості - це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

При цьому, учасниками процедури врегулювання заборгованості є підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно норм ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Згідно зі ст. 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 ст. 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

З наведених норм вбачається, що для здійснення процедури врегулювання заборгованості (проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості) необхідною умовою є включення до реєстру обсягів заборгованості теплопостачального підприємства, з метою її врегулювання за домовленістю сторін шляхом вчинення відповідних правочинів.

Разом з тим, частиною 3 статті 7 Закону, яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто, до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

При цьому, статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що теплогенеруюча організація - суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію.

Поряд з цим, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що частина 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії" (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Таким чином, виконання ч. 3 ст. 7 Закону не потребує включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

При цьому слід зазначити, що зі змісту ст.ст. 4, 5, 6 вказаного Закону вбачається, що до реєстру включаються вимоги саме за заборгованістю, у той час як ч. 3 ст. 7 вказаного Закону визначає, що на заборгованість за природний газ, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання Законом чинності.

Зазначені висновки щодо застосування ч. 3 ст. 7 вказаного Закону викладені Верховним Судом зокрема у постановах від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 22.02.2018 у справі №922/4355/14, від 28.02.2018 у справі №911/3914/14, від 03.04.2018 у справі №904/11325/16, від 06.04.2018 у справі №904/10747/16, від 10.04.2018 у справі №916/3054/16, від 11.04.2018 у справі №910/17962/15, від 17.04.2018 у справі №904/11358/16, від 26.04.2018 у справі №911/3945/16, від 02.05.2018 у справі №920/1060/16,15.05.2018 у справі №908/3126/16, від 23.05.2018 у справі №908/3125/16, від 23.05.2018 у справі №908/2114/16, від 30.05.2018 у справі №904/10733/16, від 20.06.2018 у справі № 916/3055/16, від 06.07.2018 у справі №918/882/15, від 23.07.2018 у справі № 904/10294/17, від 07.08.2018 у справі №925/1584/17, від 21.08.2018 у справі №925/104/18, від 21.08.2018 у справі №925/107/18, від 30.08.2018 у справі №905/2796/17, від 06.09.2018 у справі №925/106/18, від 13.12.2018 у справі №925/105/18, від 18.12.2018 у справі №905/301/18, від 20.12.2018 у справі №904/1619/18, від 22.12.2018 у справі №904/2961/18, від 16.01.2019 у справі №905/299/18, від 05.08.2019 у справі №927/934/18.

У відповідності до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, не включення відповідача до учасників відповідної процедури врегулювання заборгованості не є підставою стверджувати, що положення Закону в частині списання нарахованих процентів, пені та інфляційних втрат не розповсюджуються на нього, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов пункту 1.2 договору газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами.

В актах приймання-передачі, зазначених вище, також вказано, що позивач передає, а відповідач приймає природний газ виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами.

Отже, з матеріалів справи слідує, що у даному випадку відповідач є теплопостачальною та теплогенеруючою організацією, а придбаний газ використовувався ним для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами, що позивачем не спростовано.

За таких обставин, на відносини між позивачем та відповідачем поширюється дія Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії".

З матеріалів справи вбачається, що вартість газу, отриманого відповідачем у період з січня по квітень 2016 року, було сплачено останнім позивачу у сумі 2 386 096,86 грн. до набрання чинності зазначеним вище Законом, а тому підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат на заборгованість за цей період є відсутніми.

Натомість, заборгованість у сумі 289 650,00грн, відповідачем сплачена у період з 30.11.2016 до 22.12.2016, тобто після набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії" , тому нарахування на цю заборгованість штрафних санкцій за період з 30.11.2016 по 22.12.2016 є правомірним.

Водночас, після здійсненого судом перерахунку (з виключенням періодів нарахування на суми заборгованості, погашені відповідачем до 30.11.2016 р.) в межах заявленого позивачем періоду, сума пені, що підлягає стягненню з відповідача, становить 4 721,64 грн.

Також судом здійснений перерахунок 3% річних та інфляційних ( з виключенням періодів нарахування на суми заборгованості, погашені відповідачем до 30.11.2016) , згідно якого розмір 3% становить - 982,10 грн, інфляційних - 1 759,17 грн.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Ураховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 4 721,64 грн пені, 982,10 грн 3% річних, 1 759,17 грн інфляційних та відмови у позові в частині стягнення 326 503,23 грн пені, 29 285,33 грн 3% річних, 86 019,62 грн інфляційних.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідачем було зазначено, що 01.11.2019 р. між КП «Озерне» Новогуйвинської селищної ради та адвокатом Приведьон В.М. укладено договір про надання правничої допомоги №11. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на суму 15000 грн., які відповідач очікує понести в зв`язку із розглядом справи та які просить покласти на позивача.

12.03.2020 позивачем подана суду заява про долучення доказів розміру понесених судових витрат по наданню правничої допомоги в сумі 15 000,00 грн.

Дослідивши заяву про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

25.03.2020 від позивача надійшли до суду заперечення про стягнення адвокатських витрат, в яких зазначено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Приймаючи до уваги зміст доказів, наданих відповідачем на підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу, позивач вказує на те, що відповідачем не було дотримано принципу розумності та співмірності заявлених до відшкодування витрат із урахуванням складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт ( надання послуг), обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Таким чином, на думку позивача відповідачем не доведено необхідність понесених ним витрат, тому просить відмовити у задоволенні клопотання відповідача про розподіл витрат на професійну допомогу, а у разі прийняття рішення про задоволення клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу зменшити їх розмір.

На підтвердження понесених витрат відповідачем надано суду договір про надання правової допомоги № 11 від 01.11.2019 укладеного між Комунальним підприємством "Озерне" Новогуйвинської селищної ради (клієнт) та адвокатом Приведьоном В.М.(адвокат), детальний опис та розрахунок наданих послуг (робіт) від 10.03.2020 на загальну суму 15 000,00 грн, платіжне доручення №629 від 24.12.2019 про оплату клієнтом правничої допомоги наданої за договором № 11 від 01.11.2019 по справі №906/1090/19 у розмірі 15 000,00 грн, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЖТ № 000735, виданого Приведьону В.М. Радою адвокатів Житомирської області від 23.02.2015, довіреність № 453 від 12.11.2019 КП "Озерне" Новогуйвинської селищної ради на ім`я адвоката Приведьона В.М. для представництва інтересів відповідача в суді, копію додаткової угоди №1 від 01.11.2019 до договору про надання правової допомоги №11 від 01.11.2019, у якій сторони погодили умови, перелік професійної правової допомоги та розмір гонорару.

З наданого суду детального опису та розрахунку наданих послуг (робіт) від 10.03.2020 , згідно договору про надання правничої допомоги №11 від 01.11.2019 вбачається, що адвокатом були надані клієнту наступні послуги:

- консультування клієнта, вивчення, аналіз позовної заяви та дослідження судової практики Верховного суду, щодо застосування відповідних прав з метою забезпечення законних інтересів та прав клієнта, пов`язаних із застосуванням законодавства на загальну суму 3 000,00 грн;

- збір доказів на загальну суму 1 500,00 грн;

- підготовка відзиву та оформлення доказів на загальну суму 2 250,00 грн;

- прийняття участі в засіданні господарського суду 18.11.2019 на суму 1 500,00грн;

- вивчення відповіді на відзив, підготовка заперечення на суму 1 500,00 грн;

- прийняття участі в засіданні господарського суду 04.12.2019 на суму 1 500,00 грн;

- прийняття участі в засіданні господарського суду 17.02.2020 на суму 1 500,00 грн;

- ознайомлення з матеріалами справи на суму 750,00 грн;

- прийняття участі в засіданні господарського суду 17.03.2020 на суму 1 500,00 грн.

Всього надано послуг на загальну суму 15 000,00 грн.

Однак, як встановлено судом, в судовому засіданні, яке відбулося 17.03.2020 представник відповідача участі не приймав, причин неявки суду не повідомив, а тому витрати від 17.03.2020 року на суму 1 500,00 грн, пов`язані з прийняттям участі в засіданні господарського суду не підтверджені.

Отже, суд приходить до висновку, що адвокатом відповідача доведений розмір витрат на професійну (правничу) допомогу на суму 13 500,00 грн., які є пов`язані з розглядом даної справи, доведені належним чином, їх розмір є обґрунтованим, співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом Приведьоном В.М. роботами.

За таких фактичних обставин та за змістом вищенаведених норм процесуального закону на позивача належить покласти відшкодування витрат відповідача на правничу допомогу у зв`язку з розглядом даної справи пропорційно до суми позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Озерне" Новогуйвинської селищної ради ( 12443, Житомирська область, Житомирський район, смт. Озерне, вул. Авіаційна, 57, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) - 4 721,64 грн пені, 982,10 грн 3% річних, 1 759,17 грн інфляційних, 111,94 грн судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) на користь Комунального підприємства "Озерне" Новогуйвинської селищної ради (12443, Житомирська область, Житомирський район, смт. Озерне, вул. Авіаційна, 57, ) - 13 275,75 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 29.05.20

Суддя Маріщенко Л.О.

Віддрукувати:

1- в справу

2-3 - сторонам ( рек. з повід.)