ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2020 року м.Дніпро Справа № 904/4226/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Вечірка І.О., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання Колесник Д.А.

представники сторін:

від позивача: Гейко Валерій Іванович, ордер серії АЕ №1008380 від 18.11.2019 року, адвокат;

від відповідача: Павлова Марина Вікторівна, довіреність №ДнЕП191218003 від 18.12.2019 року, адвокат;

від відповідача: Білоус Катерина Олександрівна, довіреність №ДнЕП191227004 від 27.12.2019 року, адвокат;

від відповідача: Яланський Олександр Алімович, довіреність №ДнЕП191227007 від 27.12.2019 року, адвокат;

від позивача: Довгаль Олександр Степанович, паспорт серії НОМЕР_1 від 24.11.1997 року, керівник;

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2019 року (повний текст складено 21.12.2019 року) та додаткове рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2019 року (повний текст складено 27.12.2019 року) у справі № 904/4226/19 (суддя Юзіков С.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІНЗА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ"

про стягнення 117 008,72 грн. безпідставно набутих грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2019 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІНЗА" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ" про стягнення 117 008,72 грн. безпідставно набутих грошових коштів задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ", 49074. м. Дніпро, пр-т Слобожанський, буд. 127-б (код 42082379) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІНЗА", 49000, м. Дніпро, вул. Прибережна, 40 ( код 32349985) 117 008,72 грн. безпідставно отриманих грошових коштів та 1 921,00 грн. судового збору.

Додатковим рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2019 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІНЗА" про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у справі №904/4226/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІНЗА" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ" про стягнення 117 008,72 грн. безпідставно набутих грошових коштів задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ", 49074. м. Дніпро, пр-т Слобожанський, буд. 127-б (код 42082379) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІНЗА", 49000, м. Дніпро, вул. Прибережна, 40 ( код 32349985) 15 000,00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2019 року мотивовано тим, що:

- позивач відповідно до договору про постачання електричної енергії від 29.12.2018 року № 00082-00 згідно платіжного доручення №315 від 25.06.2019 року здійснив передоплату послуг відповідача за липень 2019 року у сумі 894 000,00 грн.;

- відповідач виставив позивачу рахунок №111/61-9/11/7/1 від 01.08.2019 року на оплату активної електроенергії на суму 866 766,48 грн.;

- при з`ясуванні обставин щодо складової вартості тарифу у вказаному рахунку позивач встановив, що відповідач безпідставно включив таку складову, як тариф оператора системи розподілу.

Суд зазначив, що спірна складова вартості електричної енергії - Т- тариф оператора системи розподілу, визначалась згідно постанови НКРЕКП від 07.06.2019 року №954. Однак дія вказаної постанови була зупинена відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду м.Києва від 27.06.2019 року у справі №640/11330/19, а з 01.08.2019 року постанова втратила чинність відповідно до постанови НКРЕКП від 12.07.2019 року №1411.

Вказану позивачем суму 117 008,72 грн., яка сплачена за липень 2019 року в складовій тарифу суд вважав безпідставно набутими відповідачем грошовими коштами.

Додаткове рішення мотивовано тим, що позивач в зв`язку з розглядом даної справи поніс витрати на правничу допомогу, на підтвердження чого суду надані договір про надання правничої (правової) допомоги №1 від01.01.2018 року та додаткову угоду до нього, акти про надання правничої (правової) допомоги адвокатом Гейко В.І. від 18.11.2019 року на суму 23 000,00 грн. та від 11.12.2019 року на суму 25 000,00 грн., які підписані позивачем та Адвокатським бюро В.Гейка.

Надавши оцінку складності справи, проаналізувавши зазначені в актах послуги, врахувавши співмірність витрат, врахувавши клопотання відповідача про зменшення розміру понесених витрат, суд задовольнив стягнення частково, на суму 15 000,00 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ" подало апеляційні скарги на рішення та додаткове рішення суду.

Апелянт вважає рішення господарського суду Дніпропетровської області незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції вимог матеріального права, а також порушенням норм процесуального права.

Вказує, що:

- при ухваленні рішення суд першої інстанції не врахував того факту, що 01.08.2019 року ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 640/12695/19 змінено захід забезпечення позову, встановлений ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.06.2019 року у справі №640/11330/19, а саме, зупинено дію постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 07.06.2019 року № 954 "Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії ДП "НЕК "УКРЕНЕРГО" на II півріччя 2019 року" виключно у відношенні Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів", Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат", Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" та Акціонерного товариства "Дніпроазот"; тобто фактично, дію постанови № 954 після зміни заходу забезпечення позову відновлено для всіх осіб на яких вона розповсюджується, а зупинена лише для визначеного кола осіб, вказаного в ухвалі суду у справі № 640/11330/19;

- станом на дату виставлення відповідачем рахунків позивачу (01.08.2019 року) у розрахунковому періоді в цілому (липень 2019 року) постанова НКРЕКП від 07.06.2019 року № 954 фактично була чинною;

- забезпечення позову як тимчасовий захід перестав діяти щодо позивача та відповідача з прийняттям ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.08.2019 року у справі № 640/12695/19, не скасувавши прав та обов`язків сторін по сплаті послуг з передачі електричної енергії за липень 2019 року, що виникли між сторонами на підставі укладеного договору та постанови НКРЕКП від 07.06.2019 року № 954;

- відповідно до ст.ст.150,151 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала суду про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якою зупинено дію нормативно-правового акта, не скасовує його чинність, не змінює обсягу прав та обов`язків сторін у спорі, а лише тимчасово забороняє застосування передбачених цим актом заходів;

- відповідне судове рішення про визнання постанови НКРЕКП від 07.06.2019 року № 954 незаконною відсутнє, у зв`язку з чим підстав для не застосування такої постанови не вбачається, дію вказаної постанови з 01.08.2019 року зупинено лише щодо визначеного кола суб`єктів, до яких відповідача не включено, тому судження суду першої інстанції щодо незаконності застосування постанови №954 до позивача є передчасним.

Апелянт звертає увагу апеляційного суду, що 12.07.2019 року НКРЕКП прийнято постанову № 1411 "Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії ПРАТ "НЕК "УКРЕНЕРГО" (далі - постанова №1411), яка набирає чинності з 01.08.2019 року.

Також цією постановою визнана такою, що втратила чинність, постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 07 червня 2019 року № 954 "Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії ДП "НЕК "УКРЕНЕРГО" на II півріччя 2019 року", тобто постанова № 954 втратила чинність з 01.08.2019 року та не розповсюджується на майбутній період нарахування послуг за передачу електричної енергії.

На момент здійснення нарахування споживачу постанова № 954 не була скасована, не визнана протиправною, а отже діяла у липні 2019 року і на цей час зупинена для визначеного кола осіб, до яких не входить позивач. Тому застосування тарифу за послуги з передачі електричної енергії у розмірі, визначеному постановою № 954, є правомірним.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції фактично нівелював умови укладеного між позивачем та відповідачем договору, в якому чітко визначена така складова тарифу, як послуги оператора системи передачі. Суд безпідставно, на власний розсуд, звільнив позивача від сплати послуг за передачу електричної енергії та встановив її фактично на рівні 0 грн., нехтуючи той факт, що ціна (тариф) послуг оператора системи передачі є невід`ємною складовою тарифоутворення на ринку електричної енергії в Україні, чим порушив норми Закону України "Про ринок електричної енергії" та положення Цивільного кодексу України щодо свободи договору.

Відповідач не погоджується із застосуванням судом першої інстанції ст. 1212 ЦК України у зв`язку з тим, що правовідношення з позивачем не підпадають під регулювання даної норми.

Також апелянт посилається на порушення судом норм процесуального права, безпідставну відмову в задоволенні клопотання відповідача про залучення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Приватного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО".

Вважає, що судом не враховано того факту, що прийняте рішення на користь позивача призведе до здійснення перерахунку та повернення коштів відповідачу з боку оператора системи передачі, тому в даному випадку рішення у справі суттєво впливає на права та обов`язки ПрАТ "НЕК "УКРЕНЕРГО", а тому клопотання відповідача щодо залучення третьої особи повинно було бути задоволено судом.

Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, апелянт вважає додаткове рішення суду першої інстанції необґрунтованим, оскільки позивачем не було надано документів, підтверджуючих факт оплати за надання послуг правничої (правової) допомоги. Відсутність оплати є порушенням п.п.3.1 договору про надання правничої (правової) допомоги № 1 від 01.01.2018 року (необхідність здійснити оплату за надання послуг протягом 3-х робочих днів з дня отримання рахунку).

Апелянт просить суд скасувати оскаржувані ним рішення та додаткове рішення у даній справі. Відмовити в задоволення позовних вимог, стягнути понесені відповідачем витрати зі сплати судового збору та послуг адвоката.

У відзиві на апеляційні скарги на рішення суду та додаткове рішення представник позивача спростовує доводи апелянта, просить залишити оскаржувані рішення та додаткове рішення без змін, апеляційні скарги залишити без задоволення. Вважає, що апелянт намагається переоцінити докази по справі, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.

28.01.2020 року апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2019 року та додаткове рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2019 року у справі № 904/4226/19 були об`єднані в одне апеляційне провадження технічним документом.

Обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що правовою підставою стягнення з відповідача зазначеної в позовній заяві суми позивач вказав положення ст.1212 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Вказана норма права регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків передбачені статтею 11 ЦК України.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з цим, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна, виникають за наявності трьох умов: 1) набуття або збереження майна; 2) набуття або збереження за рахунок іншої особи; 3) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені 4.2 ст. 11 ЦК України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст.1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі №904/2018/19.

Матеріалами справи встановлено і сторонами не заперечується, що між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "ГІНЗА" (далі - споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ" (далі - постачальник) було укладено договір про постачання електричної енергії споживачу від 29.12.2018 року № 00082-00 (далі - договір) з комерційною пропозицією "Індивідуальна-1" (далі - комерційна пропозиція-1) (том 1 а.с.11-19).

Згідно з умовами договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що позивач сплатив платіжним дорученням №315 від 25.06.2019 року передоплату за липень 2019 року у сумі 894 000,00 грн. і ці обставини не заперечуються відповідачем. Відповідні докази - платіжне доручення чи банківська виписка про перерахування вказаної суми - позивачем не надано.

Враховуючи, що відповідач не заперечував обставини щодо сплати передоплати за липень 2019 року відповідно до договору від 29.12.2018 року № 00082-00, такі обставини в силу ч.1 ст.75 ГПК України колегія суддів вважає встановленими.

Умови зазначеного договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року №312 (далі ПРРЕЕ).

Терміни та визначення, що використовуються у цьому договорі вживаються у значенні, передбаченому чинними нормативно-правовими актами у сфері енергетики (п.1.2. договору).

За умовами договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (п.2.1. договору).

Споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору (п.5.1. договору).

Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії (п.5.2. договору).

Ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором. У випадках застосування до споживача диференційованих цін електричної енергії суми, вказані в рахунках, можуть відображати середню ціну, обчислену на базі різних диференційованих цін (п.5.4. договору).

Відповідно до п.1. комерційної пропозиції -1 ціна на електричну енергію (грн за 1 кВт*год, без ПДВ), у тому числі диференційовані ціни та критерії диференціації для споживача, розраховується за формулою: Ц = Ц.1.1. + Т.1.2. + Ц.1.3., де:

Ц.1.1. - ціна закупівлі електричної енергії на оптовому ринку постачальником:

- для споживачів, прилади комерційного обліку електричної енергії на об`єкті яких є інтервальним (погодинним) та які відповідають вимогам Кодексу комерційного обліку електричної енергії в частині забезпечення дистанційного зчитування, обробки, зберігання та передачі оператору системних погодинних даних приладів комерційного обліку, ціна закупівлі електричної енергії по об`єкту споживача та погодинних цін закупівлі електричної енергії на оптовому ринку;

- для інших споживачів ціна закупівлі електричної енергії розраховується з урахуванням ціни закупівлі електричної енергії на оптовому ринку для забезпечення графіку загального споживання електричної енергії споживачами, що приєднані до мереж оператора системи розподілу та не мають погодинних приладів комерційного обліку електричної енергії. Така ціна щомісяця оприлюднюється шляхом розміщення на офіційному веб-сайті постачальника після закінчення розрахункового періоду.

Ціна закупівлі електричної енергії на оптовому ринку постачальником також включає всі обов`язкові податки (крім ПДВ, що обліковується окремо), збори та платежі, що передбачені законодавством, правилами оптового ринку електричної енергії та іншими нормативними документами.

Ц.1.1. визначається за формулою:

Ц.1.1. = Цоср і-1 х (ОРЦп/ОРЦ і-1)

де,

Цоср і-1 - фактична ціна закупівлі електричної енергії на оптовому ринку для забезпечення графіку загального споживання електричної енергії споживачами, що приєднані до мереж оператора системи розподілу та не мають погодинних приладів комерційного обліку електричної енергії, за попередній розрахунковий період. Така ціна щомісяця оприлюднюється шляхом розміщення на офіційному веб-сайті постачальника.

ОРЦп - прогнозована оптова ринкова ціна, що встановлена Регулятором на розрахунковий період і публікується постачальником на своєму сайті,

ОРЦ і-1 - прогнозована оптова ринкова ціна, що встановлена Регулятором на попередній розрахунковий період. При цьому за результатами минулих розрахункових періодів, враховуючи відхилення прогнозних від фактичних значень, щодо ціни та обсягів споживання, постачальник має право врахування виниклої різниці у формулі розрахунку ціни.

Т.1.2. - тариф оператора системи розподілу (оприлюднюється на сайті оператора) для точок обліку/об`єктів споживачів відповідного класу напруги, які приєднані до електричних мереж, відповідного оператора системи розподілу, розрахований оператором системи розподілу у встановленому порядку.

Рішення Регулятора про встановлення тарифів та ставок підлягають оприлюдненню шляхом розміщення на офіційному веб-сайті НКРЕКП http://www.nerc.gov.ua.

Ц.1.3. - ціна додаткових послуг пов`язаних з постачанням електричної енергії споживачу - 0,10 грн/кВт*год.

Компоненти ціни Ц.1.1. та Т.1.2. є такими, що не залежать від постачальника та можуть бути змінені без додаткового повідомлення споживача.

Компонент ціни Ц.1.3. є таким, що встановлюється постачальником. Про її зміну споживач повідомляється у спосіб, передбачений договором про постачання електричної енергії споживачу.

Згідно з п.3.1. комерційної пропозиції розрахунки за електричну енергію здійснюються виключно в грошовій формі відповідно до умов договору, шляхом їх перерахування на розрахунковий рахунок постачальника вказаний у рахунку на оплату та на сайті постачальника.

У п.4.1. комерційної пропозиції встановлено, що 100 % попередня оплата заявлених обсягів споживання електричної енергії здійснюється не пізніше ніж за 5 календарних днів до дати початку розрахункового періоду з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущену електричну енергію.

Обсяг попередньої оплати визначається шляхом множення заявленого на відповідний розрахунковий період обсягу споживання електричної енергії на ціну, визначену відповідно до п.1 комерційної пропозиції. Для цілей визначення обсягу попередньої оплати у разі відсутності фактичних Цоср та ОРЦ за попередній період, може використовуватися значення Цоср та ОРЦ за останній період, в який ці показники були визначені (п. 4.2. комерційної пропозиції).

Судом встановлено, що 01.07.2019 року сторонами укладено інший договір про постачання електричної енергії - №061009 з комерційною пропозицією "Періодична-061009"(далі - комерційна пропозиція) (том 1 а.с.79-95).

Згідно з умовами договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 2.2 комерційної пропозиції від 01.07.2019 pоку, до ціни (Ці) включаються всі витрати постачальника і вона складається із таких компонентів: Ці = Црдн х Кі + Р + Т + Цп, де:

Црдн - середньозважена ціна закупівлі електричної енергії на ринку «на добу наперед», яка визначається з урахуванням оперативних даних щодо погодинних цін на ринку «на добу наперед» у місяці на дату формування рахунку. До отримання оперативних даних вартості закупівлі на ринку «на добу наперед», для розрахунків в перших розрахункових періодах, Црдн приймається рівним 1,687 грн/кВт*г;

КІ - коефіцієнт, який враховує прогнозні витрати (регульовані та фіксовані платежі, інші платежі тощо) постачальника для забезпечення діяльності на організованих сегментах ринку (ринку «на добу наперед», внутрішньодобовому ринку, балансуючому ринку, тощо). Для першого розрахункового періоду Кі = 1,04;

Р - ціна (тариф) послуг оператора системи розподілу (ціна регульованих послуг), грн/кВт*год;

Т - ціна (тариф) послуг оператора системи передачі (ціна регульованих послуг), грн/кВт*год;

Цп - ціна додаткових послуг, пов`язаних з постачанням електричної енергії споживачу і складає 0,06 грн/кВт*год.

Відповідно до умов договору, а саме п. 2 додатку 2 до договору (комерційна пропозиція), з дати початку дії нового ринку електричної енергії, до ціни включаються всі витрати постачальника, у тому числі регульована ціна (тариф) послуг оператора системи передачі.

Відповідач стверджує, що з 01.07.2019 року для забезпечення постачання електричної енергії споживачам, зокрема, тим, які у більшості випадків приєднані до мереж системи розподілу та не мають прямих договірних відносин з оператором системи передачі (ДП "НЕК "УКРЕНЕРГО"), електропостачальник повинен закуповувати послуги з передачі електричної енергії у оператора системи передачі, вартість яких оплачується електропостачальником окремо від закупівлі електричної енергії на ринку електричної енергії, за відповідно укладеним договором безпосередньо між електропостачальником та ДП "НЕК "УКРЕНЕРГО", тобто Товариство з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ" закуповує послуги з передачі електричної енергії у оператора системи передачі - ДП "НЕК "УКРЕНЕРГО". На підтвердження цього відповідач надав договір №0145-02024 від 01.01.2019 року (том 1 а.с.99-106).

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що суд першої інстанції не надав належну оцінку обставинам справи, наданим доказам, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що полягає у наступному:

Суд не врахував, що правовідносини сторін врегульовано до 01.07.2019 року договором про постачання електричної енергії споживачу від 29.12.2018 року № 00082-00 з комерційною пропозицією "Індивідуальна-1", а з 01.07.2019 року договором про постачання електричної енергії - №061009 з комерційною пропозицією "Періодична- 061009". Останньому договору суд взагалі не надав оцінки.

Між тим, оплата за липень 2019 року проведена позивачем в рамках договірних відносин, що виключає підстави для висновку про безпідставність отримання Товариством з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ" грошової суми за вказаний період споживання послуг.

Положення ст.ст.525, 526 ЦК України передбачають, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Встановлено, що відповідач виставив позивачеві рахунок №111/61-9/11/7/1 від 01.08.2019 року на оплату активної електроенергії на суму 866 766,48 грн. (том 1 а.с.19).

Відповідно до умов п.4.3 комерційної пропозиції-1 (додаток 2 до договору від 29.12.2018 року) та п.4.3 комерційної пропозиції (додаток 2 до договору від 01.07.2019 року), які за змістом аналогічні, передбачено, що після закінчення розрахункового періоду остаточний розрахунок (перерахунок) здійснюється за фактичним обсягом споживання електричної енергії.

Сторони не заперечують та матеріали справи підтверджують, що договірні відносини сторін припинено, оскільки позивач уклав договір від 25.07.2019 року з новим постачальником ТОВ «ЕНЕРГУМ» (том 1 а.с.36-39).

З наведеного вище слід дійти висновку, що позивач здійснив передоплату за липень 2019 року відповідно до умов договору від 29.12.2018 року № 00082-00, а відповідач на час виставлення рахунку мав діяти відповідно до умов договору від 01.07.2019 року про постачання електричної енергії - №061009 з комерційною пропозицією "Періодична- 061009" та провести нарахування відповідно до п.2.2 комерційної пропозиції з урахуванням складової ціни - тарифу послуг оператора системи передачі (ціна регульованих послуг).

Крім того, на час припинення договірних відносин між сторонами у зв`язку з укладанням позивачем договору з іншим постачальником, сторони відповідно до договору від 01.07.2019 року мали можливість здійснення остаточного перерахунку, що ще раз підтверджує хибність правової позиції позивача про необхідність застосування положень ст.1212 ЦК України при вирішенні поданої ним позовної заяви.

Відповідно до ч. 5 ст. 33 Закону України "Про ринок електричної енергії" оплата послуг з передачі електричної енергії здійснюється за тарифами, які визначаються Регулятором (Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг) відповідно до затвердженої ним методики. При цьому, тариф на послуги з передачі електричної енергії, зокрема, включає як окрему складову витрати оператора системи передачі, що здійснюються ним у разі покладення на нього спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії.

Постановою НКРЕКП від 07.09.2019 року № 954 "Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії ДП "НЕК "УКРЕНЕРГО" на II півріччя 2019 року" (далі - постанова № 954), встановлено тариф послуг оператора системи передачі у липні 2019 року в розмірі 347,43 грн/МВт*год.

Господарський суд Дніпропетровської області вимоги позивача задовольнив, обгрунтувавши своє рішення наявністю ухвали суду про забезпечення адміністративного позову від 27.06.2019 року у справі № 640/11330/19 за позовом Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго", акціонерне товариство "Дніпроазот", акціонерне товариство "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", акціонерне товариство "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат", акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів", державне підприємство "Гарантований покупець", товариство з обмеженою відповідальністю "Акванова Девелопмент", товариство з обмеженою відповідальністю "Ренджи Сарата", товариство з обмеженою відповідальністю "Сивашенергопром", Ватутінське комунальне виробниче підприємство "Водоканал" про визнання протиправними та скасування постанов НКРЕКП від 07.06.2019 року №№ 954, 955 (далі - ухвала у справі № 640/11330/19), якою, як вважає суд першої інстанції, дію постанови НКРЕКП від 07.06.2019 року № 954 зупинено і тому у липні 2019 року відповідач безпідставно включив до рахунку позивача від 01.08.2019 року ціну за послуги оператора системи передачі у розмірі 0,34743 грн/кВт, яка входить до складової ціни за постачання електричної енергії, та безпідставно набув грошові кошти у розмірі 117 008,72 грн.

При ухваленні рішення суд не врахував, що 01.08.2019 року ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 640/12695/19 змінено захід забезпечення позову, встановлений ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.06.2019 року у справі №640/11330/19, а саме, зупинено дію постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 07.06.2019 року № 954 "Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії ДП "НЕК "Укренерго" на II півріччя 2019 року" виключно у відношенні Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів", Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат", Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" та Акціонерного товариства "Дніпроазот". Тобто, фактично дію постанови № 954 після зміни заходу забезпечення позову відновлено для всіх осіб, на яких вона розповсюджується, окрім визначеного кола осіб, вказаного в ухвалі суду у справі № 640/11330/19.

Станом на дату виставлення відповідачем рахунку позивачу (01.08.2019 року) у розрахунковому періоді в цілому (липень 2019 року) постанова НКРЕКП від 07.06.2019 року № 954 була чинною.

Забезпечення позову як тимчасовий захід перестав діяти щодо позивача та відповідача з прийняттям ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.08.2019 року у справі № 640/12695/19.

Колегія суддів вважає обґрунтованим посилання скаржника на те, що відповідно змісту ст.ст. 150,151 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала суду про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якою зупинено дію нормативно-правового акта, не скасовує його чинність, не змінює обсягу прав та обов`язків сторін у спорі, а лише тимчасово забороняє застосування передбачених цим актом заходів.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає висновок оскаржуваного рішення щодо незаконності застосування відповідачем постанови №954 до позивача помилковим.

Також колегія суддів зазначає, що 12.07.2019 року НКРЕКП прийнято Постанову № 1411 "Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії ПРАТ "НЕК "УКРЕНЕРГО" (далі - постанова №1411), яка набрала чинності з 01.08.2019 року.

Зазначеною постановою визнана такою, що втратила чинність, постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 07 червня 2019 року № 954 "Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії ДП "НЕК "УКРЕНЕРГО" на II півріччя 2019 року".

Тобто, в спірний період липня 2019 року застосування відповідачем відповідно до договору тарифу за послуги з передачі електричної енергії у розмірі, визначеному постановою № 954, є правомірним.

Колегія суддів звертає також увагу, що суд не врахував умови укладеного між позивачем та відповідачем договору, в якому чітко визначена така складова тарифу, як послуги оператора системи передачі.

Отже, під час розгляду апеляційної скарги апелянт спростував висновок суду про неправомірність проведеного відповідачем нарахування вартості спожитих послуг за липень 2019 року та безпідставність набутого відповідачем майна у вигляді грошової суми 117 008,72 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів вважає також необхідним зазначити, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" no. 4241/03 від 28.10.2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Оскільки колегія суддів на підставі оцінки наявних у справі доказів та встановлених обставин справи дійшла висновку про недоведеність позовних вимог, обгрунтованість доводів апелянта, рішення суду слід скасувати, в задоволенні позову відмовити.

З цих підстав відсутнє правове обґрунтування для стягнення витрат позивача на правничу (правову) допомогу. Отже, апеляційна скарга на додаткове рішення суду теж підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.129 ГПК України у разі задоволення апеляційної скарги витрати апелянта зі сплати судового збору в розмірі 2 881,50 грн., які підтверджуються відповідним платіжним дорученням (том 2 а.с.17) підлягають стягненню на його користь з позивача.

Витрати зі сплати судового збору за подання позову покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "ГІНЗА".

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 281 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ" задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2019 року та додаткове рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2019 року у справі № 904/4226/19 скасувати.

В задоволені позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІНЗА" (49000, м. Дніпро, вул. Прибережна, 40 (код 32349985)) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ" (49074. м. Дніпро, пр-т Слобожанський, буд. 127-б (код 42082379)) 2 881,50 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Господарському суду Дніпропетровської області видати наказ. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 03.06.2020 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя І.О. Вечірко

Суддя Ю.Б. Парусніков