ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2020 року м.Дніпро Справа № 904/3546/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач)

суддів: Верхогляд Т.А., Вечірко І.О.,

секретар судового засідання: Вітко Г.С.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2019 (повний текст рішення складено 21.12.2019, суддя Ніколенко М.О.) у справі № 904/3546/19

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району, смт. Черкаське, Дніпропетровська область

про стягнення суми основного боргу у розмірі 2 535 326,28 грн., пені у розмірі 347 215,94 грн., 3% річних у розмірі 220 651,55 грн., інфляційної складової у розмірі 852 508,52 грн.

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району про стягнення суми основного боргу у розмірі 2 535 326,28 грн., пені у розмірі 347 215,94 грн., 3% річних у розмірі 220 651,55 грн., інфляційної складової у розмірі 852 508,52 грн.

Позов обґрунтований порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу № 4535/1617-ТЕ-3 від 25.08.2016 зі сплати вартості поставленого природного газу.

Відповідач заявив клопотання про зменшення розміру пені на 95 %. Подане клопотання обґрунтоване тяжким фінансовим становищем підприємства, наявністю у Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району значної дебіторської заборгованості, реальним намаганням виконати свої грошові зобов`язання перед позивачем.

Відповідач просив суд покласти на позивача витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 5 000 грн., що складаються з:

- ознайомлення з матеріалами справи - 400 грн.;

- аналізу документів, моніторингу судової практики щодо розгляду аналогічних спорів, збирання доказової бази в інтересах клієнта для представництва в господарському суді - 500 грн.;

- підготовки та подання до господарського суду клопотання про продовження процесуального строку та відкладення судового засідання - 300 грн.;

- підготовки, складання та подання до господарського суду відзиву на позовну заяву. контррозрахунку, клопотання про зменшення штрафних санкцій - 1 500 грн.;

- підготовки, складання та подання до господарського суду пояснення на відповідь на відзив, клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи - 600 грн.;

- підготовки і складання клопотання про стягнення з позивача судових витрат - 200 грн.;

- представництва інтересів клієнта у судових засіданнях у справі - загалом 1 500 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2019 у справі № 904/3546/19 позов задоволено частково.

Закрито провадження у справі у частині позовних вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 496 862,20 грн.

Зменшено розмір пені, заявленої до стягнення з 347 215,94 грн. до 200 000 грн.

Стягнуто з Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" суму основного боргу у розмірі 1 665 817,43 грн., пені у розмірі 200 000 грн., 3% річних у розмірі 196 227,86 грн., інфляційної складової у розмірі 730 511,79 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 51 549,52 грн.

Відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 372 646,65 грн., 3% річних у розмірі 24 423,69 грн. та інфляційної складової у розмірі 121 996,73 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 4 151,78 грн.

Рішення обґрунтовано тим, що після звернення позивача до суду з даним позовом - 08.08.2019, відповідачем було сплачено позивачу суму основного боргу у загальному розмірі 496 862,20 грн., а тому провадження у справі у частині позовних вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 496 862,20 грн. суд закрив на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач нарахував відповідачу до сплати 3% річних у розмірі 220 651,55 грн. за загальний період з 26.11.2016 по 17.05.2019 та суму інфляційної складової у розмірі 852508,52 грн. за загальний період з січня 2017 по квітень 2019.

Під час судового розгляду позивачем було надано до суду скорегований розрахунок штрафних санкцій. Відповідно до наданого розрахунку, суми 3% річних та інфляційної складової за порушення відповідачем грошового зобов`язання становлять суми у меншому розмірі, ніж заявлено позивачем до стягнення.

Разом з тим, позивачем не було подано до суду заяви про зменшення розміру позовних вимог. Відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача суми 3% річних та інфляційної складової розглядаються у заявленій редакції.

Перевіривши скорегований розрахунок 3% річних (том 1, а.с. 174 - 177) суд першої інстанції встановив, що він зроблений вірно та відповідає вимогам чинного законодавства. Таким чином суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних слід задовольнити у розмірі 196 227,86 грн. У задоволенні вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 24 423,69 грн. - суд відмовив.

Суд першої інстанції зазначив, що, перевіривши скорегований розрахунок інфляційної складової (том 1, а.с. 174 - 177), суд встановив, що позивачем при здійсненні нарахування було допущено арифметичні помилки. За розрахунком суду:

- інфляційна складова на суму заборгованості з оплати боргу за листопад 2016 у розмірі 86 917,62 грн. за період лютий 2017 становить 869,18 грн.;

- інфляційна складова на суму заборгованості з оплати боргу за грудень 2016 у розмірі 294 247,61 грн. за період березень 2017 становить 5 296,46 грн.;

- інфляційна складова на суму заборгованості з оплати боргу за січень 2017 у загальному розмірі 1 315 599,94 грн. (з урахуванням часткових оплат) за загальний період з березня 2017 по серпень 2019 становить 297 804,42 грн.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційної складової слід задовольнити у розмірі 730 511,79 грн. У задоволенні вимоги про стягнення інфляційної складової у розмірі 121 996,73 грн. - слід відмовити.

Суд першої інстанції зазначив, що розрахунок пені зроблений вірно та відповідає вимогам чинного законодавства

Під час вирішення питання про зменшення заявленого розміру пені, судом, було враховано, що відповідач у добровільному порядку здійснює погашення заборгованості перед позивачем. 08.08.2019, відповідачем було сплачено позивачу суму основного боргу у загальному розмірі 372 646,65 грн. Після звернення позивача до суду з позовом, відповідачем було сплачено позивачу суму основного боргу у загальному розмірі 496 862,20 грн.

Тому, суд першої інстанції дійшов висновку зменшити заявлену до стягнення пеню до 200 000,00 грн.

Щодо клопотання відповідача про покладення на позивача витрат Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району на правову допомогу суд першої інстанції зазначив, що розмір витрат на правову допомогу адвоката, заявлений відповідачем, підтверджений належними доказами та співмірний із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що витрати відповідача на правову допомогу адвоката слід покласти на позивача у частині, пропорційній задоволеним проханням відповідача, викладеним у відзиві.

2.Короткі узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2019 у справі № 904/3546/19, до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою звернулось Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2019 року у справі №904/3546/19 в частині відмови у стягненні 293 636,36 грн., стягнення з позивача витрат на правову допомогу у розмірі 4 151,78 грн. та прийняти в цій частині нове рішення про стягнення 293 636,36 грн..

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що судом без наведення правових підстав, без заяви про зменшення позовних вимог у подальшому надано оцінку саме оновленому розрахунку. І, відповідно, з власної ініціативи фактично зменшено позовні вимоги.

Скаржник вважає, що судом було порушено вимоги ч.2 ст.237 ГПК України - при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Щодо порядку нарахування інфляційних втрат скаржник не погоджується з рішенням суду першої інстанції та зазначає, що у листопаді 2016 року розмір заборгованості станом на 31.01.2017 року становив 186 917,62 грн. Відтак, розмір інфляційних втрат становить 2 056,09 грн. Тобто, розрахунок здійснений арифметично вірно.

У січні 2017 року розмір боргу станом на 30.04.2018 року (початок нарахування інфляційних втрат) становив 1 248 540,00 грн. У подальшому дана сума змінювалась. Загальний період нарахування - лютий 2017 року - квітень 2019 року. Відтак, вказаний розмір боргу 1 315 599,94 грн. є помилковим. Помилковим є і загальний період нарахування - «період з березня 2017 по серпень 2019».

У грудні 2016 року судом не враховано порядок розрахунку інфляційних втрат, а саме - нарахування на суму боргу з врахуванням інфляційних втрат за попередній період.

Скаржник зазначає, що порядок нарахування інфляції передбачений Листом Верховного суду України від 03.04.97 № 62-97 «Про рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ». Відповідно до даного листа, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Методика розрахунку інфляційних втрат на суму боргу з урахуванням інфляційних нарахувань за попередній період є законною та обґрунтованою, відповідає приписам, викладеним у листі Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97 та п.3.2 Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду у справах №905/600/18 (об`єднана палата), №905/306/18, №908/1928/18, №904/4565/18, №904/4083/18, №904/10242/17, №913/63/18.

Також скаржник зазначає, що відповідно до консолідованого звіту про фінансовий стан позивача за 9 місяців 2018 року торгова дебіторська заборгованість (а основним видом діяльності підприємства є продаж газу) становила 42 663 тис. грн.

Торгова кредиторська заборгованість за 9 місяців 2018 року становила 4 636 тис. грн. (за аналогічний період 2017 року - 8 137 тис. грн.), відстрочені податкові зобов`язання складають 69 423 тис. грн.

Розмір короткострокових позик складає 44 380 тис. грн., довгострокових - 8 784 тис. грн. (дана інформація є публічно-доступною, копія звіту надається).

Наведені дані свідчать про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі - для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювального сезону 2017/2018 років.

Скаржник просить врахувати те, що відповідач отримавши природний газ за умовами спірного договору протягом 2016-2017 років, продовжує порушувати взяте на себе зобов`язання з оплати за товар. Так, основний борг існує вже 2 роки.

Відповідач посилається на складний фінансовий стан, надаючи звіти та баланси за 2016-2017 роки. Проте, дані документи не можуть вважатись належним доказом вищезазначеного, оскільки на відсутні будь-які дані щодо фінансового становища на момент звернення з клопотанням про зменшення пені.

З наданих відповідачем документів неможливо встановити наявність прибутків/збитків, рух коштів на рахунках, наявність/відсутність майна тощо.

За таких умов - неможливості оцінити фінансове становище однієї з сторін - застосування ст.233 ГК України неможливе.

Більш того, з наданих відповідачем документів вбачається наявність прибутку у 2016 році. Так, відповідно до фінансового звіту за 9 місяців 2017 року, підприємство мало прибуток у розмірі 955,50 тис. грн. станом на вересень 2016 рік.

Також з наданого балансу станом на 01.10.2019 року вбачається наявність коштів на рахунках у розмірі 394,63 тис грн. (рядок 1167), дебіторська заборгованість за продукцію у розмірі 1 590,27 тис. грн. (рядок 1125) тощо. На думку скаржника, за таких обставин відсутні будь-які підстави вважати виключно скрутним фінансове становище відповідача.

Скаржник зазначає, що не надано також відповідачем і будь-яких доказів проведення судової/позасудової роботи з контрагентами щодо прискорення розрахунків за отриманий товар, що свідчить про пасивну поведінку підприємства.

Скаржник зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів щодо проведення відповідної судової роботи з користувачами наданих послуг ЖКП, що свідчить про пасивну поведінку, відсутність дій щодо уникнення заборгованості.

На думку скаржника, несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.

Скаржник заперечує також проти розміру стягнутих витрат на послуги адвоката.

Так, у акті приймання-передачі послуг від 13.11.2019 року зазначено - «представництво інтересів Клієнта в господарському суді по справі №904/2373/19 - 1 500,00 грн».

Тобто, задекларовані витрати стосуються іншої судової справи, та мали бути відхилені судом як неналежний доказ відповідно до ст.76 ГПК України.

Заявлено також витрати у розмірі 1 500,00 грн. через підготовку, складання та подання до господарського суду відзиву на позовну заяву, контррозрахунку позовних вимог, клопотання про зменшення штрафних санкцій. Проте, скаржник вважає, що виконання частини даних дій саме адвокатом є сумнівним. Контррозрахунок позовних вимог містить на останньому листі примітку «ОСОБА_1 НОМЕР_1 », що надає підстави вважати даний документ фактично розрахованим іншою особою, поза межами договору про надання правової допомоги.

Відповідно до Детального опису робіт, витрачено:

- на ознайомлення з матеріалами справи - 1 година (відповідно до акту наданих послуг вартість - 400,00 грн.);

- на аналіз документів моніторинг судової практики, збирання доказової бази - 2 години ( відповідно до акту наданих послуг вартість 500,00 грн.);

- підготовка та подання клопотання про продовження процесуального строку відкладення судового засідання - 1 година (відповідно до акту наданих послуг вартість 300 грн).

Як вбачається з наведеної порівняльної інформації, адвокатським об`єднанням необґрунтовано змінюється вартість однієї години роботи навіть у разі складання судових документів.

3.Узагальнені доводи інших учасників справи.

Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району надало відзив на апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2019 у справі № 904/3546/19, в якому просить апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2019 у справі № 904/3546/19 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2019 у справі № 904/3546/19 залишити без змін.

4. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.01.2020 року, у складі колегії суддів головуючого судді Білецької Л.М. (доповідач), суддів Вечірко І.О., Верхогляд Т.А., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2019 у справі № 904/3546/19 та призначено розгляд справи на 03.03.2020 року.

03.03.2020 у судовому засіданні оголошено перерву до 24.03.2020 року.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.03.2020 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 26.05.2020 року, у зв`язку із запровадженням на території України карантинних заходів.

26.05.2020 року оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Представники сторін не скористалися своїм правом бути присутніми у судовому засіданні, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином, проте надавали свої пояснення у попередньому судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2019 у справі № 904/3546/19 слід залишити без змін з огляду на наступне.

5. Встановлені та неоспорені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини.

Між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (в подальшому перейменоване на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") (надалі - постачальник) та Будинкоуправлінням № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району (надалі - споживач) було укладено договір постачання природного газу № 4535/1617-ТЕ-3 від 25.08.2016 (надалі - договір).

Згідно з п. 12.1 договору, договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Пунктом 1.1 договору визначено, що постачальник зобов`язується поставити споживачу у 2016 - 2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Позивач виконав умови договору, поставив Будинкоуправлінню № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району за період з жовтня 2016 року по березень 2017 року природний газ на загальну суму 5 697 412,39 грн.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки товару.

Сторони погодили, що з урахуванням п. 11.3 цього договору, укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

З урахуванням зазначених положень договору, строк виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором з оплати поставленої теплової енергії є таким, що настав.

Однак, відповідач порушив свої зобов`язання за договором і не оплатив поставлений природний газ у встановлених розмірах та строки.

Так, станом на 17.05.2019 (дата здійснення розрахунку позивачем) у Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району була наявна заборгованість перед Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у розмірі 2 535 326,28 грн.

За період з 17.05.2019 по дату звернення позивача до суду з даним позовом - 08.08.2019 відповідачем було сплачено позивачу суму основного боргу у загальному розмірі 372 646,65 грн. Вказане підтверджується платіжними дорученнями №336 від 23.05.2019 на суму 124 215,55 грн., № 403 від 21.06.2019 на суму 124 215,55 грн., №422 від 24.07.2019 на суму 124 215,55 грн., долученими відповідачем до відзиву.

Після звернення позивача до суду з даним позовом - 08.08.2019, відповідачем було сплачено позивачу суму основного боргу у загальному розмірі 496 862,20 грн. Вказане підтверджується платіжними дорученнями № 480 від 15.08.2019 на суму 124 215,55 грн., №523 від 13.09.2019 на суму 124 215,55 грн., № 566 від 16.10.2019 на суму 124 215,55 грн., №597 від 04.11.2019 на суму 124 215,55 грн., долученими відповідачем до матеріалів справи.

А отже, провадження у справі у частині позовних вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 496 862,20 грн. слід закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, станом на дату прийняття рішення у справі у Будинкоуправління №2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району наявна заборгованість перед Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у розмірі 1 665 817,43 грн.

Позивач нарахував відповідачу до сплати 3% річних у розмірі 220 651,55 грн. за загальний період з 26.11.2016 по 17.05.2019 та суму інфляційної складової у розмірі 852508,52 грн. за загальний період з січня 2017 по квітень 2019.

Під час судового розгляду, позивачем було надано до суду скорегований розрахунок штрафних санкцій. Відповідно до наданого розрахунку, суми 3% річних та інфляційної складової за порушення відповідачем грошового зобов`язання становлять суми у меншому розмірі, ніж заявлено позивачем до стягнення.

Згідно з п. 8.2. договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

На підставі пункту 8.3. договору позивач нарахував пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за загальний період з 26.11.2016 по 17.05.2019 у розмірі 347 215,94 грн.

6. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

6.1. Законодавство, що має бути застосовано.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 202 Господарського кодексу України та статтею 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

6.2. Доводи суду.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню з відповідача, суд оцінює, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи, що постачальник не поніс збитків внаслідок дій споживача, розмір штрафних нарахувань є надмірно великим порівняно із ступінню допущеного порушення та його наслідками.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п.1 ч.4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Колегія суддів вважає, що при розрахунку інфляційних втрат судом правильно не враховані показники минулих періодів.

7. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу.

Довід скаржника про те, що судом без наведення правових підстав, без заяви про зменшення позовних вимог у подальшому надає оцінку саме оновленому розрахунку, спростовується ст. 46 ГПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 46 ГПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, зокрема, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у разі, якщо скаржник мав намір збільшити або зменшити розмір позовних вимог, він повинен був надати відповідну заяву до суду у порядку визначеному ст. 46 ГПК України, а саме: до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Колегією суддів встановлено, що під час судового розгляду, позивачем було надано до суду скорегований розрахунок штрафних санкцій. Відповідно до наданого розрахунку, суми 3 % річних та інфляційної складової за порушення відповідачем грошового зобов`язання становлять суми у меншому розмірі, ніж заявлено позивачем до стягнення.

Разом з тим позивачем не було подано до суду заяви про зменшення розміру позовних вимог. Відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача суми 3 % річних та інфляційної складової розглядалися судом першої інстанції у заявленій редакції.

Аналогічно судом було перевірено скорегований розрахунок інфляційної складової та за розрахунком суду встановлено, що позивачем при здійсненні нарахування було допущено арифметичні помилки.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 220 651,55 грн. та інфляційної складової в сумі 852 508,52 грн. Оскільки позивач після проведення корегування розрахунку 3 % річних та інфляційної складової не подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, то за таких обставин, судом і було прийнято рішення про відмову у задоволенні вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 24 423,69 грн. та інфляційної складової у розмірі 121 996,73 грн.

Довід скаржника про те, що судом було порушено вимоги ч.2 ст.237 ГПК України - при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, відхиляється колегією суддів, оскільки скаржником не зазначено та не доведено, в чому саме та в якій частині рішення суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог.

Довід скаржника про те, що розрахунок судом інфляційних втрат був здійснений арифметично невірно, колегія суддів вважає необґрунтованим з огляду на відсутність контррозрахунку.

Довід скаржника про те, що надані відповідачем звіти та баланси за 2016-2017 роки не можуть вважатись належним доказом складного фінансового стану, оскільки відсутні будь-які дані щодо фінансового становища на момент звернення з клопотанням про зменшення пені колегія суддів вважає необґрунтованим з огляду на наступне.

Колегія суддів зазначає, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Так, під час вирішення питання про зменшення заявленого розміру пені, судом першої інстанції, зокрема, враховано, що відповідач у добровільному порядку здійснює погашення заборгованості перед позивачем. За період з 17.05.2019 по дату звернення позивача до суду з даним позовом - 08.08.2019, відповідачем було сплачено позивачу суму основного боргу у загальному розмірі 372 646,65 грн. Після звернення позивача до суду з позовом, відповідачем було сплачено позивачу суму основного боргу у загальному розмірі 496 862,20 грн.

Колегія суддів також враховує, що Будинкоуправління № 2 є єдиним державним підприємством з надання послуг з теплопостачання населенню у військовому містечку смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області. Переважна більшість населення військового містечка віднесена до пільгових категорій, а саме, в першу чергу, це військовослужбовці за контрактом. Фактично всі військовослужбовці смт. Черкаське приймають (приймали) участь в антитерористичній операції (АТО) та/або в операції об`єднаних сил (ООС), які проводяться на відповідних територіях Донецької та Луганської областей з 2014 року.

Отже, виконуючи свої військові обов`язки по захисту територіальної цілісності України поза межами місця дислокації, ці військовослужбовці також, з незалежних від них причин, не мають (не мали) можливості своєчасно розраховуватися з Будинкоуправлінням № 2 за отримані послуги з теплозабезпечення, що в свою чергу позбавляло останнє можливості своєчасно розраховуватися з позивачем за отриманий природний газ згідно Договору. Інша категорія населення військового містечка це пенсіонери Міністерства оборони України та Міністерства Внутрішніх справ України, більшість з яких також є учасники бойових дій та учасники ліквідації аварії на ЧАЕС, які також своєчасно не розраховуються з Будинкоуправлінням № 2 за отримані послуги з теплопостачання протягом тривалого часу.

Зазначене також свідчить, що в допущенні прострочення розрахунків за Договором не можна стверджувати про безпосередню вина відповідача. Так, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що саме в результаті порушення відповідачем умов Договору погіршився фінансовий стан позивача або йому завдано значних збитків, які б могли впливати на його господарську діяльність.

Крім того, колегія суддів вважає, що слід враховувати і ті обставини, що внаслідок несвоєчасного проведення розрахунку відповідачем за спожитий природний газ, позивач отримує компенсацію у вигляді інфляційних втрат та 3 % річних, які нараховані на підставі ст. 625 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, дійшов обґрунтованого висновку про зменшення заявленої позивачем до стягнення пені до 200 000,00 грн.

Довід скаржника про те, що судом не надано належної оцінки наданим з боку відповідача підтверджуючим документами та обсягу проведеної роботи адвокатом; у акті приймання-передачі послуг від 13.11.2019 року зазначено - «представництво інтересів Клієнта в господарському суді по справі №904/2373/19 - 1 500,00 грн», тобто, задекларовані витрати стосуються іншої судової справи, та мали бути відхилені судом як неналежний доказ відповідно до ст.76 ГПК України спростовується матеріалами справи, а саме: договором про надання правової допомоги від 16.09.2019; додатковою угодою № 1 від 05.11.2019 до договору про надання правової допомоги; довідкою № 14 від 02.09.2019; довіреністю № 2 від 09.08.2019; рахунком № 3-БУ від 13.11.2019, актом приймання - передачі послуг № 7 від 13.11.2019, детальним описом робіт (наданих послуг) від 13.11.2019; платіжним дорученням № 611 від 13.11.2019 на суму 5000 грн.; випискою по рахунку Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району від 13.11.2019.

Колегія суддів зазначає, що в акті № 7 приймання - передачі послуг від 13.11.2019 року (а.с. 206) зазначено кількість судових засідань та їх дати, а також вартість цих послуг. А тому, виходячи з зазначених дат судових засідань 17.09.2019, 15.10.2019, 12.11.2019 вбачається, що в ці дні проводився розгляд справи № 904/3546/19, а не № 904/2373/19, розгляд якої відбувався зовсім в інші дати та розгляд якої був завершений 10.10.2019 року. Крім того, з акту № 7 приймання - передачі послуг від 13.11.2019 року вбачається, що перелік наданих послуг визначений саме в рамках справи № 904/3546/19.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що в ході складання тексту в одному реченні акту була допущена помилка щодо номеру справи. Акт № 7 приймання - передачі послуг від 13.11.2019 року підписаний обома сторонами та скріплений печатками, таким чином, колегія суддів вважає, що сторони узгодили всі умови розміру оплати за надані адвокатські послуги.

Стосовно заперечення проти нарахування інфляційних за грудень 2016 року та використання іншого періоду при нарахуванні інфляційних втрат у інших періодах, колегія суддів зазначає, що скаржник не надав контррозрахунок, з якого можливо було б перевірити обгрунтованість його заперечень. Крім того, колегія суддів зазначає, що враховуючи положення статей 3, 509, 625 ЦК України, за змістом яких передбачається правомірне нарахування інфляційних втрат і 3% річних на суму основного боргу, а не на інфляційні втрати і 3% річних, нараховані за попередній період, а відтак безпідставним є твердження скаржника про те, що під час нарахування інфляційних втрат урахуванню (обчисленню) підлягає не тільки основний борг, а й сума, на яку збільшився цей борг за попередні періоди внаслідок інфляційних процесів. Наведеної позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зокрема у постановах від 21.05.2019 у справі № 916/2889/13, від 14.01.2020 у справі № 924/532/19.

Є правомірним висновок суду першої інстанції щодо відмови у позові і закриття провадження у справі на підставі сплати суми заборгованості частково, щодо дискреційних повноважень суду зменшити розмір санкцій та щодо розміру витрат на адвокатську допомогу.

8. Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права і інтереси особи за захистом яких вона звернулась до суду.

Право скаржника не порушено.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2019 у справі № 904/3546/19 винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що в силу ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, рішення - без змін.

10. Судові витрати.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-280, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2019 у справі № 904/3546/19 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2019 у справі № 904/3546/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 01.06.2020 року.

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Судді Т.А. Верхогляд

І.О. Вечірко