ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2020 року м. Дніпро Справа № 908/2562/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів Кузнецової І.Л., Чус О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Акціонерного товариства "Дніпроазот"

на рішення Господарського суду Запорізької області від 29.01.2020 р.

( суддя Топчій О.А., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 11.02.2020 р.) у справі

за первісним позовом Акціонерного товариства "Дніпроазот"

( Дніпропетровська обл., м. Кам`янське )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК"

( м. Запоріжжя )

про зобов`язання поставити товар та стягнення коштів

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК"

( м. Запоріжжя )

до відповідача Акціонерного товариства "Дніпроазот"

( Дніпропетровська обл., м. Кам`янське )

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Дніпроазот" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК", про зобов`язання виконати свої зобов`язання щодо поставки товару на суму 83 628,75 грн. та стягнення з Відповідача штрафних санкцій за порушення зобов`язань за договором поставки № 768546 від 29.01.2016 р., у розмірі 94 442,55 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "МІК" звернулось до Господарського суду Запорізької області із зустрічною позовною заявою до Акціонерного товариства "Дніпроазот", в якій просило стягнути з Відповідача ( за зустрічною позовною заявою ) суму інфляційних нарахувань в розмірі 3 594,60 грн., суму 3 % річних від простроченої суми в розмірі 1 008,00 грн. за порушення строків оплати поставленого товару за видатковою накладного № РН-03/06/04 від 06.03.2018 р..

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 29.01.2020 р. в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Дніпроазот" до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" про стягнення коштів відмовлено. Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" до Акціонерного товариства "Дніпроазот", про стягнення коштів задоволено частково - стягнуто з Акціонерного товариства "Дніпроазот" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" суму інфляційних нарахувань у розмірі 3 221,69 грн., 3% річних у сумі 1 008,00 грн., судовий збір у розмірі 1 765,36 грн.. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство "Дніпроазот" подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в вимоги за первісним позовом задовольнити в повному обсязі.

Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що Господарським судом Запорізької області всупереч ст. 87 ГПК не було надано належної оцінки як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі. Всупереч ст. 237 ГПК України під час розгляду справи господарським судом не було з`ясовано чи мали місце обставини ( факти ) якими обгрунтовувались позовні вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджувалися.

При цьому Скаржник зазначає, що заперечення Відповідача щодо неотримання ним вимоги № 702/01-6 від 04.04.2019 р. про поставку продукції ( повідомлення про вручення поштового відправлення та фіскальний чек № 186 від 22.04.2019 р. ) є надуманими та спростовуються копією 107 сторінки Книги реєстрації вихідної кореспонденції AT "Дніпроазот", приєднаної до апеляційної скарги, оскільки про заперечливу позицію Відповідача щодо неотримання ним Вимоги про поставку продукції, AT "Дніпроазот" стало відомо лише з рішення господарського суду.

Водночас, на думку Скаржника, в рішенні Господарського суду Запорізької області необгрунтовано зроблено висновок про відсутність строків поставки продукції, а відтак штрафні санкції нараховані у відповідності до умов Договору. Підстави вважати що Відповідачем не було порушено умови Договору, відсутні.

Скаржник наголошує на тому, що Господарським судом Запорізької області не надано належної оцінки доказам, які були надані Позивачем за первісним позовом з метою підтвердження факту порушення Відповідачем за первісним позовом прийнятих на себе зобов`язань по Договору щодо надання Відповідачем за первісним позовом в рамках Договору та у встановлений п. 9.10 Договору строк податкових накладних, складених в електронній формі та зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, у зв`язку з чим висновки Господарського суду Запорізької області про те, що неналежне виконання умов договору щодо реєстрації податкової накладної у встановлений договором строк не є правопорушенням у сфері господарювання, не відповідають дійсності та спростовуються вищенаведеними поясненнями і матеріалами справи, а тому вимога про стягнення з Відповідача за зустрічним позовом штрафних санкцій за порушення умов Договору є правомірною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Скаржник вважає, що обов`язок надання Відповідачем за первісним позовом в рамках Договору та у встановлений п. 9.10 Договору строк податкових накладних, складених в електронній формі та зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, в розумінні цивільного та господарського законодавства, є господарським зобов`язанням з надання Позивачу за зустрічним позовом відповідних документів, за порушення якого нормами Договору передбачена господарська відповідальність.

Відтак, на думку Скаржника, висновок Господарського суду Запорізької області про те, що неналежне виконання умов договору щодо реєстрації податкової накладної у встановлений договором строк не є правопорушенням у сфері господарювання, що виключає можливість притягнення учасника господарських правовідносин до відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій, є необгрунтованим та таким, що не заснований на дійсних обставинах справи.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство просить суд рішення Господарського суду Запорізької області від 29.01.2020 р. у справі № 908/2562/19 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

В обгрунтування своїх доводів, Товариство посилається на те, що при поданні позовної заяви AT "Дніпроазот" не надано доказів направлення Постачальнику - ТОВ «МІК» у визначений договором спосіб письмових заявок про необхідність поставки кожної партії продукції. Відсутність доказів направлення Постачальнику ТОВ «МІК» у визначений договором спосіб письмових заявок про необхідність поставки кожної партії продукції в свою чергу нівелює момент настання перебігу 20-денного строку поставки. Отже, за даних обставин у Постачальника ТОВ «МІК» не настав строк виконання поставки. Проте, в спірних відносинах строк поставки, встановлений договором, не почав свій перебіг саме через невиконання AT "ДНІПРОАЗОТ" встановлених договором обов`язків. Тобто, наразі має місце прострочення Кредитора, і не було ніякого прострочення Боржника.

Зокрема, Товариство зазначає, що всі обставини, на які посилається AT "Дніпроазот" щодо наявності підстав для стягнення з ТОВ «МІК» пені і штрафів, передбачених договором, є наразі спростовані тим, що AT "Дніпроазот" власноруч допустив невиконання своїх обов язків за договором, без яких строк поставки продукції не почав свій перебіг. Отже, Постачальник - ТОВ «МІК» не порушив строків поставки. Водночас, ТОВ «МІК» було обізнане про асортимент і кількість товару, які були узгоджені специфікаціями до договору, і по мірі готовності до відвантаження певної партії товару мало можливість ініціювати його поставку. При цьому, хоча AT "Дніпроазот" не виконало вищенаведених дій, зі вчиненням яких пов`язується початок перебігу строку для здійснення поставки, але договір поставки № 768546 від 29.01.2016 р. не містить застережень і умов, які б забороняли Постачальнику - ТОВ «МІК» здійснити поставку товару достроково. Фактично, по готовності здійснення певної частини поставки товару за тією чи іншою специфікацією AT "ДНІПРОАЗОТ" не висловлювало своїх заперечень і приймало товар. Про приймання товару без заперечень свідчать надані AT "Дніпроазот" видаткові накладні та акти прийому передачі ТМЦ, ці ж обставини визнаються ТОВ «МІК».

Крім того, у відзиві Товариство посилається на те, що після 29.01.2019 р. усі відносини за договором слід вважати припиненими, адже строк договору закінчився і не подовжувався сторонами. Оскільки 29.01.2019 р. вже закінчився строк дії договору, то усі направлені AT "Дніпроазот" вимоги від 04.04.2019 р. про поставку продукції за позицією № 2 по специфікації № 9 від 22.01.2018 р., претензія № 016/38/Б від 22.04.2019 р., повторна претензія № 016/38/Б від 13.06.2019 р., були направлені вже після закінчення строку дії договору, що не може покладати на ТОВ «МІК» зобов`язань з поставки продукції. Крім того, AT "Дніпроазот" направляло усі вищевказані документи рекомендованими листами, а не листами з описом вкладення, що не дає змогу встановити факт направлення саме документів щодо поставки продукції, адже ТОВ «МІК» заперечує факт отримання таких документів. Крім того, судячи з наданих AT "Дніпроазот" матеріалів слідує, що на всі три відправлення AT "Дніпроазот" надало один і той же чек № 631 від 14.06.2019 р. і повідомлення про вручення.

Товариство також вказує на те, що податкова накладна № 30601 від 06.03.2018 р. була складена за результатами операції з поставки товару одразу 06.03.2018 р. і у встановлений п. 201.10 ст. 201 ПК України строк була подана на реєстрацію у Єдиному реєстрі податкових накладних, а доставлена контрагенту AT "Дніпроазот" ця податкова накладна була 07.03.2018 р., що підтверджується повідомленням про доставку документа адресату. Тобто, наразі не настали визначені умовами пунктів п. 6.11 і п. 6.15 договору підстави для відповідальності ТОВ «МІК», оскільки складання, реєстрація в ЄРПН податкової накладної № 30601 від 06.03.2018 р. і надання її AT "Дніпроазот" відбулося без порушення умов договору поставки № 768546 від 29.01.2016 р. і вимог Податкового кодексу України.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу, AT "Дніпроазот" зазначає, що письмові заявки направлялися Позивачем на електронну адресу Відповідача, зазначену в Договорі, а саме: . Докази направлення цих письмових заявок на електронну адресу Відповідача у Позивача не збереглися у зв`язку з очищенням даних електронної поштової скриньки, з якої вони направлялися, внаслідок її перевантаження. Про направлення Позивачем та отримання Відповідачем вищезазначених письмових заявок Позивача про необхідність поставки продукції по Специфікаціям № 3 від 11.01.2017 р., № 6 від 11.07.2017 р., № 8 від 07.08.2017 р. та № 9 від 22.01.2018 р. свідчать дії Відповідача по поставці продукції за вказаними специфікаціями.

Позивач вказує на те, що оскільки письмові заявки на поставку продукції були направлені Позивачем та отримані Відповідачем, про що свідчать дії Відповідача, виражені у здійсненні поставки продукції за зазначеними специфікаціями до Договору, то строк поставки за специфікаціями № 3 від 11.01.2017 р., № 6 від 11.07.2017 р., № 8 від 07.08.2017 р. та № 9 від 22.01.2018 р. до Договору у Відповідача є таким, що настав.

Позивач вважає, що твердження ТОВ «МІК» про відсутність у нього правових підстав після закінчення строку дії Договору виконувати зобов`язання з поставки товару за цим Договором, не відповідає дійсності, фактичним обставинам справи та чинному законодавству.

Позивач посилається на те, що Відповідач, в порушення п. 9.10 Договору, несвоєчасно надав Позивачу саме зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 30601 від 06.03.2018 р. Таким чином, оскільки ТОВ «МІК» неналежним чином виконало прийняті на себе зобов`язання за Договором, а саме порушило умови щодо своєчасного надання Позивачу податкової накладної, зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних, AT "Дніпроазот" скористалося своїм правом та використало штраф та пеню як міру майнової відповідальності ТОВ за неналежне виконання прийнятих на себе зобов`язань за Договором.

У запереченнях на відповідь на відзив на апеляційну скаргу, ТОВ «МіК» вказує на відсутність доказів направлення письмових заявок поштою AT «Дніпроазот». Твердження AT «Дніпроазот» про часткове виконання поставок також не може замінити визначені пунктами 3.3, 3.4 і пунктів 9 специфікацій договору умови, за яких починає свій перебіг строк виконання поставки, адже у відповідності до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Отже, у спірних відносинах строк поставки, встановлений договором, не почав свій перебіг саме через невиконання AT "Дніпроазот" встановлених договором обов`язків. Доказів протилежного AT "Дніпроазот" не надано.

Також, ТОВ «МІК» вважає, що після закінчення строку дії договору не може продовжити свою дію зобов`язання, яке не виникло або не розпочало перебіг свого строку виконання. Відповідно, оскільки 29.01.2019 р. вже закінчився строку дії договору, то усі направлені AT "Дніпроазот" вимоги після закінчення строку дії договору не можуть покладати на ТОВ «МІК» зобов`язання з поставки продукції, яке не настало у визначений договором спосіб під час його дії.

Щодо стягнення штрафу за нібито несвоєчасне надання податкової накладної №3 0601 від 06.03.2018 р., то ТОВ «МІК» доведено належним чином, що ця податкова накладна була складена за результатами операції з поставки товару одразу 06.03.2018 р., у встановлений п. 201.10 ст. 201 ПК України строк була подана на реєстрацію у Єдиному реєстрі податкових накладних, а доставлена контрагенту AT "Дніпроазот" була 07.03.2018 р., що підтверджується повідомленням про доставку документа адресату. Тобто, наразі не настали визначені умовами пунктів п. 6.11 і п. 6.15 договору підстави для відповідальності ТОВ «МІК», оскільки складання, реєстрація в ЄРПН податкової накладної № 30601 від 06.03.2018 р. і надання її AT "Дніпроазот" відбулося без порушення умов договору поставки № 768546 від 29.01.2016 р. і вимог Податкового кодексу України.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді - Кузнецова І.Л., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного госпоарського суду від 11.03.2020 р. апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Дніпроазот" на рішення Господарського суду Запорізької області від 29.01.2020 р. у справі № 908/2562/19 залишено без руху, надано апелянту строк 10 днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, а саме, надати суду докази доплати судового збору у розмірі 2 881,50 грн.

Недоліки апеляційної скарги усунуто.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Центрального апеляційного госпоарського суду від 30.03.2020 р. відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Дніпроазот" на рішення Господарського суду Запорізької області від 29.01.2020 р., для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Переглядаючи у апеляційному порядку оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг та на підставі встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 29.01.2016 р. між Публічним акціонерним товариством "Дніпроазот" ( правонаступником якого є АТ "Дніпроазот" ) - Покупець та Товариством з обмеженою відповідальністю "МІК" - Постачальник укладено Договір поставки № 768546, за умовами п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується поставити ( передати у власність ) Покупцеві продукцію виробничо-технічного призначення у відповідності до специфікацій ( додатків ) до цього договору, а Покупець - прийняти поставлену продукцію та оплатити її вартість в порядку і строки, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 1.3. договору Постачальник разом з продукцією передає Покупцеві наступний комплект документації на продукцію: видаткову накладну на продукцію, акт приймання-передачі продукції, рахунок-фактуру, товарно-транспортну накладну за формою № 1-ТН, яка наведена у додатку № 7 до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 р. № 363, сертифікат ( паспорт ) якості заводу-виробника та сертифікат відповідності, виданий уповноваженим органом сертифікації України, якщо продукція підлягає обов`язковій сертифікації згідно наказу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005 р. № 28.

За умовами п. 2.4. договору Покупець зобов`язаний оплатити поставлену ( передану ) йому продукцію протягом 60 календарних днів від дати підписання Покупцем акту приймання-передачі продукції, але не раніше моменту отримання Покупцем від Постачальника всіх документів, які підлягають переданню покупцю в обов`язковому порядку відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства України. З метою своєчасної оплати поставленої продукції Покупець зобов`язаний протягом 7 календарних днів від дати підписання Покупцем акту приймання-передачі продукції ініціювати здійснення платежу (гарантованого платежу) на користь Постачальника для повної оплати вартості прийнятої продукції

Відповідно до п. 3.2. договору поставка продукції за цим договором здійснюється окремими партіями на підставі письмових заявок покупця. Письмові заявки покупця на поставку продукції направляються Постачальнику поштою, а також додатково факсимільним зв`язком чи в електронному виді за e-mail: . Постачальник зобов`язаний надати письмове підтвердження про отримання ним від Покупця письмової заявки на поставку продукції ( п. 3.3. договору ).

П. 3.4. договору сторони узгодили, що Постачальник зобов`язаний своєчасно ( у встановлений відповідною специфікацією на поставку продукції або у письмовій заявці покупця строк ) поставити покупцю продукцію ( її партію ) згідно з письмовою заявкою Покупця.

Відповідно до специфікації № 3 від 11.01.2017 р. переданню Покупцеві підлягає продукція на загальну суму 98 763,87 грн.

П. 9 специфікації встановлено, що Постачальник зобов`язаний поставити продукцію Покупцю в повному обсязі протягом 20 календарних днів від дати направлення Покупцем Постачальнику письмової заявки про необхідність поставки продукції.

Відповідно до специфікації № 6 від 11.07.2017 р. переданню Покупцеві підлягає продукція на загальну суму 9 478,00 грн.

П. 9 специфікації встановлено, що Постачальник зобов`язаний поставити продукцію Покупцю в повному обсязі протягом 20 календарних днів від дати направлення Покупцем постачальнику письмової заявки про необхідність поставки продукції.

Відповідно до специфікації № 8 переданню Покупцеві підлягає продукція на загальну суму 68 366,20 грн.

П. 9 специфікації встановлено, що Постачальник зобов`язаний поставити продукцію Покупцю в повному обсязі протягом 20 календарних днів від дати направлення Покупцем Постачальнику письмової заявки про необхідність поставки продукції.

Відповідно до специфікації № 9 від 22.01.2019 р. переданню Покупцеві підлягає продукція на загальну суму 43 620,00 грн.

П. 5 специфікації встановлено, що Постачальник зобов`язаний поставити продукцію Покупцю в повному обсязі протягом 15 календарних днів від дати направлення Покупцем Постачальнику письмової заявки про необхідність поставки продукції.

Місцевим господарським судом встановлено, що: за видатковою накладною № РН-04/03/04 від 03.04.2017 р. передано товар на суму 18 520,30 грн., сторонами підписано акт приймання-передачі ТМЦ від 04.04.2017 р.; за видатковою накладною № РН-06/06/01 від 06.06.2017 р. передано товар на суму 40 195,80 грн., сторонами підписано акт прийому-передачі ТМЦ від 06.06.2017 р.; за видатковою накладною № РН-06/06/02 від 06.06.2017 р. передано товар на суму 574,98 грн., сторонами підписано акт прийому-передачі ТМЦ від 06.06.2017 р.; за видатковою накладною № РН-10/27/04 від 27.10.2017 р. передано товар на суму 66 218,66 грн., сторонами підписано акт приймання-передачі ТМЦ від 27.10.2017 р.; за видатковою накладною № РН-10/27/03 від 27.10.2017 р. передано товар на суму 2 225,99 грн., сторонами підписано акт приймання-передачі ТМЦ від 30.10.2017 р.; за видатковою накладною № РН-11/02/02 від 02.11.2017 р. поставлено товар на суму 142,80 грн., сторонами підписано акт приймання-передачі ТМЦ від 03.11.2017 р.; за видатковою накладною № РН-12/06/01 від 06.12.2017 р. поставлено товар на суму 6 720,00 грн., сторонами підписано акт прийому-передачі ТМЦ від 06.12.2017 р.; за видатковою накладною № РН-03/06/04 від 06.03.2018 р. передано товар на суму 38 445,00 грн., сторонами підписано акт приймання-передачі ТМЦ від 09.03.2018 р.

Посилаючись на порушення постачальником строків поставки продукції та на поставку продукції не в повному обсязі, Позивач за первісним позовом просить стягнути з Відповідача пеню та штраф, передбачені п. 6.8. договору, а також зобов`язати Відповідача за первісним позовом виконати свої зобов`язання щодо поставки продукції на суму 83 628,75 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову, Відповідач ( Позивач за зустрічним позовом ) звернувся до суду з вимогою стягнути з Акціонерного товариства "Дніпроазот" ( Відповідача за зустрічним позовом ) інфляційні втрати у розмірі 3 594,60 грн за період квітень 2019 року - лютий 2019 року та 3 % річних у розмірі 1 008,00 грн за період 10.05.2018 р. по 24.03.2019 р..

В обґрунтування зустрічного позову ТОВ "МІК" посилається на те, що за видатковою накладною № РН-03/06/04 від 06.03.2018 р. Покупцеві поставлено товар на суму 38 445,00 грн, Відповідачем за зустрічним позовом товар прийнятий, що підтверджується актом приймання-передачі від 09.03.2018 р., у відповідності до п. 2.4. договору оплата мала бути здійснена до 08.05.2018 р., натомість кошти сплачені 25.03.2019 р.. Враховуючи прострочення Відповідачем за зустрічним позовом виконання свого зобов`язання щодо оплати поставлено товару Позивачем нараховано інфляційних втрат та 3% річних за період з 10.05.2018 р. по 24.03.2019 р. ( при цьому в позові помилково зазначено період прострочення з 10.09.2018 р. по 24.03.2019 р., натомість розрахунок виконано за період з 10.05.2018 р. по 24.03.2019 р. ).

Щодо позовних вимог за зустрічним позовом, місцевим господарським судом встановлено, що відповідно до видаткової накладної № РН-03/06/04 від 06.03.2018 р. АТ "Дніпроазот" поставлено продукції на суму 38 445,00 грн. Покупцем вартість отриманої продукції у розмірі 38 445,00 грн. сплачена платіжним дорученням № 1960 від 25.03.2019 р., відтак обов`язок щодо оплати отриманої продукції виник у Відповідача за зустрічним позовом з 08.05.2018 р.

В основу оскаржуваного рішення про відмову в заявлені позовних вимог АТ "Дніпроазот" про стягнення пені та штрафу за порушення строків поставки товару та поставку товару не в повному обсязі та про часткове задоволення позовних вимог за зустрічним позовом, покладено висновок місцевого господарського суду про відсутність підстав для застосування до Відповідача за первісним позовом заходів відповідальності, передбачених п. 6.8. договору, а також відсутні підстави для зобов`язання Відповідача поставити продукцію на суму 83 628,75 грн., оскільки докази направлення заявок про необхідність поставки продукції відсутні, відтак і встановлений договором 20-денний строк виконання зобов`язання щодо поставки товару не настав. Щодо вимоги АТ "Дніпроазот" про стягнення з ТОВ "МІК" пені та штрафу за порушення строків реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних, суд першої інстанції зазначив, що невиконання або неналежне виконання таких умов Договору ( здійснення реєстрації податкової накладної тощо ) не є правопорушенням у сфері господарювання, що відповідно до вимог ст. 218, ч. 1 ст. 230 ГК України виключає можливість притягнення учасника господарських правовідносин до відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій, пославшись на аналогічний правовий висновок зазначений в постанові Верховного Суду від 02.05.2018 р. по справі № 908/3565/16.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, Акціонерне товариство "Дніпроазот" подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення місцевого суду скасувати в частині відмови в задоволені первісного позову, та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається із тексту апеляційної скарги у цій справі, рішення суду першої інстанції ним оскаржуються лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог за первісним позовом, а відтак, враховуючи, що рішення в частині часткового задоволенні вимог за зустрічним позовом сторонами не оскаржується, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, що стосуються первісного позову погоджується з висновками суду попередньої інстанції про відсутність підстав для задоволення первісного позову з огляду на таке.

Отже, сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні Відповідача до сплати штрафних санкцій за порушення ( прострочення у виконанні ) зобов`язань зі своєчасної поставки, обумовленої в договорі продукції.

Беручи до уваги правову природу укладеного Договору поставки № 768546 від 29.01.2016 р., кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки, які (приписи), в свою чергу, згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України передбачають можливість застосування загальних положень про купівлю-продаж.

Викладене зумовлює погодження із доводами місцевого суду щодо визначення норм матеріального права, у світлі яких має вирішуватися питання відносно розглядуваного спору.

Беручи до уваги встановлену ст. 204 ЦК України та не спростовану в межах цієї справи в порядку ст. 215 цього Кодексу презумпцію правомірності означеного договору, апеляційний суд вважає його належною у розумінні ст. ст. 11, 509 ЦК України та ст. ст. 173, 174 ГК України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов`язків сторін.

Як встановлено ч. 1 ст. 265 ГК України, ст. ст. 655, 662 та 663 ЦК України, Продавець зобов`язаний передати товар, визначений у договорі купівлі-продажу у строк, встановлений договором, разом з товаросупровідними документами. Означений обов`язок ч.1 ст.712 цього Кодексу безпосередньо закріплений і для договору поставки.

Наразі, отримання коштів (штрафних санкцій) за прострочення виконання такого зобов`язання з поставки товару є належним об`єктом судового захисту у розумінні ст. 5 ГПК України та ст. 15 ЦК України правом Позивача, примушення Відповідача до сплати яких - є належним способом судового захисту у разі наявності порушення такого зобов`язання з боку останнього.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 202 ГК України та ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи викладене, Відповідач не має правових підстав для ухилення від виконання обов`язку із здійснення своєчасної поставки товару за договором, що зумовлює право Позивача у разі несвоєчасної поставки товару на нарахування у відповідності до п. 6.11. та п. 6.8. його умов штрафних санкцій, а саме штрафу та пені.

П. 6.8. договору встановлено, що за порушення строку поставки продукції постачальник сплачує покупцеві пеню в розмірі 1 % вартості непоставленої та/або несвоєчасно поставленої продукції за кожний день прострочення поставки. За порушення строків поставки продукції більше ніж на 15 календарних днів, постачальник додатково до пені, і не виключаючи її, сплачує покупцю штраф у розмірі 10 % вартості непоставленої та/або несвоєчасно поставленої продукції.

Як вже зазначалося, умовами договору та специфікацій до договору передбачено, що Постачальник зобов`язаний поставити продукцію покупцю в повному обсязі протягом 20 ( 15 за специфікацією № 9 ) календарних днів від дати направлення покупцем постачальнику письмової заявки про необхідність поставки продукції.

АТ "Дніпроазот" в обґрунтування прострочення відповідачем строку поставки товару посилається на те, що останньому надсилалися заявки про необхідність поставки товару: № 03-01си від 30.03.2017 р. ; № 03-01сн від 29.08.2017 р.; № 014-ЗСН від 29.09.2017 р. ; № 03-01сц від 25.10.2017 р.; № 03-01сн від 27.11.2017 р.; № 014-3/сн від 27.02.2018 р..

За умовами п. 3.3. договору, письмові заявки Покупця на поставку продукції направляються Постачальнику поштою, а також додатково факсимільним зв`язком чи в електронному виді за e-mail: . Постачальник зобов`язаний надати письмове підтвердження про отримання ним від покупця письмової заявки на поставку продукції.

Також, Позивач посилається на направлення на адресу Відповідача вимоги про поставку продукції № 702/01-6 від 04.04.2019 р., відповідно до якої просить поставити на адресу АТ "Дніпроазот" передбачену позицією 2 специфікації № 9 продукцію на суму 5 175,00 грн.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких судвстановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Отже, відповідно до правил доказування Позивач в обгрунтування своїх позовних вимог та посилаючись на направлення заявок про необхідність поставки продукції, повинен довести зазначені обставини.

Однак, як встановив суд першої інстанції, Позивач за первісним позовом не надав належних доказів на підтвердження направлення на поштову та електронну адреси Відповідача за первісним позовом заявок про необхідність поставлення продукції, як не надав і доказів отримання Постачальником зазначених заявок. Крім того, надані Позивачем повідомлення про вручення поштового відправлення та фіскальний чек від 04.04.2019 р. не є належними доказами направлення Відповідачеві вимоги про поставку продукції № 702/01-6 від 04.04.2019 р., оскільки із зазначених документів без надання опису вкладення в рекомендоване відправлення неможливо ідентифікувати який саме документ надіслано Відповідачеві.

З огляду на викладене апеляційний господарський суд погоджується з висновком господарського суду про те, що оскільки докази направлення заявок про необхідність поставки продукції відсутні, відтак і встановлений договором 20-денний строк виконання зобов`язання щодо поставки товару не настав та, як наслідок, відсутні підстави для застосування до Відповідача за первісним позовом заходів відповідальності, передбачених п. 6.8. договору, а також відсутні підстави для зобов`язання відповідача поставити продукцію на суму 83 628,75 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги пов`язаних із відмовою у задоволені вимоги АТ "Дніпроазот" про стягнення з ТОВ "МІК" пені та штрафу за порушення строків реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В обґрунтування вимоги про стягнення штрафних санкцій за порушення Відповідачем строку реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних Позивач за первісним позовом посилається на п. 6.11 та п. 6.15 договору.

П. 6.11. договору визначено, що за кожне порушення зобов`язань, передбачених пунктами 1.3, 4.2, 6.5, 9.3, 9.4, 9.7, 9.9 - 9.14 договору, а також у разі ненадання або несвоєчасного надання податкових накладних чи надання податкових накладних, складених з порушенням вимог, передбачених цим договором чи законодавством України, та/або не зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, а також за кожний випадок допущення Постачальником будь-якого з порушень, передбачених п. 6.7. договору, Постачальник сплачує Покупцеві штраф у розмірі 20 % загальної вартості продукції, яка передбачена відповідною специфікацією на поставку продукції за договором.

Відповідно до п. 6.15. договору за порушення строку (терміну) надання документів, які підлягають переданню постачальником покупцю у відповідності до умов цього договору та/або вимог чинного законодавства, постачальник зобов`язаний сплатити покупцеві пеню у розмірі 0,1% загальної вартості продукції, яка передбачена відповідною специфікацією на поставку продукції до договору, за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до п. 9.10 договору Постачальник зобов`язаний протягом трьох календарних днів від дня виникнення у нього податкових зобов`язань з податку на додану вартість за операціями, які здійснені за цим договором, скласти та надати покупцю податкову накладну, оформлену з дотриманням вимог Податкового кодексу України та інших вимог законодавства України, у тому числі з дотриманням умов щодо її реєстрації у цей же строк в Єдиному реєстрі податкових накладних.

За умовами п. 9.11 договору Постачальник зобов`язується своєчасно і в повному обсязі декларувати свої податкові зобов`язання за цим договором, шляхом подання до контролюючих органів податкової звітності, складеної та заповненої за формою та у відповідності до вимог законодавства України.

Відповідно до п. 201.1, абзаців 1, 2 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку на додану вартість зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку на додану вартість, що відносяться до податкового кредиту.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: - для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

При цьому, господарським судом установлено, що податкова накладна № 30601 від 06.03.2018 р. зареєстрована 15.03.2018 р., тобто Відповідач своєчасно здійснив дії щодо реєстрації податкової накладної в ЄРПК.

Отже, встановлюючи відповідальність Постачальника у вигляді штрафу в розмірі 20 % загальної вартості продукції, яка передбачена відповідною специфікацією на поставку продукції за договором, сторони тим самим фактично передбачили компенсацію Покупцеві негативних наслідків, що можуть у нього виникнути в разі невиконання Постачальником передбаченого нормами податкового законодавства зобов`язання зі складення та реєстрації податкової накладної та неможливості Покупцем у зв`язку з цим отримати податковий кредит.

Тобто, передбачена зазначеними пунктами Договору відповідальність Постачальника не пов`язана з виконанням ним своїх основних зобов`язань за Договором, оскільки виникає в разі невиконання Постачальником приписів податкового законодавства.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Ч. 2 ст. 217 ГК України установлено, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Ч. 1 ст. 218 ГК України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Отже, невиконання ТОВ "МІК" зобов`язання, яке виникає не перед контрагентом за договором поставки, а з податкових правовідносин, не може бути підставою для покладення на Постачальника господарської відповідальності у вигляді штрафної санкції, яка може наставати за фактом порушення стороною умов Договору поставки або, маючи компенсаційну природу, за фактом настання реальних негативних наслідків у іншої сторони.

За своєю правовою природою це зобов`язання є податковим, яке регулюється нормами податкового законодавства та за порушення якого нормами Податкового кодексу України передбачена окрема відповідальність, а тому, невиконання або неналежне виконання таких умов Договору (ненадання зареєстрованої податкової накладної протягом трьох календарних днів від дня виникнення податкових зобов`язань) не є правопорушенням у сфері господарювання та відповідно до вимог ст. 218, ч. 1 ст. 230 ГК України виключає можливість притягнення учасника господарських правовідносин до відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій.

Доводи Скаржника про те, що висновки Господарського суду Запорізької області про те, що неналежне виконання умов договору щодо реєстрації податкової накладної у встановлений договором строк не є правопорушенням у сфері господарювання, не відповідають дійсності - суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки невиконання або неналежне виконання таких умов Договору ( здійснення реєстрації податкової накладної тощо ) не є правопорушенням у сфері господарювання та не може бути підставою для покладення на сторону господарської відповідальності у вигляді штрафної санкції. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.04.2018 р. у справі № 902/380/17, від 07.02.2019 р. у справі № 913/272/18, від 18.11.2019 р. у справі № 904/5949/18.

Зі змісту ст. ст. 3, 173 ГК України вбачається, що зобов`язанням (господарським зобов`язанням) є обов`язки сторін вчинити дії, які спрямовані на досягнення мети договору. З урахуванням викладеного, обумовлені у договорі обов`язки відповідача щодо надання та реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних, не є господарським зобов`язанням та/або правилом здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання цих умов договору не є правопорушенням у сфері господарювання, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 230, ст. 218 ГК України виключає можливість притягнення учасника господарських правовідносин до відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 р. у справі № 908/3565/16.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними Відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених місцевим господарським судом обставинах справи та відповідають нормам процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Дніпроазот" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 29.01.2020 р. у справі № 908/2562/19 залишити без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта - Акціонерне товариство "Дніпроазот".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню у зв`язку із малозначною справою, крім випадків передбачених ч. 2 п. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя І.М.Кощеєв

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя О.В. Чус