УХВАЛА

м. Київ

04.06.2020Справа № 910/5446/20

Господарський суд м. Києва у складі судді Привалова А.І., розглянувши

зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАРДА СПЕЦБУД МОНТАЖ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УБМ-ГРУП"

про визнання недійними актів

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УБМ-ГРУП" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАРДА СПЕЦБУД МОНТАЖ" про стягнення 290 558,58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором №30/19 від 01.08.2019 в частині повної оплати наданих позивачем послуг, внаслідок чого виникла заборгованість 279 375,94 грн, за прострочення сплати якої додатково нараховані пеня в сумі 9785,76 грн та 3% річних - 1396,88 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2020 відкрито провадження у справі №91/5446/20 та прийнято позовну заяву до розгляду. Розгляд справи ухвалено здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВАРДА СПЕЦБУД МОНТАЖ" звернулося до Господарського суду міста Києва з зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УБМ-ГРУП" про визнання недійсними Актів здачі-приймання робіт (надання послуг) № 82 від 31.01.2020 та № 83 від 31.01.2020, підписані на виконання договору № 30/19 від 01 серпня 2019 року, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Убм-Груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Варда Спецбуд Монтаж».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Дослідивши подану позовну заяву суд дійшов висновку, що у відкритті провадження слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.06.2007 № 2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття "обмеження основоположних прав і свобод" від прийнятого у законотворчій практиці поняття "фіксація меж самої сутності прав і свобод" шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту 10 мотивувальної частини).

При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 № 9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Так, в силу ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Статтею 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Найвищим судом у системі судоустрою є Верховний Суд. Систему судоустрою складають: 1) місцеві суди; 2) апеляційні суди; 3) Верховний Суд.

Згідно з ч. 3 ст. 22 названого Закону, місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

В основу визначення підвідомчості покладено два критерії: суб`єктний склад правовідносин і характер діяльності суб`єктів (характер спірного правовідношення).

Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Підвідомчість справ загальним і господарським судам визначається законодавством, а у разі відсутності прямої вказівки закону застосовується принцип розмежування підвідомчості за суб`єктним складом.

Як вбачається зі змісту зустрічної позовної заяви, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Убм-Груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Варда Спецбуд Монтаж», на виконання якого були складені та підписані Акти здачі-приймання робіт (надання послуг) № 82 від 31.01.2020 та № 83 від 31.01.2020

Частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права й обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України).

Водночас, Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Ведення зазначених документів передбачено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88.

Акт здачі-приймання робіт - документ, який фіксує закінчення будь-яких робіт та приймання їх замовником за кількістю та якістю, та не є правочином за своєю правовою природою.

З огляду на викладене, позовні вимоги про визнання недійними Актів здачі-приймання робіт є нічим іншим як встановленням фактів, що мають юридичне значення.

Юридичні факти можуть встановлюватися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право цивільне. Його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог.

При цьому, як вбачається з зустрічної позовної заяви Договір №30/19 від 01.08.2019, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Убм-Груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Варда Спецбуд Монтаж», на виконання якого за оспорюваними Актами здійснювалась здачі-приймання робіт, заявником зустрічного позову не оскаржується.

Таким чином, Господарський процесуальний кодекс України не містить положень щодо підвідомчості таких спорів господарським судам. Отже, категорія спорів щодо встановлення певних юридичних фактів у правовідносинах між юридичними особами не підвідомча господарським судам. Такі факти можуть встановлюватись господарським судом під час розгляду справи, яку віднесено до юрисдикції господарського суду чинним законодавством, тобто у разі, коли позивач звертається з позовом за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Такий правовий висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеної у постанові від 14.01.2002, постанові Вищого господарського суду України від 08.10.2009 у справі № 16/121, від 02.02.2010 у справі № 6/444.

Вимоги про встановлення юридичних фактів не підвідомчі господарським судам України, відтак, зазначене є підставою для відмови у прийнятті даної позовної заяви.

Відповідно до п. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у прийнятті зустрічної позовної заяви Товариству з обмеженою відповідальністю "ВАРДА СПЕЦБУД МОНТАЖ" на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 175, 234 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "ВАРДА СПЕЦБУД МОНТАЖ" у прийнятті зустрічної позовної заяви.

2. Зустрічну позовну заяву з додатками повернути заявнику.

3. Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 255, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.І. Привалов