ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/1055/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Стеріоні В.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Задорожної Наталі Вікторівни ( АДРЕСА_1 ; ІПН: НОМЕР_1 )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "РВЗ Україна" (61082, м. Харків, пр-т. Московський, 144-А; )
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

06 квітня 2020 року Фізична особа-підприємець Задорожна Наталя Вікторівна звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "РВЗ Україна", в якій просить суд:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РВЗ Україна" на користь Фізичної особи-підприємця Задорожної Наталі Вікторівни заборгованість у сумі 1 907 792,52грн.;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РВЗ Україна" на користь Фізичної особи-підприємця Задорожної Наталі Вікторівни судовий збір у розмірі 28 616,91грн.

В обґрунтування позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати за договором купівлі-продажу від 15.01.2019 №0201.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09 квітня 2020 року прийнято позовну заяву (вх.№1055/20 від 07 квітня 2020 року) до розгляду та відкрити провадження у справі №922/1055/20 за правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 06 травня 2020 року. Відповідачу, згідно статті 165 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов. Роз`яснено відповідачу, що відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Позивачу, згідно статті 166 ГПК України, встановлено строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання. Встановлено відповідачу строк 5 днів на подання заперечень на відповідь позивача на відзив, оформлених відповідно до ст. 167 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06 травня 2020 року відкладено підготовче засідання на 27 травня 2020 року.

У підготовче засідання 27 травня 2020 року позивач не з`явилась, явку свого представника не забезпечила, проте 27 травня 2020 року надала клопотання (вх.№11880 від 27 травня 2020 року) про розгляд справи за відсутності представника позивача на підставі наявних у справі матеріалів.

У підготовче засідання 27 травня 2020 року відповідач не з`явився, проте 04 травня 2020 року надав відзив на позов (вх.№10168 від 04.05.2020), в якому зазначив, що останній факт наявності заборгованості перед позивачем у розмірі 1 907 792,52 грн. не спростовує.

Частиною 3 статті 185 ГПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Так, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано під час розгляду справи, обумовлені чинним Господарським процесуальним кодексом України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами та за відсутності представників сторін.

У судовому засіданні 27 травня 2020 року судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Разом з тим, 27 травня 2020 року після судового засідання від відповідача надійшло клопотання (вх.№11921 від 27.05.2020), в якому просив суд розгляд справи здійснювати на підставі наявних у справі матеріалів за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

15 січня 2020 року між Фізичною особою-підприємцем Задорожною Наталією Вікторівною (продавець) та Товариства з обмеженою відповідальністю "РВЗ Україна" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу № 0201 (надалі - Договір) (а.с.8-11 т.1).

Відповідно до пункту 1.1. Договору, на умовах, в порядку та строки, визначені цим договором, продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти й оплатити майно (далі - продукція), перелік і кількість якого вказані в специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору.

Ціна договору визначається сумарною вартістю продукції, згідно зі Специфікаціями. Вартість тари та пакування входить до ціни договору та не оплачується покупцем додатково (п.2.1.Договору).

Продукція, що поставляється продавцем, оплачується покупцем у національній валюті України за цінами, зазначеними у специфікаціях (п.2.2.Договору).

Умови оплати зазначаються у відповідних специфікаціях до даного договору. Оплата проводиться на підставі рахунка-фактури (п.2.3.Договору).

Зобов`язання покупця по оплаті продукції вважаються виконаними в момент зарахування коштів на поточний рахунок продавця (п.2.4.Договору).

У момент передачі продукції продавець зобов`язаний надати покупцеві наступні оригінали товаросупроводжувальні документи: рахунок-фактуру, видаткову накладну. Зазначені документи повинні бути оформлені відповідно до вимог діючого законодавства України (п.3.3.Договору).

Зобов`язання продавця по поставці продукції вважаються виконаними з моменту передачі (надання) продукції в розпорядження покупця (перевізника) в пункті поставки відповідно до зазначених умов поставки та повного пакету документів, зазначених в п. 3.4 договору (п.3.4.Договору).

У випадку порушення зобов`язань, що виникають із цього договору, сторони несуть відповідальність згідно з умовами цього договору (п.5.1.Договору).

Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії цього договору, але в будь-якому випадку сторони обмежені строками позовної давності відповідно до законодавства України (п.5.2.Договору).

Відповідно до специфікації №1 від 15 січня 2019 року, встановлено строк поставки протягом 20 робочих днів від дати підписання даної специфікації, тобто до 12 лютого 2019 року включно (надалі - Специфікація №1) (а.с.12 т.1).

Позивач свої зобов`язання виконав, поставив товар на загальну суму 1 215 934,56 грн., що підтверджується засвідченою підписами та печатками сторін видатковою накладною № 78 від 21.02.2019 (а.с.15 т.1).

Пунктом 4 Специфікації № 1 визначено умови оплати - протягом 20 банківських днів з дати поставки товару, зазначеній в акті прийому-передачі або видатковій накладній.

Таким чином відповідач повинен був здійснити оплату за Специфікацією № 1 у строк до 25.03.2019 включно.

Як зазначає позивач, відповідачем оплата в рамках Специфікації № 1 до договору не здійснена.

Відповідно до специфікації № 2 від 15 січня 2019 року, позивач в рамках Договору надав відповідачу послуги з механічної обробки відливок, які поставлялися за Специфікацією № 1 (надалі - Специфікація №2) (а.с.13 т.1).

Пунктом 5 Специфікація №2 визначено строк надання послуг протягом 20 робочих днів від дати підписання даної специфікації, тобто до 12 лютого 2019 року включно.

Позивач свої зобов`язання виконав, надав послуги на загальну суму у розмірі 93 000,00 грн., що підтверджується актом наданих послуг від 21.02.2019 (а.с.16 т.1).

Пунктом 4 Специфікації № 2 визначено умови оплати - протягом 20 банківських днів з дати підписання акту наданих послуг.

Отже відповідач повинен був здійснити оплату за Специфікацією № 2 у строк до 22.03.2019 включно.

Як зазначає позивач, відповідачем оплата в рамках Специфікації №2 до договору не здійснена.

Відповідно до специфікації № 3 від 28 січня 2020 року, строк поставки встановлено протягом 21 робочого дня від дати підписання даної специфікації, тобто до 26.02.2019 включно.

Позивач свої зобов`язання виконав, поставив продукцію на суму 1 072 689,60 грн., що підтверджується видатковою накладною № 83 від 25.02.2019 (а.с.17 т.1).

Пунктом 4 Специфікації № 3 сторони погодили умови оплати - протягом 20 банківських днів з дати поставки товару, зазначеній в акті прийому-передачі або видатковій накладній.

Отже відповідач повинен був здійснити оплату за Специфікацією № 3 у строк до 26.03.2019 включно.

Як зазначає позивач, відповідачем оплата в рамках Специфікації № 3 до договору не здійснена.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами, а саме: №12/09 від 14.05.2019, №18/09 від 19.09.2019 та №32/09 від 31.01.2020 погасити заборгованість за поставлену продукцію, яка виникла за договором купівлі-продажу № 0201 від 15.01.2019.

У відповідь на вимогу №18/09 від 19.09.2019 відповідач листом №56 від 26.09.2019 повідомив, що не має можливості сплатити заборгованості через невиконання його контрагентом - AT «Українська залізниця» в особі ВП Моторвагонного депо Чернігів РФ «Південно-Західна залізниця» за договором №ПЗ/НРП-181959/НЮ від 30.12.2018 зобов`язань з оплати та просив відстрочити оплату заборгованості (а.с.20 т.1).

Однак станом на дату подачі позовної заяви заборгованість за поставлену продукцію та надані послуги відповідачем не сплачена, що і стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підстави виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інші правочинів.

Пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України вcтановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В частині 1 статті 629 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 статті 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

В частині 1 статті 530 ЦК України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання договором купівлі-продажу №0201 від 15.01.2019 виконав належним чином.

В свою чергу відповідач не заперечує наявності заборгованості за договором купівлі-продажу №0201 від 15.01.2019 у розмірі 1 907 792,52 грн.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що відповідач заборгованість за договором купівлі-продажу №0201 від 15.01.2019 у розмірі 1 907 792,52 грн. визнав в повному обсязі, суд дійшов висновку, що заборгованість за договором купівлі-продажу №0201 від 15.01.2019 у розмірі 1 907 792,52 грн. належним чином доведена, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду по суті визнав позов, у відповідності до частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України, витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у розмірі 14 308,46 грн., а 14 308,46 грн. судового збору повернути позивачу з державного бюджету.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Фізичної особи-підприємця Задорожної Наталі Вікторівни до Товариства з обмеженою відповідальністю "РВЗ Україна" - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РВЗ Україна" (61082, м. Харків, пр-т. Московський, 144-А; ) на користь Фізичної особи-підприємця Задорожної Наталі Вікторівни ( АДРЕСА_1 ; ІПН: НОМЕР_1 ) заборгованість у розмірі 1 907 792 (один мільйон дев`ятсот сім тисяч сімсот дев`яносто дві) грн. 52 коп. та судовий збір у розмірі 14 308 (чотирнадцять тисяч триста вісім) грн. 46 коп.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Управлінню державної казначейської служби України у Шевченківському районі міста Харкова повернути Фізичній особі-підприємцю Задорожній Наталії Вікторівні ( АДРЕСА_1 ; ІПН: НОМЕР_1 ) з державного бюджету 50% сплаченого судового збору у розмірі 14 308 (чотирнадцять тисяч триста вісім) грн. 46 коп.

Оригінал платіжного доручення № 3 від 24 березня 2020 року на суму 28 616,91 грн. залишається в матеріалах справи.

Рішення в частині повернення позивачу з державного бюджету судового збору є виконавчим документом.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням п.п.17.5 п.17 Перехідних положень та п.4 Прикінцевих положень Кодексу.

Повне рішення складено "01" червня 2020 р.

Суддя Т.О. Пономаренко