УХВАЛА

м. Київ

01.06.2020Справа № 910/6477/20

Господарський суд м. Києва у складі судді Привалова А.І., розглянувши

позовну заяву Державного підприємства "Дослідне господарство "Пантелеймонівське" Інституту рослинництва імені В.Я. Юр`єва Національної академії аграрних наук України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Танатан"

про визнання правочинів недійними,

УСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Державного підприємства " Дослідне господарство "Пантелеймонівське" Інституту рослинництва імені В.Я. Юр`єва Національної академії аграрних наук України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Танатан" про визнання недійсними правочинів, вчинених між Державним підприємством дослідним господарством «ПАНТЕЛЕЙМОНІВСЬКЕ» Інституту рослинництва ім. В.Я. Юр`єва Національної України та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАНАТАН» на виконання договору поставки засобів захисту рослин № 11/03 від 11.03.2019 у формі видаткових накладних, а саме: видаткову накладну №РН-0000020 від 03.06.2019 на суму 34 200 грн з ПДВ; видаткову накладну №РН-0000011 від 22.04.2015 на суму 399 000 грн з ПДВ; видаткову накладну № PH- 0000001 від 21.03.2019 на суму 399 000 грн з ПДВ.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Дослідивши подану позовну заяву суд дійшов висновку, що у відкритті провадження слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.06.2007 № 2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття "обмеження основоположних прав і свобод" від прийнятого у законотворчій практиці поняття "фіксація меж самої сутності прав і свобод" шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту 10 мотивувальної частини).

При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 № 9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Так, в силу ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Статтею 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Найвищим судом у системі судоустрою є Верховний Суд. Систему судоустрою складають: 1) місцеві суди; 2) апеляційні суди; 3) Верховний Суд.

Згідно з ч. 3 ст. 22 названого Закону, місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

В основу визначення підвідомчості покладено два критерії: суб`єктний склад правовідносин і характер діяльності суб`єктів (характер спірного правовідношення).

Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Підвідомчість справ загальним і господарським судам визначається законодавством, а у разі відсутності прямої вказівки закону застосовується принцип розмежування підвідомчості за суб`єктним складом.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, між Державним підприємством дослідним господарством «ПАНТЕЛЕЙМОНІВСЬКЕ» Інституту рослинництва ім. В.Я. Юр`єва Національної України та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАНАТАН» було укладено Договір поставки засобів захисту рослин № 11/03 від 11.03.2019, на виконання якого за видатковими накладними №РН-0000020 від 03.06.2019; №РН-0000011 від 22.04.2019; №PH- 0000001 від 21.03.2019 передано товар на загальну суму 832 200,00 грн.

Частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права й обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України).

Водночас, Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Ведення зазначених документів передбачено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88.

Накладна - документ, що використовується при передачі товарно-матеріальних цінностей від однієї особи іншій. Видаткова накладна фіксує факт отримання/передачі товарів або послуг і по суті завершує купівлю-продажу між продавцем і покупцем, а отже не є правочином за своєю правовою природою.

З огляду на викладене, позовні вимоги про визнання недійними видаткових накладних, за яким здійснено поставку товару на виконання укладеного між сторонами договору, є нічим іншим як встановленням фактів, що мають юридичне значення.

Юридичні факти можуть встановлюватися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право цивільне. Його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог.

При цьому, як вбачається з позовної заяви Договір поставки засобів захисту рослин №11/03 від 11.03.2019, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАНАТАН» та Державним підприємством дослідним господарством «ПАНТЕЛЕЙМОНІВСЬКЕ» Інституту рослинництва ім. В.Я. Юр`єва Національної України, на виконання якого за оспорюваними накладними здійснювалась поставка товару, заявником позову не оскаржується.

Таким чином, Господарський процесуальний кодекс України не містить положень щодо підвідомчості таких спорів господарським судам. Отже, категорія спорів щодо встановлення певних юридичних фактів у правовідносинах між юридичними особами не підвідомча господарським судам. Такі факти можуть встановлюватись господарським судом під час розгляду справи, яку віднесено до юрисдикції господарського суду чинним законодавством, тобто у разі, коли позивач звертається з позовом за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Такий правовий висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеної у постанові від 14.01.2002, постанові Вищого господарського суду України від 08.10.2009 у справі № 16/121, від 02.02.2010 у справі № 6/444.

Вимоги про встановлення юридичних фактів не підвідомчі господарським судам України, відтак, зазначене є підставою для відмови у прийнятті даної позовної заяви.

Також, з Єдиного державного реєстру судових рішень, судом встановлено, що рішенням Господарського суду Харківської області від 28.05.2020 у справі № 922/91/20 стягнуто з Державного підприємства "Дослідне господарство "Пантелеймонівське" Інституту рослинництва імені В.Я. Юр`єва Національної академії аграрних наук України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Танатан" заборгованість за Договором поставки у розмірі 832200,00 грн., пеню у розмірі 41963,96 грн., 36 % річних у розмірі 50887,36 грн., штраф у розмірі 832200,00 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 26358, 77 грн.

У вказаному рішенні встановлено, що ТОВ "Танатан" належним чином виконало взяті на себе зобов`язання з поставки товару за договором поставки засобів захисту рослин № 11/03 від 11.03.2019, поставивши Державному підприємству "Дослідне господарство "Пантелеймонівське" Інституту рослинництва імені В.Я. Юр`єва Національної академії аграрних наук України за період з 21.03.2019 по 03.06.2019 товару на загальну суму 832200,00 грн., що підтверджується: видатковою накладною №РН-0000001 від 21.03.2019 на суму 399000,00 грн., видатковою накладною №РН-0000011 від 22.04.2019 на суму 399000,00 грн., видатковою накладною №РП-0000020 від 03.06.2019 на суму 34200,00 грн., товарно-транспортною накладною №1 від 09.04.2019, товарно-транспортною накладною №РН-0000011 від 22.04.2019, товарно-транспортною накладною №РП-0000020 від 03.06.2019.

Отже, видаткові накладні №РН-0000020 від 03.06.2019, №РН-0000011 від 22.04.2015, № PH- 0000001 від 21.03.2019 як юридичні факти були предметом дослідження у справі №922/91/20.

Відповідно до п. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у прийнятті позовної заяви Державному підприємству "Дослідне господарство "Пантелеймонівське" Інституту рослинництва імені В.Я. Юр`єва Національної академії аграрних наук України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 175, 234 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Державному підприємству "Дослідне господарство "Пантелеймонівське" Інституту рослинництва імені В.Я. Юр`єва Національної академії аграрних наук України у відкритті провадження у справі.

2. Позовну заяву з додатками повернути заявнику.

3. Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 255, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.І. Привалов