Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/269/20

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Сікорської Н.А.

секретар судового засідання: Макарчук В.І.,

за участю представників сторін:

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РДО Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросвіт-Житомир"

про стягнення 47 390,92 грн

Процесуальні дії по справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "РДО Україна" звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросвіт-Житомир" про стягнення 17542,59грн заборгованості, 21653,58грн 20% річних та 8194,75грн інфляційних.

Ухвалою від 16.03.2020 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті суд призначив на 14.04.2020.

Ухвалою від 14.04.2020 суд відклав розгляд справи по суті на 05.05.2020.

Ухвалою від 05.05.2020 суд відклав розгляд справи по суті на 26.05.2020.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем договору №348/18-ЖТ/ЗЧ поставки запасних частин до сільськогосподарської техніки на умовах розстрочення платежу від 17.10.2019 в частині оплати отриманої продукції.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що на виконання умов укладеного договору, відповідачу передано запчастини на загальну суму 187542,59грн.

Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за договором поставки №348/18-ЖТ/ЗЧ від 17.10.2019, отриманий від позивача товар, оплатив частково, внаслідок чого на момент звернення до суду у відповідача існує прострочена заборгованість в розмірі 17542,59грн.

За несвоєчасне виконання грошового зобов`язання позивачем на підставі п. 7.2.2. Договору та ст. 625 ЦК України заявлено до стягнення з відповідача 21653,58грн 20% річних та 8194,75грн інфляційних.

В судове засідання сторони повноважних представників не направили.

Про час та місце розгляду справи сторони повідомлялись своєчасно та належним чином.

Відповідно до витягу з офіційного сайту ПАТ "Укрпошта" про відстеження поштових направлень за номером відправлення 050, згідно якого направлялась позивачу копія ухвали господарського суду Житомирської області від 05.05.2020, "поштове відправлення вручено 22.05.2020.

Згідно з витягом з офіційного сайту ПАТ "Укрпошта" про відстеження поштових направлень за номером відправлення 068, згідно якого направлялась відповідачу копія ухвали господарського суду Житомирської області від 05.05.2020, "поштове відправлення не вручене під час доставки : інші причини" .

При цьому суд зазначає, що з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позов, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала господарського суду від 16.03.2020 про відкриття провадження у справі та ухвали про відкладення розгляду справи від 14.04.2020 та від 05.05.2020 надсилалась на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Разом з тим ухвали господарського суду від 16.03.2020 та від 14.04.2020 повернулись на адресу суду з відміткою поштового відділення про неможливість вручення поштової кореспонденції "у зв`язку із закінченням терміну зберігання".

За приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення та підписання.

Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи наведе, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою суду про відкриття провадження у справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Водночас суд зазначає, що відповідач телефонограмою від 30.04.2020 (а.с. 45) відповідач був повідомлений про розгляд Господарським судом Житомирської області справи № 906/269/20.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги, що відповідач не повідомляв суд про іншу адресу, відмінну від адреси місцезнаходження відповідача, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд констатує, що ним вчинено всі необхідні та можливі заходи з метою встановлення місцезнаходження відповідача та повідомлення його про розгляд справи судом.

В порядку ст. 165 ГПК України відповідач відзиву на позовну заяву не подав.

Заяв та клопотань процесуального характеру від відповідача на час розгляду справи до суду також не надходило.

Згідно ч.9. ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки явка сторін не визнавалась обов`язковою, сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд вважає за можливе вирішити спір по суті.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

У судовому засіданні від 26.05.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд підписав вступну та резолютивну частини рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

17.10.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "РДО Україна" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросвіт-Житомир" укладено договір № 348/18-ЖТ/ЗЧ (а.с. 9-12).

Відповідно до п. 1.1 договору, постачальник на умовах цього Договору зобов`язується передати у власність покупця запасні частини до сільськогосподарської техніки (далі по тексту - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його ціну, сплативши за нього визначену грошову суму в наступному порядку: а) за умови придбання товару на загальну суму до: 200 000 (двісті тисяч) грн. в т.ч. ПДВ - протягом 14 (чотирнадцять) днів з дня отримання кожної партії товару.

Згідно п. 1.2 договору, найменування товару, його кількість, номенклатура, асортимент, ціна товару в гривні, вид іноземної валюти (долар США або ЄВРО) та курс іноземної валюти по відношенню до гривні, згідно якої може здійснюватись перерахунок вартості товару в гривні, відповідно до умов цього договору, а також за необхідності додаткові умови, визначаються сторонами у відповідних видаткових накладних, які є невід`ємною частиною цього договору. Сторони погодили, що підписання Сторонами видаткових накладних свідчить про належне узгодження між Сторонами всіх істотних умов цього договору (в тому числі, але не виключно, переліку товару, його часткового співвідношення (асортименту, номенклатури), ціни ТОВАРУ тощо).

Пунктом 1.4 договору передбачено, що товар постачається на умовах ЕХ/У - склад постачальника (Інкотермс 2010), якщо інше окремо не узгоджено між сторонами. В будь-якому випадку транспортні витрати по поставці товару покупцю покладаються на покупця.

Згідно п. 2.1. договору, ціна товару визначається сторонами у відповідній видатковій накладній, що є невід`ємною частиною цього договору (надалі - видаткова накладна).

За умовами п. 3.2.1 договору постачальник зобов`язався провести оплату за товар в порядку, визначеному цим договором.

Відповідно до п. 7.2.2 договору, у випадку прострочення виконання грошових зобов`язань по оплаті ціни товару, покупець на вимогу постачальника сплачує на користь постачальника відсотки за користування коштами в розмірі 20 (двадцять) відсотків річних з простроченої суми.

Умовами п. 5.1 сторони визначили, що договір вступає в силу з дня його підписання і дії до 31 грудня 2018 року, а в частині оплати товару та сплати інших платежів - до повного розрахунку . Якщо жодна із сторін за 1 місяць до закінчення строку дії цього договору не заявить про намір його розірвати, цей договір автоматично пролонгується на наступний календарний рік.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 187542,59грн, що підтверджується видатковою накладною № ВН-10102-03129 від 17.10.2018 (а.с. 13).

Відповідач здійснив часткову оплату отриманого товару на загальну суму 170000,00грн, що підтверджується банківськими виписками (а.с. 15-18).

19.12.2019 позивач направив відповідачу претензію № 374 від 17.12.2019.з вимогою про оплату заборгованості за договором № 348/ 18-ЖТ/ЗЧ від 17.10.2018 в розмірі 17542,59грн.

Відповідач вимоги претензії не виконав, заборгованість не сплатив.

За даними позивача, на момент звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем становить 17542,59грн.

За прострочення виконання грошових зобов`язань по оплаті ціни товару позивач а підставі п. 7.2.2 договору заявив до стягнення з відповідача 21653,88грн 20% річних та на підстав ст. 625 ЦК України 8194,75 грн інфляційних.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки запасних частин до сільськогосподарської техніки на умовах розстрочення платежу №348/18-ЖТ/ЗЧ від 17.10.2018, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Так, судом встановлено факт належного виконання зобов`язань з боку позивача щодо поставки відповідачу товару на загальну суму 187542,59грн, що підтверджується видатковою накладною, наявною в матеріалах справи (а.с.13).

Факт виконання позивачем свого зобов`язання щодо поставки товару вказує на необхідність виконання відповідачем обов`язку щодо оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У пп.б п. 1.1 договору сторони погодили, що розрахунки за цим договором проводяться покупцем, за умови придбання товару на загальну суму до 200 000,00 грн в т.ч. з ПДВ - протягом 14 (чотирнадцять) днів з дня отримання кожної партії товару.

Отже, виходячи з умов договору, остаточний розрахунок за товар, отриманий за накладною № ВН-10102-03129 від 17.10.2018 відповідач зобов`язаний був провести до 31.10.2018 включно.

Як свідчать матеріали справи, відповідач частково оплатив отриманий товар на загальну суму 170000,00 грн, а саме: 05.12.2018 на суму 50000,00 грн; 07.02.2019 на суму 10000,00 грн; 08.05.2019 на суму 50000,00 грн; 23.08.2019 на суму 20000,00 грн; 18.09.2019 на суму 20000,00 грн; 25.09.2019 на суму 20000,00 грн.

Вказане підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача (а.с.15-18).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що у відповідача станом на день звернення до суду та на день розгляду справи в суді існує прострочення в оплаті отриманого від позивача товару на загальну суму 17542,59грн.

Доказів погашення відповідачем заборгованості перед позивачем у заявленій сумі матеріали справи не містять.

За нормами ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших умов, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 17542,56грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно вимог про стягнення 21653,58 грн 20% річних та 8194,75грн інфляційних суд зазначає про наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пункті п. 7.2.2 договору сторони погодили, що у випадку прострочення виконання грошових зобов`язань по оплаті ціни товару, покупець на вимогу постачальника сплачує на користь постачальника відсотки за користування коштами в розмірі 20 (двадцять) відсотків річних з простроченої суми.

З розрахунку позивача (а.с.2) видно, що позивачем нараховані відповідачу 20 % річних на загальну суму 21653,58грн, а саме:

- за період з 01.11.2018 по 04.12.2018 на суму 187542,59, які склали 3493,94 грн;

- за період з 05.12.2018 по 06.02.2019 на суму 137542,59, які склали 4823,41 грн;

- за період з 07.02.2019 до 07.05.2019 на суму 127542,59 грн, які склали 6289,77 грн;

- за період з 08.05.2019 по 22.08.2019 на суму 77542,59, які склали 4546,33 грн;

- за період з 23.08.2019 по 17.09.2019 на суму 57542,59грн,які склали 819,78 грн;

- за період з 18.09.2019 по 24.09.2019 на суму 37542,59 грн, які склали 144,00 грн;

- за період з 25.09.2019 по 02.03.2020 на суму 17542,59 грн, які склали 1536,35 грн.

Перевіривши розрахунок позивача суд встановив, що розрахунок 20% річник є обґрунтованим та арифметично вірним.

За вказаних обставин вимога про стягнення 20 % річних є правомірною та підлягає задоволенню в сумі 21653,58 грн.

Стосовно стягнення з відповідача 8194,75грн інфляційних, то з розрахунку позивача (а.с.3) видно, що інфляційні нарахування здійснено за період та на суми простроченої заборгованості, що і нарахуванні 20% річних.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 січня 2020 року у справі № 924/532/19.

Перевіривши розрахунок інфляційних суд встановив, що позивач при розрахунку допустив помилки, нарахувавши інфляційні на заборгованість в сумі 77542,59грн за період з 01.08.2019 по 22.08.2018, в той час як правомірним є нарахування інфляційних на суму заборгованості, яка мала місце на кінець місяця, а саме на суму 57542,59 грн.

Оскільки заборгованість на кінець вересня 2019 року становила 17542,59грн., позивач неправомірно здійснив нарахування інфляційних на суму боргу 57542,59 грн за період з 01.09.2019 по 17.09.2018 та на суму 375412,59 грн. - з 18.09.2019 по 24.09.2019,

За наведених обставин, суд зазначає, що правомірним у межах позовних вимог, є нарахування інфляційних наступним чином:

- за листопад 2018 року на суму простроченої заборгованості 187542,59грн;

- за грудень 2018 року - січень 2019 року на суму простроченої заборгованості 137542,59грн;

- за лютий 2019 - квітень 2019 року на суму простроченої заборгованості 127542,59грн;

- за травень 2019 року - липень 2019 року на суму простроченої заборгованості 77542,59грн;

- за серпень 2019 року на суму простроченої заборгованості 57542,59грн;

- за вересень 2019 року - лютий 2020 року на суму простроченої заборгованості 17542,59грн;

З урахуванням встановлених судом обставин, а також враховуючи вихідні дані позивача, суд здійснив власний розрахунок інфляційних, за яким інфляційні становлять 7921,36 грн.

Отже вимога позивача про стягнення інфляційних є правомірною та підлягає задоволенню в сумі 7921,36 грн.

В частині стягнення 273,39 грн інфляційних суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку про задоволення позову на загальну суму 47117,53 грн, з яких: 17542,59грн - основний борг, 21653,58грн - 20 % річних та 7921,36 грн інфляційні.

В частині стягнення з відповідача 273,39 грн інфляційних суд відмовляє за безпідставністю вимог.

В порядку ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросвіт-Житомир" (11543, Житомирська область, Коростенський район, с. Новаки, вул. Центральна, буд.1, )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РДО Україна" (21022, Вінницька область, м. Вінниця, вул. Житомирське шосе, 6, )

- 17542,59грн основного боргу;

- 21653,58грн 20% річних;

- 7921,36 грн інфляційних;

- 2089,88 грн судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 01.06.20

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- у справу;

2,3- сторонам ( рек. з пов.)