ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову в задоволенні скарги

28.05.2020м. ДніпроСправа № 904/5630/19

За скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця"

на дії та бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)

У справі:

за позовом Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця"

про стягнення 176 892 грн. 63 коп.

Суддя Манько Г.В.

За участю секретаря судового засідання Федьковська О.В.

Представники:

Від позивача Грецька Х.В .

Від позивача Волошина В.В.

Від відповідача не з`явився.

Від ДВС не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з скаргою та просить:

- визнати неправомірними дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коваленко У.Ю. в частині винесення постанови у виконавчому провадженні № 61752144 про відкриття виконавчого провадження від 08.04.2020 та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження;

- визнати неправомірними дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коваленко У.Ю. в частині винесення постанови у виконавчому провадженні № 61752144 про арешт коштів боржника від 08.04.2020 та скасувати постанову про арешт коштів боржника.

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коваленко У.Ю. щодо не повернення наказу Господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/5630/19 від 03.03.2020 стягувачу без виконання на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

- зобов`язати державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коваленко У.Ю. винести постанову про повернення наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2020 по справі № 904/5630/19 стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" надало заяву про зменшення позовних вимог скарги та просить визнати неправомірними дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коваленко У.Ю. в частині винесення постанови у виконавчому провадженні № 61752144 про арешт коштів боржника від 08.04.2020 та скасувати постанову про арешт коштів боржника. Також просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коваленко У.Ю. щодо не повернення наказу Господарського буду Дніпропетровської області по справі № 904/5630/19 від 03.03.2020 стягувачу без виконання на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Просить зобов`язати державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коваленко У.Ю. винести постанову про повернення наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2020 по справі № 904/5630/19 стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Представник позивача у судове засідання не з`явився. Надав заперечення на вимоги відповідача.

Представник відповідача у судовому засіданні у повному обсязі підтримав вимоги, викладені у скарзі.

Представник ВДВС в судове засідання не з`явився.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2020р. у справі 904/5630/19 позов задоволено повністю, стягнуто з акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" (49600, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пр-кт. Д.Яворницького, 108, ідентифікаційний код 40081237) на користь приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" (49064, м. Дніпро, вул. Маяковського, 3, ідентифікаційний код 05393056) 176 892 грн. 63 коп. вартості нестачі вантажу, судовий збір 2 653 грн. 39 коп.

Вказане рішення набрало законної сили та на його виконання 03.03.2020р. видано наказ у справі.

08.04.2020р. постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження з виконання наказу №904/5630/19 виданого 03.03.2020р. про стягнення з акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" (49600, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пр-кт. Д.Яворницького, 108, ідентифікаційний код 40081237) на користь приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" (49064, м. Дніпро, вул. Маяковського, 3, ідентифікаційний код 05393056) 176 892 грн. 63 коп. вартості нестачі вантажу, судовий збір 2 653 грн. 39 коп. Всього 179 546 грн. 02 коп.

Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 08.04.2020 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику: Регіональній філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження 197 673 грн. 97 коп.

Згідно вимог ст. 56 Закону України "Виконавче провадження" Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються: 1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо; 2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди; 3) якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо. Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження. Перешкоджання вчиненню виконавцем дій, пов`язаних із зверненням стягнення на майно (кошти) боржника, порушення заборони виконавця розпоряджатися або користуватися майном (коштами), на яке накладено арешт, а також інші незаконні дії щодо арештованого майна (коштів) тягнуть відповідальність, установлену законом. Вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації здійснюється у строк, встановлений виконавцем, але не раніше ніж через п`ять робочих днів після накладення арешту. Продукти та інші речі, що швидко псуються, вилучаються і передаються для продажу негайно після накладення арешту. Виявлені під час опису цінні папери, ювелірні та інші побутові вироби із золота, срібла, платини і металів платинової групи, дорогоцінного каміння і перлів, а також лом і окремі частини таких виробів, на які накладено арешт, підлягають обов`язковому вилученню і не пізніше наступного робочого дня передаються на зберігання банкам України відповідно до умов договорів, укладених з органами державної виконавчої служби або приватними виконавцями. Арешт на цінні папери накладається в порядку, встановленому законодавством про депозитарну систему України. Під час проведення опису майна боржника - юридичної особи та накладення арешту на нього виконавець також використовує відомості щодо належного боржнику майна за даними бухгалтерського обліку. У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Такий арешт знімається, якщо протягом п`яти днів з дня його накладення стягувач не звернеться до суду про звернення стягнення на грошові кошти такої особи в порядку, встановленому процесуальним законом.

В обгрунтування власної позиції позивач надав заперечення у яких зазначив, що враховуючи, що Скаржником рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2020 по справі № 904/5630/19. на підставі якого було видано вищезазначений наказ від 03.03.2020, в добровільному порядку не виконано. Стягувачем грошові кошти не отримано. ПрАТ «ДМЗ» було подано до Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) заяву про прийняття до виконання наказу. 08.04.2020 державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коваленко Уляною Юріївною було відкрито виконавче провадження за наказом № 904/5630/19 від 03.03.2020 (ВП № 61752144). Частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), ратифікована Верховною радою України. За ст. 1 першого Протоколу Конвенції кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном і не може бути його позбавлена інакше як в інтересах суспільства. Згідно із ст. 13 Конвенції кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі. Пункт 1 ст. 6 Конвенції, серед іншого, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Сукупний аналіз рішень Європейського суду у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України» достеменно засвідчує його однозначну позицію про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, та констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/5630/19 від 04.02.2020. яке набрало законної сили 03.03.2020 та є обов`язковим для виконання, має бути виконане. Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Відповідно до ст. 129і Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Відповідно до ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України). Невід`ємною частиною справедливого судового розгляду та ефективного захисту права на мирне володіння майном є забезпечення державою примусового виконання судового рішення в розумний строк, яке в Україні покладається на державну виконавчу службу та державних виконавців. Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»). Системний правовий аналіз Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» вказує на те, що в основу положення, визначеного п. З розділу III «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» законодавцем було покладено як принцип обов`язковості виконання судових рішень, закріплений в Конституції України, так і необхідність збереження об`єктів державної власності, які були включені до переліків, затверджених цим Законом, у зв`язку з їх стратегічним значенням для української економіки та національної безпеки з метою запобігти безконтрольному відчуженню майна, що складає єдиний майновий комплекс. Винятком із зазначеної заборони є стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. Наявна судова практика (ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 13.03.2020 по справі № 904/4059/19, від 04.02.2020 по справі № 904/4940/19, ухвала Центрального апеляційного господарського суду від 13.03.2020 по справі № 904/1923/19) вказує, що ця норма Закону дає право звернути стягнення на: - грошові кошти; -товар, переданий в заставу за кредитними договорами. Трактування Скаржником вказаної норми, як заборони стягнення грошових коштів, що були передані в заставу за кредитними договорами, та товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами, є помилковим. Отже, для звернення примусового стягнення на грошові кошти боржника не потрібне перебування цих коштів в заставі за кредитними договорами; це положення Закону стосується лише товарів, а не грошових коштів. Окрім того, посилання Скаржника на положення Митного кодексу України в частині питання щодо грошової застави є безпідставними, оскільки Митним кодексом України врегульовано відносини щодо здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, здійснення заходів тарифного та не тарифного регулювання. До спірних правовідносин положення Митного кодексу України не застосовуються. Таким чином, вказаною нормою Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» з усього складу майна підприємства, призначеного для його діяльності, яким також є нерухоме майно (будівлі, споруди, земельні ділянки, тощо), передбачено можливість звернення стягнення лише на конкретні види майна цього підприємства: грошові кошти; товари, що були передані в заставу за кредитними договорами. Також, враховуючи принцип обов`язковості виконання судових рішень, закріпленого в Конституції України та в законах України, а також те, що основною метою заборони на вчинення виконавчих дій, встановлених п. З розділу III «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» є запобігання відчуженню єдиних майнових комплексів відповідних державних підприємств, вважаємо, що державний виконавець під час примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2020р. у справі № 904/4059/19 проводив виконавчі дії, які відповідають вимогам чинного законодавства, наведеного вище.

Відповідно до ст. 3 ч. 1 п. 1-1 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:1-1) судові накази. Відповідно до ст. 26 ч. 1 п. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Згідно ст. 27 ч. 1, 2, 4 Закону України "Про виконавче провадження" Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. 2. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

В обгрунтування вимог заявник посилається на приписи Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" (пункт 3 Прикінцевих та перехідних положень), яким зазначено, що забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Слід взяти до уваги, що грошові кошти, що є предметом стягнення по справі №5630/19 не є «обєктом» у розумінні приписів Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" та Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації".

Дослідивши наявні докази господарський суд погоджується з доводами позивача та не вбачає в діях державного виконавця порушень приписів Закону України "Про виконавче провадження" при примусовому виконані наказу Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/5630/19.

Вимогами ст.343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 234, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" відмовити.

Ухвала набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачений ст. ст. 254 - 258 Господарського процесуального кодексу України .

Повний текст ухвали складено 01.06.2020р.

Суддя Г.В. Манько