ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року Справа №903/7/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Савченко Г.І.

при секретарі судового засідання - Єфімчук А.І.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області на рішення господарського суду Волинської області від 10.03.2020 р. у справі № 903/7/20 (суддя Шум М.С., повний текст рішення складено 16.03.2020 р.)

за позовом Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Волинської філії

до відповідача Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Володимир - Волинської міської ради Волинської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Володимир - Волинське управління Державної казначейської служби України у Волинській області

про стягнення 132 429,32 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 10.03.2020 р. позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 132 429,32 грн. відшкодувань вартості телекомунікаційних послуг, наданих пільговій категорії населення та 2 102,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати повністю та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ "Укртелеком" в особі Волинської філії про стягнення з Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради 132 429 грн. 32 коп. відшкодувань вартості телекомунікаційних послуг, наданих пільговій категорії населення.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що управління соціального захисту населення не є розпорядниками бюджетних коштів щодо наданих телекомунікаційних пільг, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2017 №426 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 внесені зміни до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, якими виключено положення про регулювання правовідносин щодо визначення головного розпорядника бюджетних коштів щодо телекомунікаційних послуг, оскільки відповідні пільги підлягають фінансуванню із місцевих бюджетів у відповідності до пункту 20-4 частини 1 статті 91 Бюджетного кодексу України.

Позивачем до матеріалів справи не були надані акти звірок.

Надані позивачем розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг не є належними доказами, які підтверджують сам факт надання телекомунікаційних послуг громадянам, оскільки позивачем не вказано яким саме громадянам були надані послуги, з яких підстав, та не доведено, що такі особи є його абонентами.

Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир- Волинської міської ради до Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Волинської філії направлявся лист-запит з проханням надати дані відносно громадян, яким, відповідно до чинного законодавства, надаються послуги зв`язку на пільгових умовах, та копії договорів, які підтверджують законність та обґрунтованість надання таких послуг. Публічне акціонерне товариство Укртелеком в особі Волинської філії таких даних не надало, та документально не підтвердило факт реального надання громадянам послуг зв`язку на пільгових умовах, що спростовує факт надання таких послуг.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.05.2020 року у справі №903/7/20 поновлено строк на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області на рішення господарського суду Волинської області від 10.03.2020 р. у справі №903/7/20, розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 13 статті 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У ході апеляційного розгляду даної справи Північно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, третя особа не надала письмових пояснень по суті спору.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, розглянувши в письмовому провадженні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції за період з січня по вересень 2019 року позивач надав послуги пільговій категорії громадян, які підлягають під дії ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ЗУ "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ЗУ "Про охорону дитинства" на загальну суму 132 429,32 грн., що підтверджується розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з нарахуванням пільг форми № 2-пільга, актами звіряння розрахунків за надані послуги, на які надаються пільги, між ПАТ "Укртелеком" та головним розпорядником коштів місцевого бюджету Управлінням соціального захисту населення Виконкому Володимир-Волинської міської ради.

Міністерство фінансів України листом №09010-03-16/6857 від 16.03.2017 повідомило, що відшкодування витрат за надання пільг з оплати послуг окремим категоріям громадян має розглядатися місцевими органами виконавчої влади за рахунок виділених з місцевого бюджету коштів на цю мету.

Позивач направив відповідачу розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з нарахуванням пільг форми № 2-пільга та акти звіряння з сумою заборгованості, що підтверджується описами вкладень та повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Відповідач відшкодування пільг з телекомунікаційних послуг у 2019 році не здійснював, акти звірки, надіслані позивачем, не підписував, заперечень не надавав.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Згідно із статтею 19 вказаного Закону встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Частиною 3 статті 63 Закону України "Про телекомунікації" визначено, що телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Соціальні пільги на отримання телекомунікаційних послуг для ряду категорій громадян встановлено такими Законами України: "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; "Про жертви нацистських переслідувань"; "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист"; "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та "Про охорону дитинства".

Загальні засади фінансування витрат, пов`язаних з наданням пільг на підставі вищевказаних законів, визначено безпосередньо у даних законах, зокрема:

- у статті 17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" вказано, що фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів;

- у статті 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" вказано, що фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством;

- у ч. 6 ст. 6 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань" вказано, що фінансування витрат, пов`язаних з наданням пільг жертвам нацистських переслідувань, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів;

- у статті 9 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" вказано, що витрати, пов`язані з реалізацією цього Закону, здійснюються за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством;

- у статті 23 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" вказано, що пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом, надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Вказані норми законів закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов`язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Як свідчать матеріали справи, позивачем належним чином виконувалися обов`язки щодо надання пільговим категоріям громадян Володимир-Волинської міської ради телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

На виконання вимог Законів України позивачем надано телекомунікаційні послуги на пільгових умовах за період з січня 2019 року по вересень 2019 року, зокрема: січень 2019 року 15 559,22 грн.; лютий 2019 року 15 552,54 грн.; березень 2019 року 15 460,63 грн.; квітень 2019 року 15 226,99 грн.; травень 2019 року 14 709,56 грн.; червень 2019 року 14 587,90 грн.; липень 2019 року 13 985,99 грн.; серпень 2019 року 13 772,. 89 грн., та вересень 2019 року 13 573,60 грн., а всього на суму 132 429,32 грн., що підтверджується розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг.

Згідно з ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України, зобов`язання щодо виплати субсидій, допомог, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень ч. 1-4 ст. 48 Бюджетного кодексу України.

Згідно з пп. б п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до чинного законодавства України ПАТ "Укртелеком" надає послуги зв`язку на пільгових умовах категоріям громадян, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги.

Згідно з підпунктом 20-4 статті 91 Бюджетного кодексу України до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на пільги з послуг зв`язку.

За умовами пункту 10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 року №117, підприємства та організації, які надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою 2-пільга.

Із матеріалів справи вбачається, що Позивачем на адресу відповідача були надіслані розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг (ф.№2-пільга), та акти звіряння розрахунків за надані населенню послуги, на які надаються пільги (ф.№3-пільга), що підтверджується описами вкладень до цінних листів з повідомленнями про вручення (т. 1 а.с. 17 - 237).

Право позивача на отримання компенсації вартості послуг зв`язку, наданих ним своїм абонентам-пільговим категоріям споживачів, підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що Законом України Про Державний Бюджет України на 2019 рік видатків на ці потреби не було передбачено, оскільки фінансові зобов`язання держави виникли не з наведеного Закону, а із законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг визначеним в цьому законодавстві особам, а також з нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків з постачальниками, зокрема, телекомунікаційних послуг таким категоріям споживачів.

За приписами ч. 2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Статтею 617 ЦК України, встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Тобто ч. 2 ст. 218 ГК України та ст. 617 ЦК України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007).

Зокрема, у рішенні від 09.07.2007 № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказує на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, а саме, у справі Кечко проти України (заява №63134/00), Європейський Суд зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення Суду).

У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

В рішенні Європейського Суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 та у справі Бакалов проти України від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного Бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (пункти 48 та 40 рішень відповідно).

Враховуючи вищевикладене, відповідач зобов`язаний здійснити розрахунки з ПАТ Укртелеком в особі Волинської філії ПАТ Укртелеком на підставі поданих ним щомісячних розрахунків за формою 2-пільга щодо послуг, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, з січня 2019 року по вересень 2019 року, а зазначені апелянтом обставин щодо відсутності бюджетних призначень на відповідні видатки в 2019 році не є підставами для звільнення останнього від виконання встановленого чинним законодавством зобов`язання, оскільки певне право виникає у особи, а у держави - відповідне цьому праву фінансове зобов`язання, не із Закону України Про Державний Бюджет України та похідних від нього актів (бюджетний розпис, кошторис тощо), а з нормативно-правового акта, що регулює відносини між особою та державою у певній сфері суспільних відносин.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі №927/291/17 та від 17.04.2018 у справі №906/621/17.

За приписами ст.525-526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В матеріалах справи №903/7/20, на момент прийняття Господарським судом Волинської області оскаржуваного рішення, відсутні докази відшкодування відповідачем витрат позивача з надання послуг зв`язку пільговим категоріям населення за період з січня 2019 року по вересень 2019 року в сумі 132 429,32 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 132 429,32 грн. невідшкодованої заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання послуг зв`язку пільговим категоріям населення у період з січня 2019 року по вересень 2019 року.

Посилання апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки вони спростовуються вище встановленими обставинами справи.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції в зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення господарського суду Волинської області від 10.03.2020 р. у справі №903/7/20 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права та з врахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області на рішення господарського суду Волинської області від 10.03.2020 р. у справі №903/7/20 - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Волинської області від 10.03.2020 р. у справі №903/7/20 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Справу №903/7/20 повернути господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "01" червня 2020 р.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Савченко Г.І.