ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2020 р. Справа№ 910/18953/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.

представників сторін:

від позивача: Шимко М.М. ( довір. №Д-36/20 від 26.05.20);

Зубенко Ю.Р. ( довір. №Д-36/20 від 26.05.20);

від відповідача: не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Центра забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2020

у справі № 910/18953/19 (суддя Гулевець О.В.)

за позовом Дочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи"

до Центра забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України

про стягнення 116899, 54 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 у справі №910/18953/19 позов задоволено частково. Стягнуто з Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України на користь Дочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи" заборгованість у сумі 87604,90 грн, пеню у сумі 15440,64 грн, 3% річних у сумі 4441,52 грн., інфляційній втрати у сумі 8275,24 грн та судовий збір у розмірі 1902,31 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:

- відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань оплату поставленого позивачем газу у період з лютого по березень 2018 року здійснив частково, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем, у редакції заяви про зменшення позовних вимог становила 87 604,90 грн;

- доводи відповідача про повну оплату поставленого позивачем природного газу у лютому-березні 2018 не підтверджена належними доказами.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що:

- згідно із п.2.7.2. договору № 232318/Е/18 від 21.02.2018, обов`язок надати належним чином оформлений акт приймання-передачі покладено на позивача. Позивач відправив акт приймання-передачі від 31.03.2018 на суму 91117,87 у грудні, тобто після надання газу та закінчення строку дії договору;

- відповідач повністю сплатив позивачу суму передбачену договором №232318/Е/18 від 21.02.2018 і за бухгалтерським обліком заборгованості у відповідача не значиться;

- акт приймання-передачі природного газу на суму 91635,50 грн складений наприкінці січня 2018 року, у зв`язку із чим його оплата могла здійснюватись тільки з бюджетних коштів виділених на 2018 рік.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Центра забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2020, справу №910/18953/19 призначено до розгляду на 27.05.2020.

Від позивача (13.05.2020) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про те, що:

- відповідач був обізнаний стосовно обсягів спожитого ним природного газу у березні 2018, що підтверджується актом приймання-передачі від 31.03.2018 складеним та підписаним між відповідачем та оператором ГРМ без жодних зауважень. Також відповідно до п.2.8 договору, відсутність у відповідача підписаних актів приймання-передачі газу не є підставою для порушення строку остаточного розрахунку, встановленого договором (пункти 4.4 та 4.5) та не звільняє його від відповідальності за порушення цих строків;

- відсутність у відповідача бюджетного фінансування не звільняє його від взятих на себе зобов`язань за договором в частині оплати спожитого газу та відповідальності встановленої договором у зв`язку з порушенням зобов`язань.

В судове засідання апеляційного господарського суду 27.05.2020 не з`явився представник відповідача.

При вирішенні питання про можливість розгляду апеляційної скарги у справі у відсутності представника відповідача судовою колегією враховане наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" з 12.03.2020 по 03.04.2020 на всій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 239 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" щодо строків обмежувальних заходів на території України, а саме продовжено строк карантину до 24.04.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 №343 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» від 4 травня 2020 р. № 343 внесено зміни до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211, на всій території України продовжено карантин до 22 травня.

Разом з тим, новою редакцією пп. 8 п. 2 дозволено, зокрема діяльність адвокатів.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Крім того, судова колегія зважає на приписи статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України згідно із якими одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України").

Національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Скордіно проти Італії").

Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення ЄСПЛ у справах "Скордіно проти Італії", "Сюрмелі проти Німеччини").

У рішенні ЄСПЛ у справі "Дія 97" проти України" зазначено, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів.

Крім того, 02.04.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 № 540-IX, яким статтю 197 ГПК України після частини третьої доповнено новою частиною (частиною четвертою) такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України".

З урахуванням того, відповідач про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, будь-яких клопотань від відповідача про неможливість прибути в судове засідання, про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів не надходило, явка учасників судового процесу у судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів ухвалила розгляд апеляційної скарги у відсутності представника відповідача.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача судовою колегією встановлено.

Між Дочірнім підприємством "КиївГазЕнерджи", як постачальником, та Центром забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України, як споживачем, укладено договір №232318/Е/18 постачання природного газу від 21.02.2018, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу в 2018 році природний газ (надалі - газ) в об`ємах і порядку, передбачених цим договором, а споживач зобов`язується прийняти та своєчасно оплатити постачальнику вартість газу в розмірах, строки та в порядку, що передбачені цим договором (п.1.1. договору).

Сторонами погоджено, що договір набирає чинності з дати його підписання та діє до 31.03.2018, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Умови цього договору розповсюджуються на відносини між сторонами, які виникли з 01.02.2018 (п. 10.1. договору).

Згідно із п.1.2. договору, річний обсяг постачання газу становить 16,9296 тис. куб.м.

Відповідно до п.1.3. договору, передача газу за договором здійснюється на межах балансової належності об`єктів споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування (надалі - пункти призначення).

Право власності на газ переходить від постачальника до споживача у пунктах призначення, що визначені у п. 1.3. цього договору (п.1.4. договору).

Споживач отримує послуги розподілу газу газорозподільними системами міста Києва у Публічного акціонерного товариства "Київгаз" (надалі - оператор ГРМ) на підставі договору розподілу природного газу, яким регулюються правовідносини між споживачем та оператором ГРМ у частині розподілу/транспортування до пунктів призначення та обліку газу на них.

У відповідності до п.2.7. договору, фактичний об`єм поставленого у розрахунковому періоді газу, що підлягає оплаті споживачем, підтверджується підписаним між постачальником та споживачем актом приймання-передачі газу, що складається на підставі даних оператора ГРМ та комерційних вузлів обліку газу.

Складання та підписання сторонами актів приймання-передачі газу відбувається в наступному порядку:

- споживач, до 5 (п`ятого) числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати постачальнику засвідчену копію акту наданих послуг розподілу (транспортування) газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором ГРМ/оператором ГТС. В іншому випадку, для розрахунку вартості поставленого за цим договором газу застосовуються дані оператора ГРМ/оператора ГТС про об`єм розподіленого (протранспортованого) споживачу газу. Постачальник має право самостійно звернутись до оператора ГРМ/оператора ГТС для отримання даних про об`єм газу, розподіленого (протранспортованого) для споживача протягом розрахункового місяця (п.2.7.1.).

На підставі відомостей, отриманих в порядку, передбаченому пп. 2.7.1. договору, постачальник протягом трьох робочих днів готує, підписує у уповноваженого представника, скріплює печаткою та надає для підписання споживачу два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період (п.2.7.2.).

Споживач, протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу, зобов`язується повернути постачальнику один примірник акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача, та скріплений печаткою (за її наявності), або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу (п.2.7.3.).

У випадку відмови від підписання акта приймання-передачі газу споживачем, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних оператора ГРМ/оператора ГТС. Споживач в такому разі не позбавлений права звернутись до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу. До прийняття рішення судом та набрання таким рішенням законної сили, обсяг спожитого газу та вартість послуг з його постачання встановлюється відповідно до даних постачальника (п.2.7.4.).

Відповідно до п.2.8. договору акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником.

Відсутність у споживача підписаних актів приймання-передачі газу не є підставою для порушення строку остаточного розрахунку, встановленого цим договором (пункти 4.4. та 4.5) та не звільняє його від відповідальності за порушення цих строків.

Відповідно до п. 4.7. договору оплата вартості газу здійснюється споживачем на підставі акту прийому-передачі природного газу в наступному порядку.

Оплату вартості газу споживач здійснює протягом поточного місяця постачання у розмірі вартості планового обсягу постачання, передбачених договором на місяць поставки газу (п.4.7.1).

У випадку недоплати вартості газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок до 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим (п.4.7.3).

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначає, що на виконання умов договору позивач, за період з лютого 2018 року по березень 2018 року включно поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 189476,79 грн, в підтвердження чого позивачем надано акти прийому-передачі газу від 28.02.2018 та від 31.03.2018.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із наданими позивачем в матеріали справи актами прийому-передачі газу від 28.02.2018 та від 31.03.2018, позивач у лютому 2018 року поставив відповідач газ на суму 98358,92грн. та у березні 2018 року - на суму 91117,87 грн.

Господарським судом міста Києва встановлено, що акт прийому-передачі газу від 28.02.2018 підписаний сторонами без зауважень. Акт прийому-передачі газу від 31.03.2018 з боку відповідача не підписаний.

З матеріалів справи вбачається, що позивач листом від 02.12.2019 №1226/01 направив відповідачу для підписання акт прийому-передачі газу від 31.03.2018 на суму 91117,87грн. Вказаний лист, згідно із відомостями "Укрпошта" щодо відстеження поштового відправлення, отриманий відповідачем 09.12.2019 року. Мотивованої відмови від підписання акту згідно із приписів п.2.7.3. договору відповідач позивачу не надав. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Разом з тим, у відповідності до пункту п.2.8. договору, відсутність у відповідача підписаних актів приймання-передачі газу не є підставою для порушення строку остаточного розрахунку, встановленого цим договором (пункти 4.4. та 4.5) та не звільняє його від відповідальності за порушення цих строків.

З урахуванням погоджених сторонами умов договору, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутність акту приймання-передачі не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату за спожитий природний газ.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У пункті 4.7. договору сторонами погоджено, що відповідач здійснює оплату протягом поточного місяця постачання у розмірі вартості планового обсягу постачання, передбачених договором на місяць поставки газу. У випадку недоплати вартості газу за розрахунковий період відповідач проводить остаточний розрахунок до 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим.

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Отже, відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань оплату поставленого позивачем газу у період з лютого по березень 2018 року здійснив частково, у зв`язку із чим, заборгованість відповідача перед позивачем становила 87 604,90 грн.

Щодо наданих відповідачем платіжних доручень №217 від 22 лютого 2018 року, №295 від 03 березня 2018 року, №381 від 19 березня 2018 року, в підтвердження оплати за спожитий природний газ, то судовою колегією встановлено наступне.

Згідно із платіжними №217 від 22 лютого 2018 року, №295 від 03 березня 2018 року відповідачем здійснено оплату за спожитий природний газ у січні 2018 року.

Однак, укладений між сторонами договір №232318/Е/18 постачання природного газу від 21.02.2018 розповсюджується на правовідносини між сторонами з 01.02.2018, у зв`язку із чим, вказані платіжні доручення не можуть бути покладені в основу рішення в якості доказів в підтвердження оплати за договором №232318/Е/18 від 21.02.2018.

Так, платіжним дорученням №381 від 19 березня 2018 року відповідачем було здійснено оплату за спожитий газ у лютому 2018 року та вказана оплата була врахована позивачем під час розрахунку заборгованості.

З урахуванням наведеного, доводи відповідача в апеляційній скарзі про повну оплату поставленого позивачем природного газу у лютому-березні 2018 року не підтверджена належними доказами.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що акт прийому-передачі газу від 31.03.2018 складений наприкінці березня 2018 року (останній день строку дії договору), однак бюджетні кошти, на які передбачалась закупівля газу вже були використані відповідачем, судовою колегією відхиляються, оскільки частиною першою статті 96 ЦК України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Окрім того, частина 2 статті 218 ГК України та стаття 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

З урахуванням наведеного, відсутність у відповідача бюджетного фінансування не звільняє його від взятих на себе зобов`язань за договором в частині оплати спожитого газу та відповідальності встановленої договором у зв`язку із порушенням зобов`язань.

У відповідності до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки матеріалами справи підтверджується невиконане зобов`язання за договором у сумі 87 604,90 грн, належних доказів в спростування вказаної заборгованості відповідачем не надано, місцевий господарський суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 87604,90 грн.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У зв`язку із простроченням оплати вартості поставленого товару позивачем заявлено до стягнення з відповідача пені у сумі 15605,80 грн, 3% річних у сумі 4452,82 грн та інфляційних втрат у сумі 9236,02 грн.

Нарахування пені здійснено позивачем за періоди: з 15.03.2018 по 20.03.2018, з 15.04.2018 по 14.10.2018.

Нарахування 3% річних здійснено позивачем за періоди: з 15.03.2018 по 20.03.2018 та з 15.04.2018 по 19.12.2018.

Інфляційні втрати нараховані з 15.04.2018 по 19.12.2018.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати за спожитий природний газ передбачена у п. 6.2.2. договору, відповідно до якого сторони погодили, що за порушення строків оплати, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у сумі 15440,64 грн, 3% річних у сумі 4441,52 грн та інфляційні втрати у сумі 8275,24 грн.

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Центра забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 у справі № 910/18953/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/18953/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення, відповідно до п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 02.06.2020

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді С.І. Буравльов

В.В.Андрієнко