ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2020 р. Справа№ 910/17147/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Агрикової О.В.

за участю секретаря судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 28.05.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АДМ"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 17.02.2020 (повний текст рішення складено 17.02.2020)

у справі №910/17147/19 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АДМ"

до Державного підприємства "Антонов"

про стягнення 250304,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АДМ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Антонов" про стягнення 207228,00 грн попередньої оплати, 38271,00 грн пені, 3372,00 грн 3% річних та 1433,00 грн інфляційних втрат; також позивач просив стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3754,56 грн, 25030 грн - витрат на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором №10.1732.2019 від 07.02.2019.

У відзиві на позов відповідач проти позову заперечував, просив у задоволенні позовної заяви відмовити, вказуючи про те, що в наказах-накладних на відпуск товарно-матеріальних цінностей та в акті звіряння взаєморозрахунків за період з 27.02.2019 по 30.04.2019 наявні помилки у зазначенні маси товару "нетто"/"брутто", тому відповідачем було запропоновано позивачу провести корегування вищевказаних первинних документів, після чого залишок переплати буде повернуто позивачу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.02.2020 у справі №910/17147/19 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, не порушено відповідачем.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "АДМ" звернулось з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2019 у справі №910/17147/19 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому скаржник стверджує, що вивезення товару, розміщеного на складі продавця можливе лише за сприяння продавця, оскільки за умовами договору саме продавець надає інформацію покупцю щодо строку, у який покупець повинен прибути для прийняття товару, шляхом направлення письмових повідомлень в межах строку, визначеного у п.5.9 Договору. Позивачем неодноразово направлялися претензії про те, що з незрозумілих причин автомобіль був розвантажений та виїхав пустим; прохання повернути кошти за сплачений товар залишені не виконаними. Крім того, позивач звертає увагу на акт звіряння взаєморозрахунків з 27.02.2019, підписаний обома сторонами, у відповідності до якого заборгованість відповідача перед позивачем становить 207228,82 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АДМ" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2020 у справі №910/17147/19; призначено розгляд апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства. У відзиві на апеляційну скаргу скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються заперечення на позов, аналогічні тим, які викладено у відзиві на позовну заяву.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу викладено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, аналогічні тим, які викладено в апеляційній скарзі.

В судове засідання апеляційної інстанції представник відповідача не з`явився, про поважність причин нез`явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач належним чином повідомлений про місце, дату і час судового розгляду, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення.

За приписами частини першої ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S. A. v. Spain") від 07.07.1989).

Оскільки явка представників сторін в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду апеляційної скарги у даній справі за відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2020 у справі №910/17147/19 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, встановив наступне.

Предметом спору є стягнення з Державного підприємства "Антонов" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АДМ" 207228,00 грн попередньої оплати, сплаченої позивачем за непоставлений відповідачем товар за договором поставки №10.1732.2019 від 07.02.2019, а також стягнення 38271,00 грн пені, 3372,00 грн 3% річних та 1433,00 грн інфляційних втрат.

07.02.2019 між Державним підприємством "Антонов", як продавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "АДМ", як покупцем, було укладено договір №10.1732.2019 (далі за текстом - договір), за умовами п. 1.1. якого продавець зобов`язується передати у власність покупця відходи алюмінієві, токарна стружка (стружка алюмінієва сипка змішана) надалі - товар, за номенклатурою згідно з цим договором, а покупець зобов`язується прийняти та оплачує товар, у порядку та на умовах, передбачених даним договором та додатком № 1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною. Відходи алюмінієві, токарна стружка утворилися у продавця, та є відходами основного виробництва основних фондів, що утворилися після списання.

В пункті 1.2. договору сторони погодили, що товар приймається за масою, кількістю, місцезнаходженням згідно з додатком №1 до цього договору.

Виходячи зі змісту пунктів 3.1., 3.2. договору загальна вартість договору становить 1 970 000,20 гривень; поставка товару здійснюється партіями за цінами проведеного аукціону, які наведені у додатку № 1.

За умовами п. п. 4.1.1 договору розрахунок за металобрухт проводиться покупцем шляхом перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця в наступному порядку: оплата за товар у розмірі 100% вартості, згідно вимог аукціону, здійснюється покупцем не пізніше 5 банківських днів з дати укладення договору.

Пунктом 5.1. договору встановлено, що поставка товару здійснюється на умовах вивозу його покупцем з місця розміщення товару, окремими партіями, транспортом та за рахунок покупця, включаючи всі витрати, пов`язані з порізкою (розбиранням) негабаритного товару, транспортування товару, навантаженням, розвантаженням, а також будь-які інші витрати, пов`язані з виконанням покупцем своїх зобов`язань за цим договором.

Поставка товару здійснюється на умовах EXW правил Інкотермс 2010 (металобрухт розміщений на складах ДП "Антонов", м. Київ, вул. Академіка Туполева, 1), інформацію щодо строку , у який покупець повинен прибути для прийняття товару, продавець надає покупцю шляхом направлення письмових повідомлень в межах строку, вказаного в п.5.9. договору (п.5.2. договору).

Передача покупцю товару проводиться після здійснення ним оплати згідно з п. 4.1.1 цього договору на підставі актів приймання-передачі товару, які підписуються уповноваженими представниками сторін (п. 5.3 договору).

Пунктом 5.7. договору обумовлено, що кожна поставка оформлюється відповідним пакетом документів, а саме: акт приймання-передачі; видаткова накладна, виписана відповідно до нормативно-правових актів, які діють в Україні; товарно-транспортна накладна, виписана відповідно до нормативно-правових актів, які діють в Україні.

Пунктом 5.9. договору визначено, що покупець зобов`язується вивезти металобрухт протягом 45 календарних днів з моменту здійснення ним оплати, відповідно до п.4.1.1.

Пунктом 12.1. договору встановлено, що додаток № 1 є складовою та невід`ємною частиною договору.

07.02.2019 між сторонами був підписаний додаток №1 до договору, в якому сторонами зафіксовано, що загальна вартість товару становить 1970000,20 грн, кількість (брутто) - 70 тонн, ціна за од. грн без ПДВ - 28142,86 грн.

25.03.2019 між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору, пунктом 3 якої погоджено внести зміни в таблицю додатка №1 до договору у колонці 4 «кількість» слово «брутто» змінити на слово «нетто».

Факт здійснення позивачем попередньої оплати в сумі 1970000,00 грн на виконання умов договору підтверджується наявною в матеріалах справи копією банківської виписки по рахунку позивача за період 27.02.2019 по 27.02.2019, копія якої міститься в матеріалах справи.

Як вбачається із наказів-накладних, товарно-транспортних накладних та актів приймання брухту та відходів кольорових металів, копії яких містяться в матеріалах справи, відповідач передав позивачеві товар на загальну суму 1762771,00 грн.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що в актах зазначена сума вартості товару, яка розраховується з урахуванням ваги товару в масі "нетто", як визначено умовами договору, з урахуванням додаткової угоди №1 від 25.03.2019, а тому доводи відповідача про наявність у вказаних актах помилок у зазначенні маси товару "нетто"/"брутто" є безпідставними.

Доказів передачі позивачу оплаченого ним товару на суму 207228,00 грн матеріали справи не містять.

Водночас в матеріалах справи міститься акт звіряння взаєморозрахунків з 27.02.2019, підписаний покупцем та продавцем, у відповідності до якого заборгованість відповідача перед позивачем становить 207228,82 грн.

Згідно частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. Сторонами договору поставки можуть бути суб`єкти господарювання, зазначені у пунктах 1, 2 частини другої статті 55 цього Кодексу. Сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України. Поставка товарів без укладення договору поставки може здійснюватися лише у випадках і порядку, передбачених законом.

В силу вимог ст. ст. 525, 526, 530, 599, 610, 612 Цивільного кодексу України зобов`язання підлягає виконанню належним чином у встановлений строк та припиняється виконанням, проведеним належним чином. Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено вище, у відповідності до пункту 5.2. договору, поставка товару здійснюється на умовах EXW правил Інкотермс 2010 (металобрухт розміщений на складах ДП "Антонов", м. Київ, вул. Академіка Туполева, 1), інформацію щодо строку, у який покупець повинен прибути для прийняття товару, продавець надає покупцю шляхом направлення письмових повідомлень в межах строку, вказаного в п.5.9. договору - 45 календарних днів з моменту здійснення покупцем оплати.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження виконання відповідачем положень п.5.2 договору щодо надання позивачу інформації щодо строку, у який покупець повинен прибути для прийняття товару, що виключало можливість позивача отримати товар вартістю 207228,00 грн.

Згідно частин першої та другої статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Колегією суддів встановлено, що 19.06.2019 позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів, яка отримана відповідачем 24.06.2019, а тому з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України прострочення платежу виникло з 02.07.2019.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження повернення відповідачем позивачу грошових коштів у розмірі 207228,00 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми попередньої оплати у розмірі 207228,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також позивач просив стягнути з відповідача 38271,00 грн пені, нарахованої за період з 01.05.2019 по 15.11.2019, 3372,00 грн 3% річних, нарахованої за період з 01.05.2019 по 15.11.2019, та 1433,00 грн інфляційних втрат, нарахованої за період з 01.05.2019 по 15.11.2019.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Колегією суддів встановлено, що ані умовами договору, ані законом не встановлено забезпечення виконання зобов`язання продавця з повернення попередньої оплати вартості товару покупцю, що виключає можливість нарахування пені за прострочення відповідачем зобов`язання з повернення попередньої оплати вартості товару покупцю та вказує на безпідставність вимог позивача про стягнення з відповідача 38271,00 грн пені.

За розрахунком суду апеляційної інстанції стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 2333,44 грн 3% річних, нараховані за період з 02.07.2019 по 15.11.2019, та 1222,65 грн інфляційних втрат, нараховані за період з 02.07.2019 по 15.11.2019.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АДМ" підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача 207228,00 грн основного боргу, 2333,44 грн 3% річних, 1222,65 грн інфляційних втрат. В іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За результатами перегляду даної справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "АДМ" підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2020 у справі №910/17147/19 - скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позову в частині стягнення з Державного підприємства "Антонов" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АДМ" 207228 грн основного боргу, 2333,44 грн 3% річних, 1222,65 грн інфляційних втрат, 3161,78 грн витрат по сплаті судового збору, сплаченого за подання позовної заяви. У задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та судові витрати по сплаті судового збору апеляційної скарги розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". На підтвердження цих обставин суду має бути наданий, зокрема, договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше).

Натомість позивачем не надано договору про надання правничої допомоги.

В матеріалах справи міститься лише копія додатку №1 до договору №17/17-LCS від 24.04.2017 - замовлення про надання юридично-консультативних послуг та копія банківської виписки за рахунками АБ " Максима Писаренко ", з якої вбачається здійснення оплати ТОВ "АДМ" за адвокатські послуги згідно рахунку №27/11 від 27.11.2019.

З огляду на відсутність в матеріалах справи належних доказів на підтвердження надання позивачу послуг з правничої допомоги, вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу є документально не обґрунтованою та не доведеною, а тому не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 277, 281 - 283 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АДМ" задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2020 у справі №910/17147/19 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Антонов" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АДМ" 207228 грн основного боргу, 2333,44 грн 3% річних, 1222,65 грн інфляційних втрат, 3161,78 грн витрат по сплаті судового збору, сплаченого за подання позовної заяви.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відмовити у задоволенні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АДМ" про стягнення на його користь з Державного підприємства "Антонов" 25030 грн витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Стягнути з Державного підприємства "Антонов" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АДМ" 4742,67 грн витрат по сплаті судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Доручити суду першої інстанції видати відповідні накази з зазначенням необхідних реквізитів.

Матеріали справи №910/17147/19 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 02.06.2020.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

О.В. Агрикова