ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року

м. Київ

Справа № 910/1392/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кролевець О.А. - головуючий, Губенко Н.М., Ткача І. В.,

за участю секретаря судового засідання - Черненка О.В.,

за участю представників:

Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" - не з`явився,

Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія

"Нафтогаз України" - Лисенко В. О.,

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" - Онищенко І. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2019

(головуючий - Сітайло Л.Г., судді Андрієнко В.В., Буравльов С.І.)

та рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2019

(суддя Блажівська О.Є.)

у справі за позовом Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа"

до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Акціонерне товариство "Укртрансгаз"

про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

1. У зв`язку з відпусткою судді Студенця В.І. склад судової колегії суду касаційної інстанції змінився, що підтверджується Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 26.05.2020, який наявний в матеріалах справи.

Короткий зміст позовних вимог

2. 06.02.2019 Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання протиправними дій Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо ненадання номінацій природного газу у жовтні, листопаді 2016 року за договором постачання природного газу №4731/1617-ТЕ-6 від 30.09.2016 та про визнання права Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" на споживання природного газу у жовтні 2016 року у обсязі 7005,549 тис.куб.м та у листопаді 2016 році у обсязі 12191,199 тис.куб.м. за договором постачання природного газу №4731/1617-ТЕ-6 від 30.09.2016.

3. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач всупереч умов договору постачання природного газу №4731/1617-ТЕ-6 від 30.09.2016 не надав позивачу підтверджених номінацій на постачання природного газу у жовтні та листопаді 2016 року у межах погоджених об`ємів природного газу; на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України №742-р від 05.10.2016 «Деякі питання опалювального сезону 2016/17 року" відповідач був зобов`язаний видати номінації ще на початку опалювального сезону, у зв`язку з чим дії відповідача щодо невидачі номінації є неправомірними.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

4. Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.09.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2019, в задоволені позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

5. Суди мотивували свої висновки тим, що обрані позивачем способи захисту не можна вважати ефективними та належними, оскільки заявлені вимоги спрямовані на встановлення підстав існування права в минулому, а не на захист порушеного права позивача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення їх доводів

6. Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, ККП "Маріупольтепломережа" звернулось з касаційною скарго, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

7. Касаційна скарга мотивована тим, що: оскаржувані судові акти винесено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права, та не відповідають обставинам справи; суди безпідставно не врахували, що відповідно до ст. 20 ГК України одним із способів захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання є визнання наявності прав, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №904/9570/17; суди попередніх інстанцій безпідставно не врахували, що ненадання номінацій позивачу є протиправними діями з боку відповідача, в той час як позивач виконав усі необхідні умови для постачання природного газу з боку гарантованого постачальника.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

8. АТ «НАК «Нафтогаз України» подало відзив на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення та постанову судів попередніх інстанцій - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

9. 30.09.2016 між ККП "Маріупольтепломережа" (споживач) та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (постачальник) укладено договір №4731/1617-ТЕ-6 постачання природного газу, відповідно до умов якого сторони, керуючись Законом України "Про ринок природного газу", постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)", іншими нормативно-правовими актами, дійшли згоди про наступне: постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016 - 2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п.1.1 договору).

10. Згідно з п. 1.2. договору природний газ, що передається за договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

11. Пунктами 1.2 та 2.2. договору сторони погодили, що постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 130 830,5 тис.куб.м, у тому числі за місяцями (тис.куб.м.): жовтень - 10106,0 тис.куб.м, листопад - 20026,4 тис.куб.м, грудень - 24748,1 тис.куб.м, січень - 28090,0 тис.куб.м, лютий - 26240,0 тис.куб.м, березень - 21620,0 тис.куб.м. Обсяги природного газу, які планується поставити згідно з цим договором (далі - планований обсяг), повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, зазначених у пункті 1.2 цього договору.

12. Згідно з п. 2.6. договору розподіл (транспортування) природного газу за цим договором здійснює оператор газорозподільних мереж (газотранспортної системи), а саме: ПАТ "Маріупольгаз", з яким споживач уклав відповідний договір (договори).

13. Пунктами 3.1 та 3.2. договору (з урахуванням додаткової угоди №3 від 31.03.2017) визначено, що право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ. Обсяги постачання підтверджуються постачальником шляхом подання оператору газотранспортної системи номінації на відповідний місяць постачання (розрахунковий період) в установленому законодавством порядку. Постачальник, протягом трьох днів з моменту підтвердження оператором газотранспортної системи номінації, повідомляє споживачу про розмір поданої номінації шляхом надсилання відповідного повідомлення на електронну адресу, зазначену споживачем у розділі 13 цього договору.

14. Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (п. 3.4 договору).

15. Регульована ціна на природний газ (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості, відповідно до Податкового кодексу України), який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758 (п. 5.1. договору).

16. Згідно з п.п. 5.2., 5.3., 5.4 договору ціна за 1000 куб.м природного газу за цим договором становить 4942,00,00 грн, крім того податок на додану вартість - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5930,40 грн. Реалізація природного газу споживачеві за ціною, визначеною в п. 5.2 цього договору, здійснюється за умови: наявності відповідної ліцензії на виробництво теплової енергії (у випадках, передбачених законодавством); виконання споживачем, на якого станом на 30.09.2015 поширювалася дія статті Закону України "Про теплопостачання", обов`язку щодо відкриття рахунка із спеціальним режимом використання. Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

17. Споживач зобов`язаний, зокрема, самостійно припиняти (обмежувати) використання природного газу, в разі порушення строків оплати за договором постачання природного газу, а також в разі відсутності або недостатності підтвердженого обсягу природного газу, виділеного споживачу (п.п. 4 п. 7.2. договору).

18. Споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором (п.п. 6 п. 7.2. договору).

19. Постачальник має право припинити або обмежити використання природного газу споживачеві у разі несанкціонованого відбору природного газу або втручання в роботу комерційних вузлів обліку; відсутності або недостатності підтвердженого обсягу природного газу для забезпечення об`єктів газоспоживання споживача (п.п.1 п. 7.3. договору).

20. Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє, в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.09.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1 договору, з урахуванням додаткової угоди №3 від 31.03.2017).

21. У додатковій угоді №1 від 23.01.2017 сторони дійшли згоди про те, що необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в п. 2.1 договору, споживач визначає самостійно.

22. Додатковою угодою №3 від 31.03.2017 сторони, зокрема, погодили додати у пункт 2.1. договору абзац, відповідно до якого постачальник передає споживачу в період з 01.04.2017 по 30.09.2017 (включно) газ обсягом до 12170,250 тис.куб.м, у тому числі по місяцях (тис.куб.м.): квітень 2253,75, травень 2253,75, червень 1803,0, липень 1803,0, серпень 1803,0, вересень 2253,75, 5859,75.

23. Також додатковою угодою №3 від 31.03.2017 сторони погодили, що ціна газу з 01.04.2017 становить 4 942,00 грн.

24. Судами встановлено, що питання споживання природного газу без номінацій у жовтні 2016 року в обсязі 7005,549 тис.куб.м та у листопаді 2016 року в обсязі 12191,199 тис.куб.м залишилось неврегулюваним між сторонами.

25. Посилаючись на те, що ненадання відповідачем позивачу номінацій природного газу у жовтні, листопаді 2016 року за договором постачання природного газу №4731/1617-ТЕ-6 від 30.09.2016 є протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Позиція Верховного Суду

26. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників учасників справи, які з`явились у судове засідання, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наступне.

27. Так, предметом позову є вимоги про:

-визнання протиправними дій відповідача щодо ненадання номінацій природного газу у жовтні, листопаді 2016 року за договором постачання природного газу №4731/1617-ТЕ-6 від 30.09.2016;

- визнання права позивача на споживання природного газу у жовтні 2016 року у обсязі 7005,549 тис.куб.м та у листопаді 2016 році у обсязі 12191,199 тис.куб.м. за договором постачання природного газу №4731/1617-ТЕ-6 від 30.09.2016

28. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

29. За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

30. Положеннями статті 20 ГК України та статті 16 ЦК України визначені способи захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

31. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, дійшовши висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

32. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам необхідно виходити з його ефективності. Це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

33. Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу.

34. Наведене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.06.2018 у справі №338/180/17 та від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц.

35. У даній справі вимога про визнання протиправними дій відповідача щодо ненадання номінацій по своїй суті є вимогою про встановлення обставин та надання їм правової оцінки як неналежного виконання зобов`язання учасником господарської діяльності.

36. Таким чином, звертаючись до суду з вимогою щодо визнання дій АТ "НАК "Нафтогаз України" протиправними, позивач фактично просить установити певні обставини, які, за його твердженнями, відбулись у минулому, та надати їм відповідну правову оцінку. Тобто позивач просить встановити неналежне виконання відповідачем вимог розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р "Деякі питання опалювального сезону 2016/17", що призвело до неналежного виконання зобов`язань за договором поставки природного газу.

37. Закон не передбачає такий спосіб захисту цивільних прав або інтересів як визнання протиправними дій суб`єкта цивільних правовідносин, адже задоволення цієї вимоги не призводить до захисту прав, а лише може бути використане для захисту інших прав або інтересів, зокрема у інших судових процесах.

38. Тому встановлення певних обставин є неналежним способом захисту права та охоронюваного законом інтересу, оскільки, розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захисту прав та законних інтересів учасників господарських відносин.

39. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2019 у справі №910/15651/17, постанові Верховного Суду від 14.06.2019 у справі №910/6642/18, ухваленій у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, та постановах Верховного Суду від 12.11.2019 у справі №909/953/18 та від 21.08.2019 у справі №910/13755/18.

40. Враховуючи зазначене, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо ненадання номінацій природного газу у жовтні, листопаді 2016 року за договором постачання природного газу №4731/1617-ТЕ-6 від 30.09.2016.

41. Вимога позивача про визнання його права на споживання природного газу у жовтні 2016 року у обсязі 7005,549 тис.куб.м. та у листопаді 2016 році у обсязі 12191,199 тис.куб.м. за договором постачання природного газу №4731/1617-ТЕ-6 від 30.09.2016, також не є ефективним способом захисту прав позивача, враховуючи наступне.

42. Так, як вбачається із матеріалів справ і встановлено судами, позивач звернувся з вимогою про визнання його права на споживання природного газу за договором з АТ НАК "Нафтогаз України" у визначених обсягах, зокрема, у жовтні та листопаді 2016 року, тобто у період, який на час звернення до суду з позовом (06.02.2019) минув. Отже позивачем заявлено вимогу, спрямовану на визнання існування права у минулому, а не визнання порушеного, оспорюваного або невизнаного права, яке існує, яке може бути поновлене і, як наслідок, може бути реалізоване у випадку його визнання.

43. А відтак, висновку про те, чи існувало у позивача право на споживання газу на певних умовах у визначений період у минулому, суд може дійти, розглядаючи спір, зокрема за вимогою, спрямованою на ефективний захист прав або законних інтересів позивача, які можуть бути реалізовані. Натомість вимога про визнання права у минулому спрямована на встановлення підстав існування права або законного інтересу, за захистом якого особа може звернутись, однак сама по собі ефективним способом захисту не є.

44. Таким чином, оскільки позивачем заявлено вимогу визнати за ним право на використання помісячно у конкретному обсязі природного газу, який вже спожито і його не існує в природі, а договором постачання природного газу передбачено перехід права власності на природний газ до споживача після підписання актів приймання-передачі, така вимога є вимогою про встановлення юридичного факту, а тому не підлягає задоволенню у господарському процесі.

45. Аналогічного правовий висновок викладений у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі №910/6642/18 та від 21.02.2020, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.11.2019 у справі 909/953/18, від 04.12.2019 у справі № 910/483/19.

46. Враховуючи зазначене, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовної вимоги про визнання права позивача на споживання природного газу у визначених обсягах у період, який на час звернення до суду з позовом - минув.

47. Відповідно 300 ГПК України до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

48. Доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування судових рішень попередніх інстанцій, оскільки ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм законодавства.

49. При цьому скаржник безпідставно посилається на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №904/9570/17, оскільки правовідносини, у вказаній справі не є подібними до правовідносин, що мають місце у даній справі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

50. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

51. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 309 ГПК України).

52. Таким чином, перевіривши рішення та постанову судів попередніх інстанцій в межах вимог та доводів касаційної скарги, встановивши, що доводи касаційної скарги про порушення і неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального законодавства при прийнятті оскаржуваних судових актів не знайшли свого підтвердження та зводяться до переоцінки доказів у справі, Верховний Суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для її задоволення.

Розподіл судових витрат

53. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку ст. 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 у справі №910/1392/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. А. Кролевець

Судді Н. М. Губенко

І. В. Ткач