СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2020 р. Справа № 905/51/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Міракова Г.А.

за участю представників:

позивач не з`явився;

відповідач - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (вх.№1359Д/1) на рішення господарського суду Донецької області від 09 квітня 2020 року (повний текст складено 21.04.2020, суддя Сковородінова О.М.) по справі №905/51/20

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до Комунального підприємства Тепломережа Вугледарської міської ради

про стягнення 4809268,06 грн, -

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Комунального підприємства Тепломережа Вугледарської міської ради про стягнення 4 809 268,06 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору постачання природного газу №3143/1718-БО-6 від 14.09.2017р. щодо несвоєчасної оплати поставленого газу.

Рішенням господарського суду Донецької області від 09 квітня 2020 року (повний текст складено 21.04.2020, суддя Сковородінова О.М.) по справі №905/51/20 позов Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Комунального підприємства Тепломережа Вугледарської міської ради про стягнення: 3564065,18 грн. основного боргу задоволено, 440 267,13 грн. пені задоволено частково в сумі 220 133,57 грн., 239 023,34 грн. 3% річних задоволено, 565 912,41 грн. інфляційних втрат - задоволено. Стягнуто з Комунального підприємства Тепломережа Вугледарської міської ради на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 3564065,18 грн. основного боргу, 220 133,57 грн. пені, 239 023,34 грн. 3% річних, 565 912,41 грн. інфляційних втрат, витрати на оплату судового збору в сумі 72139,02 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції частково не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні пені на суму 220133,56 грн, прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити, стягнути з Комунального підприємства Тепломережа Вугледарської міської ради на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України пеню в розмірі 220133,56 грн.

Також, апелянт заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.05.2020 року поновлено Акціонерному товариству Національна акціонерна компанія Нафтогаз України пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Донецької області від 09 квітня 2020 року по справі №905/51/20. Відкрито апеляційне провадження за скаргою АТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України. Призначено справу до розгляду на 01 червня 2020 р. о 12:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132.

На виконання вимог ухвали суду від 19.05.2020 року через канцелярію суду Комунальне підприємство Тепломережа Вугледарської міської ради надало заперечення, в яких просить відмовити АТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України у задоволенні апеляційної скарги, вважає рішення господарського суду Донецької області таким, що прийняте з дотриманням вимог матеріального та процесуального законодавства, зазначає, що, на його думку, вирішуючи спір по суті, суд детально дослідив надані сторонами докази, надав їм відповідну оцінку.

У судове засідання учасники справи не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Керуючись наведеними нормами, з огляду на передбачений ст. 273 ГПК України строк розгляду апеляційної скарги, враховуючи те, що явка сторін не була визнана обов`язковою і їх неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, враховуючи принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк, колегія суддів дійшла висновку вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників апеляційного провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (постачальник) та Комунальним підприємством Тепломережа Вугредарської міської ради (споживач) 14.09.2017 року був підписаний договір №3143/1718-БО-6 постачання природного газу (далі договір), за приписами п.1.1 якого постачальник зобов`язується передати поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору природний газ, що постачається за договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

За правилами п. 2.1 укладеного сторонами договору постачальник передає споживачу з 01.10.2017 року по 31.03.2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 944,9 тис. куб. метрів.

Згідно з п. 3.1 договору постачальник передає споживачу у загальному потоці імпортований газ у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та/або в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

За змістом п. 5.2 договору ціна за 1000 куб.м газу за цим договором на дату його укладання становить 7 907,20 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 9 488,64 грн.

За приписами п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з п. 8.2 договору (в редакції додаткової угоди №1 від 11.01.2018 року) у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Пунктом 2.1 договору сторони передбачили, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації газу з 01.10.2017р. до 31.03.2018р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Договір, та укладена в його межах додаткова угода підписані та скріплені печатками обох сторін без зауважень.

Як свідчать матеріали справи, на підставі договору між позивачем та відповідачем було підписано наступні акти приймання-передачі природного газу:

- б/н від 31.10.2017р. у жовтні 2017 року на суму 355 918,88 грн.,

- б/н від 30.11.2017р. у листопаді 2017 року на суму 889 740,29 грн.,

- б/н від 31.12.2017р. у грудні 2017 року на суму 1 162 434,31 грн.,

- б/н від 31.01.2018р. у січні 2018 року на суму 1 229 537,98 грн.,

- б/н від 28.02.2018р. у лютому 2018 року на суму 1 170 072,66 грн.,

- б/н від 31.03.2018р. у березні 2018 року на суму 1 108 709,63 грн.

Позивач поставив природний газ на загальну суму 5 916 413,75 грн.

Відповідачем вартість поставленого природного газу була оплачена не в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 3 564 065,18 грн.

Як зазначає позивач, відповідач встановлений договором обов`язок по оплаті отриманого товару у повному обсязі та у передбачений договором строк не виконав, внаслідок чого Акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України заявлено вимогу, зокрема, про стягнення основного боргу у розмірі 3 564 065,18 грн.

Також, заборгованість в сумі 3 564 065,18 грн підтверджується підписаним сторонами 30.11.2019 актом звіряння розрахунків.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із вимогами ст. ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом п.6.1 договору оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відтак, зобов`язання з оплати газу, мали бути виконані наступним чином:

- за поставкою жовтня 2017 року 25.11.2017р. включно,

- за поставкою листопада 2017 року 25.12.2017р. включно,

- за поставкою грудня 2017 року 25.01.2018р. включно,

- за поставкою січня 2018 року 25.02.2018р. включно,

- за поставкою лютого 2018 року 25.03.2018р. включно,

- за поставкою березня 2018 року 25.04.2018р. включно.

Колегія суддів зауважує, що оскільки позивач зобов`язання за договором №3143/1718-БО-6 від 14.09.2017 року виконав належним чином, у той час як відповідачем порушені взяті на себе за договором зобов`язання щодо оплати вартості поставленого газу в повному обсязі, вимоги Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України про стягнення 3 564 065,18 грн. є правомірними, у зв`язку з чим, господарський суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги.

Окрім основної заборгованості, позивачем, у відповідності до п. 8.2 договору, заявлена до стягнення пеня за загальний період з 28.11.2017 р. по 25.10.2018 р. в розмірі 440 267,13 грн.

За змістом ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Позивачем заявлені до стягнення 3% річних за загальний період з 28.11.2017р. по 21.10.2019р. в розмірі 239 023,34 грн. та інфляційні втрати за загальний період 01.12.2017 по 30.09.2019 в розмірі 565 912,41 грн.

Одночасно, за приписами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок пред`явлених до стягнення з відповідача сум пені у розмірі 440 267,13 грн, інфляційних втрат у розмірі 565 912,41 грн та 3% річних у розмірі 239 023,34 грн, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про обґрунтованість розрахунку пред`явлених до стягнення сум.

Як свідчать матеріали справи, відповідач проти поданого розрахунку позивача не заперечив, власного контррозрахунку не надав.

На підставі наведеного, враховуючи наявні у справі докази, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позову.

Під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру 3% річних, інфляційних втрат та пені, мотивуючи його тим, що розраховувався за отриманий природний газ по мірі надходжень коштів від споживачів м. Вугледар.

Суд першої інстанції у рішенні задовольнив вимоги щодо стягнення пені в розмірі 50% - у сумі 220 133,57 грн.

В апеляційній скарзі АТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України вважає, що господарський суд порушив положення статті 233 Господарського кодексу України, зменшивши розмір пені до 50%.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким твердженням апелянта з огляду на таке.

КП «Тепломережа» Вугледарської міської ради» у відзиві на позовну заяву і запереченнях на апеляційну скаргу визнає, що розраховувалося за отриманий природний газ згідно договору постачання природного газу від 14.09.2017 року № 3143/1718-БО-6 по мірі надходжень коштів від споживачів м. Вугледар. Таким чином, за вищевказаним договором КП «Тепломережа» Вугледарської міської ради» сплачено 2 524 532,94 грн.

КП «Тепломережа» Вугледарської міської ради» вказує на те, що підприємство є захищеним споживачем природного газу в розумінні Закону України «Про ринок природного газу» та є єдиним виробником теплової енергії, надавачем послуг з централізованого опалення у місті Вугледар Донецької області, на яку покладено обов`язок безперебійно постачати теплову енергію споживачам протягом опалювального сезону, а у зв`язку із низькою платоспроможністю значної кількості споживачів теплової енергії, особливо фізичних осіб, відсутністю коштів, підприємство буде позбавлене можливості своєчасно ліквідовувати аварійні ситуації, проводити поточні ремонти теплових мереж та технічне обслуговування обладнання котельні і теплових пунктів, своєчасно та якісно надавати комунальні послуги споживачам м. Вугледар.

Теплова енергія постачається:

багатоповерхові будинки - 90,

школи - З,

дитячі садки - З,

лікарні - 2.

А також, зважаючи на те, що підприємство здійснює постачання теплової енергії тільки в опалювальний період, тобто з 15 жовтня по 15 квітня, у зв`язку з чим не завжди має можливість провести своєчасну оплату своїх зобов`язань.

З метою належного ведення господарської діяльності КП «Тепломережа» Вугледарської міської ради» в середньому щомісячно повинно здійснювати наступні платежі:

обов`язкові щомісячні платежі - 121 588,95 грн.;

заробітна платня та нарахування на неї - 532 472,96 грн.;

НАК «Нафтогаз України» - 2 456 351,86 грн.;

AT «Укртрансгаз» та «Донецькоблгаз» за транспортування природного газу - 496 630,10 грн.;

ТОВ «Високовольтні мережі» за спожиту електричну енергію - 234 750,58 грн.;

КП «Водоканал» Вугледарської міської ради», КП «Благоустрій» Вугледарської міської ради» (оплата послуг за водопостачання та водовідведення та вивіз ТПВ) - 13 320,92 грн.;

ТОВ ТПП «Альянс» за купівлю-продаж пального - 16 575,29.

В свою чергу, в результаті ведення господарської діяльності на рахунки КП «Тепломережа» Вугледарської міської ради» надходить сума у розмірі 2 643 751,44 грн. (з ПДВ), що в свою чергу унеможливлює погашення боргу перед НАК «Нафтогаз України» в повному обсязі.

Крім того, надходження коштів по м. Вугледар за послугу з постачання теплової енергії суттєво знизилося внаслідок ряда факторів, зокрема, наявна заборгованість у містоутворюючих підприємств: ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та ДП «Шахта «Південнодонбаська №3» ім. М.С.Сургая з виплати заробітної плати.

Заборгованість споживачів за послугу з постачання теплової енергії станом на 01.01.2020 року 25 365,20 тис. грн., з них: населення - 25 852 342,62 грн, державний бюджет - 1 981,24 грн, інші споживачі - 2 693 781,85 тис. грн.

Тобто, у відповідності до Звітів про фінансові результати за 12 місяців 2017, 2018, 2019 років в результаті невиконання зобов`язань споживачами, КП «Тепломережа» Вугледарської міської ради» несе великі збитки та перебуває в тяжкому матеріальному стані. Факт перебування підприємства в тяжкому матеріальному становищі підтверджується аналізами рахунку 36 за 2017, 2018, 2019 роки.

Окрім того, з метою реалізації Закону України № 1730-VIII «Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», 16.06.2017 року комунальне підприємство «Тепломережа» Вугледарської міської ради» внесено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії (наказ Мінрегіону від 16.06.2017 № 152, № особового запису в реєстрі 32).

Отже, вирішуючи, в тому числі із власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені, яка підлягає стягненню зі Сторони, що порушила зобов`язання, Господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів Сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання /зобов`язання, причини (причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Ст.233 Господарського кодексу України передбачає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз зазначених статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків, враховує інтереси обох сторін.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, а також самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення. Укладаючи договір на поставку природного газу відповідач усвідомлював всі ризики та свідомо, з доброї волі погодився на умови поставки, в тому числі і щодо нарахування пені.

У статті 233 Господарського кодексу України, словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суд першої інстанції користується певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства (ст. 3, ч. 3 ст. ст. 509 Цивільного кодексу України), якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року).

Враховуючи те, що відповідач є єдиним виробником теплової енергії, надавачем послуг з централізованого опалення у м. Вугледар Донецької області, збиткова господарська діяльність відповідача значною мірою зумовлена невиконанням перед ним зобов`язань споживачами за отримані послуги з централізованого опалення. Наявність такої заборгованості залежить не лише від заявника, а і від виконання зобов`язань з боку споживачів послуг боржника.

З огляду на те, що пеня є лише санкціями за невиконання грошового зобов`язання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може. Окрім стягнення пені, позивач нараховує та стягує також проценти річних та інфляційні втрати, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем. Тому, при зменшенні розміру пені, позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у даному випадку, зменшення пені на 90% є значним, тому можливо зменшити пред`явлену до стягнення з відповідача суму пені на 50% - до 220 133,57 грн.

Стосовно відмови у зменшенні розміру неустойки, колегія суддів також погоджується із судом попередньої інстанції, керуючись статтею ст. 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

За змістом з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, нарахування 3% річних та індексу інфляції входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом по даній справі всупереч приписів ст. 73, 74, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту, а також не надано належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження своєї позиції по справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Донецької має бути залишене без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 74, 76-79, 126, 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 09 квітня 2020 року по справі №905/51/20 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 03 червня 2020 року.

Головуючий суддя Ільїн О.В.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Хачатрян В.С.