УХВАЛА

28.05.2020Справа № 910/1303/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Філон І.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Фіцай Юрія Івановича

до 1) Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України,

2) Фізичної особи-підприємця Поп Лучіана Івановича

про визнання частково недійсним свідоцтва на знак для товарів та послуг

Представники:

від позивача: Єфімов О.М.;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: Можаєв М.О.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Фіцай Юрій Іванович (далі-позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (далі-відповідач 1) та Фізичної особи-підприємця Поп Лучіана Івановича (далі-відповідач 2), в якому просить суд:

- визнати недійсним повністю свідоцтво України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 від 12.02.2018 відносно товарів класу 31 МКТП;

- зобов`язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв на знаки для товарів і послуг стосовно визнання недійсним повністю свідоцтва України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 від 12.02.2018 відносно товарів класу 31 МКТП та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені "Промислова власність".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1 від 12.02.2018 є, на думку позивача, схожим настільки, що його можно сплутати з раніше зареєстрованим знаком для товарів і послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1" (комбіноване) за свідоцтвом України № НОМЕР_2 від 12.01.2015, який використовує позивач на підставі ліцензійного договору № 1 від 30.06.2017, а також є таким, що може ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товари або надає послугу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 27.02.2020.

20.02.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач-2 подав клопотання про закриття провадження у справі, в якому зазначає, що відповідно до виписки з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відносно свідоцтва України № НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_2» (комбіноване) власником вказаного свідоцтва є фізична особа - Поп Лучіан Івановив , а тому даний спір не відносить до юрисдикції господарських судів України, у зв`язку з чим просить суд закрити провадження у справі.

26.02.2020 позивач через відділ автоматизованого документообігу суду подав заяву про зміну предмета позову, в якому просить суд:

- визнати частково недійсним свідоцтво України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 від 12.02.2018 відносно частини товарів класу 31 МКТП, а саме «сільськогосподарські садівничі та лісові продукти; сире та необроблене зерно та насіння», що має наслідком заборону в подальшому Фізичній особі-підприємцю Попу Лучіану Івановичу будь-яке використання в господарській діяльності знака для товарів і послуг за свідоцтвом на знак для товарів і послуг № НОМЕР_2 від 12.01.2015 та/або позначення, яке схоже із зареєстрованим знаком, у своїй діяльності стосовно наведених у свідоцтві на знак для товарів і послуг № НОМЕР_2 від 12.01.2015 товарів і послуг, а також щодо споріднених товарів і послуг, зокрема сільськогосподарських, садівничих та лісових продуктів, сирого та необробленого зерна та насіння» (включаючи виробництво, зберігання, пропонування до продажу, рекламування та продаж, при виконанні робіт та наданні послуг, оформленні етикеток (упаковок) насіння соняшникового смаженого);

- зобов`язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв на знаки для товарів і послуг стосовно визнання частково недійсним свідоцтва України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 від 12.02.2018 відносно товарів класу 31 МКТП, а саме «сільськогосподарські садівничі та лісові продукти; сире та необроблене зерно та насіння» та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені "Промислова власність".

У судовому засіданні 27.02.2020 відповідач надав клопотання про закриття провадження у справі, в якому позивач зазначає, що позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним свідоцтва України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 від 12.02.2018 відносно товарів класу 31 МКТП власником якого є саме фізична особа, у зв`язку з чим просить суд закрити провадження у даній справі.

Також, у судовому засіданні 27.02.2020, розглянувши заяву позивача про зміну предмету позову, враховуючи що суд не перейшов до розгляду справи по суті, суд визнав подану заяву про зміну предмету позову такою, що відповідає вимогам ст. 46 ГПК України у зв`язку з чим прийняв її до розгляду.

Крім того, у судовому засіданні 27.02.2020 оголошено перерву до 26.03.2020.

23.03.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав письмові пояснення, в яких зазначає, що суб`єктом права власності виступає саме фізична особа, а не підприємець, тобто Попу Л.І. , як фізичній особі належить свідоцтво на знак для товарів і послуг, однак останній використовує спірне свідоцтво для здійснення господарської діяльності.

Судове засідання, призначене на 26.03.2020 не відбулося у зв`язку з необхідністю попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, зважаючи на період карантину, визначений постановою КМУ "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11.03.2020 № 211, з урахуванням рішення Уряду про заборону пасажирських перевезень та обмеження кількості учасників масових заходів, а також листа Ради суддів України від 16.03.2020 9/рс-186/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2020 підготовче засідання у справі № 910/1303/20 призначено на 30.04.2020.

24.04.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції, в якому позивач просить суд забезпечити участь представника позивача у судовому засіданні призначеному на 30.04.2020 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2020 відмовлено Фізичній особі-підприємцю Фіцай Юрію Івановичу у задоволенні клопотання про проведення судового засідання у справі № 910/1303/20, призначеного на 30.04.2020, у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

У судовому засіданні 30.04.2020 суд на місці ухвалив відкласти розгляд справи на 28.05.2020.

У цьому судовому засіданні представник відповідача-2 підтримав раніше подану заяву про закриття провадження у справі.

Представник позивача заперечив проти задоволення даної заяви.

Представник відповідача-1 у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, однак про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Розглянувши клопотання Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та заяву Фізичної особи-підприємця Поп Лучіана Івановича про закриття провадження у справі, дослідивши матеріали справи, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, Вищий суд з питань інтелектуальної власності розглядає справи щодо прав інтелектуальної власності, зокрема, справи у спорах щодо реєстрації, обліку прав інтелектуальної власності, визнання недійсними, продовження дії, дострокового припинення патентів, свідоцтв, інших актів, що посвідчують або на підставі яких виникають такі права, або які порушують такі права чи пов`язані з ними законні інтереси.

Пунктами 15 та 16 ч. 1 «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України передбачено, що Вищий суд з питань інтелектуальної власності починає свою роботу з дня, наступного за днем опублікування Головою Вищого суду з питань інтелектуальної власності в газеті «Голос України» повідомлення про початок роботи Вищого суду з питань інтелектуальної власності.

До початку роботи Вищого суду з питань інтелектуальної власності справи щодо прав інтелектуальної власності розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, судами відповідно до правил юрисдикції (підвідомчості, підсудності), які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» видача свідоцтва здійснюється Установою у місячний строк після державної реєстрації знака. Свідоцтво видається особі, яка має право на його одержання.

За визначенням наведеним у ст. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» особа - це фізична або юридична особа.

Суд зазначає, що відповідно до виписки з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відносно свідоцтва України № НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_2» (комбіноване), володільцем вказаного свідоцтва України є фізична особа - Поп Лучіан Іванович .

Крім того, відповідно до інформації, розміщеної в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо свідоцтва України № НОМЕР_1, станом на 28.05.2020 власником вказаного свідоцтва України є Поп Лучіан Іванович .

Таким чином, враховуючи, що спір стосується позбавлення фізичної особи права власності на торговельну марку «ІНФОРМАЦІЯ_2» (комбіноване) шляхом визнання недійсним свідоцтва України на знак для товарів і послуг НОМЕР_3, суд дійшов висновку, що належним відповідачем в даній справі має бути власник свідоцтва України НОМЕР_3 на знак для товарів і послуг Поп Лучіан Іванович , як фізична особа.

Разом з тим, з урахуванням приписів ст. 4, 20, 45 Господарського процесуального кодексу України у суду відсутні правові підстави розгляду по суті даної справи за участю фізичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Згідно ч. 2 ст. ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що даний спір не відноситься до юрисдикції господарських судів України та підлягає вирішенню в загальному суді (враховуючи необхідність розгляду справи за участю Поп Лучіана Івановича , як фізичної особи - власника спірного свідоцтва), а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Суд відзначає, що статтею 7 Закону України «Про судовий збір» врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, які визначено цією статтею і перелік яких є вичерпним.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", враховуючи те, що клопотання про повернення зайво сплаченої суми судового збору позивачем не заявлено, повернення судового збору, не здійснюється.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права звернутися до суду з відповідним клопотанням у порядку передбаченому ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі № 910/1303/20 за позовом Фізичної особи-підприємця Фіцай Юрія Івановича до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та Фізичної особи-підприємця Поп Лучіана Івановича про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів та послуг - закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 02.06.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України, ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, протягом десяти днів з дня її проголошення, з урахуванням вимог ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Щербаков С.О.