ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року м. Черкаси справа № 925/136/20

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., з секретарем судового засідання Брус Л.П., за участю представників сторін:

від позивача - представник не з`явився,

від відповідача - представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області у місті Черкаси справу

за позовом Приватного підприємства Фірма «ЮНІКС ТРЕЙД КО», м. Київ

до Фізичної особи - підприємця Долматова Анатолія Олеговича, м. Черкаси

про стягнення 682024 грн 69 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство Фірма «ЮНІКС ТРЕЙД КО» звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Долматова Анатолія Олеговича про стягнення 682024 грн 69 коп. заборгованості за договором № 582/18 від 24.12.2018, з яких: основна заборгованість - 402406 грн 20 коп., штраф - 120721 грн 84 коп., пеня - 132780 грн 33 коп., інфляційні втрати - 14234 грн 90 коп., 3% річних - 11881 грн 42 коп. та судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав на неналежне (несвоєчасне) виконання відповідачем грошових зобов`язань за укладеним між сторонами договором поставки.

Ухвалою від 07 лютого 2020 року Господарський суд Черкаської області позовну заяву Приватного підприємства Фірма «ЮНІКС ТРЕЙД КО» залишив без руху; встановив позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до суду належних доказів направлення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів у встановленому законом порядку.

17 лютого 2020 року до Господарського суду Черкаської області надійшла заява представника Приватного підприємства Фірма «ЮНІКС ТРЕЙД КО» про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано належні докази направлення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів у встановленому законом порядку: опис вкладення у цінний лист та накладна «Укрпошти» про відправлення 468.

Ухвалою від 18.02.2020 Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; справу вирішив розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначив на 19.03.2020; сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Ухвалою від 19.03.2020 Господарський суд Черкаської області повідомив учасників справи про перенесення підготовчого засідання на 16.04.2020.

У підготовче засідання представники сторін не з`явилися без повідомлення причин неявки, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать матеріали справи.

Відповідач відзив на позов не надав.

Ухвалою від 16.04.2020 Господарський суд Черкаської області закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 02.06.2020.

Сторони були повідомлені про час і місце розгляду справи належним чином (а.с. 76).

Відповідач у судове зсідання, яке відбулося 02.06.2020 представника не направив, про причини неявки суду не повідомив.

Позивач направив клопотання про розгляд справи за його відсутності, за наявними в матеріалах справи документами, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України (також по тексту ГПК України) в судовому засіданні 02.06.2020 підписано вступну та резолютивну частини рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Щодо підвідомчості даного спору господарським судам.

Відповідач є фізичною особою та на дату подання позову не має статусу суб`єкта господарювання (21.11.2019 зареєстровано припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем, номер запису: 2043816) (а.с. 35-36).

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд установив таке.

24 грудня 2018 року між Приватним підприємством Фірма «ЮНІКС ТРЕЙД КО» (постачальник за договором, позивач по справі) та Фізичною особою - підприємцем Долматовим Анатолієм Олеговичем (покупець за договором, відповідач по справі) було укладено договір поставки № 582/18 (далі - Договір).

Вказаний Договір підписаний представниками обох сторін (а.с. 24-25).

Відповідно до умов Договору постачальник зобов`язався протягом дії договору поставляти зі складу ППФ «Юнікс Трейд Ко» запасні частини, автохімію, мастила та супутні товари для автомобілів тощо, окремими партіями та в асортименті (за номенклатурою), кількості, за цінами та в строки, що остаточно погоджуються сторонами у відповідності з рахунками або накладними (перелік на поставку), що є невід`ємною частиною даного договору, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар (пункт 1.1 Договору).

Згідно з пунктом 1.3 Договору загальна сума договору складає (орієнтовно) сто тисяч гривень протягом календарного року строку дії Договору. Остаточна загальна сума Договору визначається, виходячи з цін на товар, асортименту та загальної кількості товару, поставленого відповідно до умов Договору.

У розділі 3 Договору сторони погодили ціну та умови оплати.

Факт здійснення постачання партії товару фіксується накладною, актом звіряння взаєморозрахунків, розпискою, гарантійним листом, квитанцією, декларацією про відправку товару перевізником або іншими документами, що свідчать про отримання товару покупцем. У випадку не підписання, неповернення протягом 10 (десяти) робочих днів покупцем підписаної накладної постачальнику, накладна вважається підтвердженою покупцем, товар прийнятим покупцем без претензій та підлягає оплаті згідно умов Договору (пункт 3.3 Договору).

При поставці товару з оплатою «за фактом отримання товару» (якщо товар відпущений з відстрочкою платежу, а строк розрахунку в накладній не зазначений) покупець зобов`язаний повністю розрахуватися за кожну отриману партію товару протягом трьох банківських днів з моменту прийняття покупцем зазначеної партії на суму, вказаній у накладній. У випадку надання покупцю відстрочки платежу її термін вказується в рахунках на партію товару (пункти 4.5.2, 4.6 Договору).

Договір вступає в дію з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2022 року включно (пункт 10.1 Договору).

На виконання договору позивач поставив відповідачу товар на суму 402406,20 грн відповідно до видаткових накладних:

від 15 січня 2019 року № 2058 на суму 101088,90 грн,

від 16 січня 2019 року № 2929 на суму 99659,86 грн,

від 17 січня 2019 року № 4026 на суму 74792,52 грн,

від 18 січня 2019 року № 4123 на суму 62957,60 грн,

від 21 січня 2019 року № 4468 на суму 63907,32 грн.

Накладні про отримання товару підписані та скріплені печаткою зі сторони позивача та підписані відповідачем (а.с. 26-30).

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором стало підставою для звернення позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення заборгованості з боржника.

За приписом статті 86 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, враховуючи пояснення представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги потрібно задовольнити частково з таких підстав.

Як встановлено судом та підтверджується зібраними у справі доказами Договір, укладений сторонами, за своєю правовою природою є договором поставки та відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 627 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлене договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини купівлі-продажу врегульовані Главою 54 ЦК України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 202 ГК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оцінивши фактичні обставини справи та приписи наведеного вище законодавства, суд приходить до наступних висновків.

Із матеріалів справи вбачається та відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, що сторони уклали договір поставки, позивач поставив відповідачу відповідно до умов Договору товар на суму 402406,20 грн, а останній отримав його, що підтверджується видатковими накладними, та повністю не сплатив.

З урахуванням наведеного, господарський суд дійшов висновку, що у відповідача виник обов`язок зі сплати отриманого товару, отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 402406,20 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивач заявив до стягнення 120721 грн 84 коп. штрафу, 132780 грн 33 коп. пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 8.3 Договору у випадку несплати чи сплати не в повному розмірі платежів, передбачених даним Договором, у встановлені строки, сторона, яка прострочила виконання грошового зобов`язання, зобов`язана сплатити іншій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу та неустойку в розмірі двадцяти відсотків річних.

Відповідно до п. 8.8 Договору в разі, якщо прострочення платежу триватиме більше тридцяти календарних днів, постачальник матиме право, окрім суми боргу та пені, додатково стягнути з покупця штраф у розмірі 30 (тридцять) відсотків від простроченої суми. Сплата штрафу не призупиняє нарахування пені, яка буде нараховуватися до повного розрахунку покупця. Сторони погодили, що строк позовної давності по нарахуванню пені складає 3 (три) роки.

Згідно з умовами Договору (пункт 8.8) позивач нарахував штраф у розмірі 30 відсотків від простроченої суми.

Таким чином, штрафні санкції у вигляді пені та штрафу підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.

Позивач також заявив до стягнення 14234 грн 90 коп. інфляційних нарахувань, 11881 грн 42 коп. трьох процентів річних від простроченої суми.

Розмір втрат від інфляції за розрахунками суду за визначений позивачем період становить 12995 грн. 85 коп., а отже суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині частково.

Заявлені до стягнення три проценти річних нараховані позивачем за перерахунком суду вірно, а відтак підлягають стягненню в повному обсязі.

Витрати по оплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України у зв`язку з частковим задоволенням позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 236-241, 256 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Приватного підприємства Фірма «ЮНІКС ТРЕЙД КО» (вул. Бориспільська, 7, м. Київ, 02099, код 20873670, р/р НОМЕР_2 , Банк АТ «ПРОКРЕДИТ БАНК» м. Київ, МФО 320984, Індивідуальний податковий номер НОМЕР_3 ) заборгованість за поставлений товар - 402406 грн 20 коп., штраф - 120721 грн 84 коп., пеню - 132780 грн 33 коп., інфляційні втрати - 12995 грн 85 коп., 3% річних - 11881 грн 42 коп., витрат зі сплати судового збору - 10211 грн 78 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги на рішення, рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене та підписане 04 червня 2020 року.

Суддя О.В. Чевгуз