ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року

м. Київ

справа № 916/2586/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Малашенкова Т.М. і Селіваненка В.П.,

за участю секретаря судового засідання - Шевчик О.Ю.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

представник позивача - Лисенко В.О., адвокат (довіреність від 17.05.2019 № 14-202, свідоцтво від 26.05.2010 № 3420),

відповідач - міське комунальне підприємство "Одеська теплоелектроцентраль №2",

представник відповідача - не з`явився,

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Одеської області від 16.12.2019 (головуючий суддя Шаратов Ю.А.)

та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.02.2020 (головуючий Аленін О.Ю., судді: Лавриненко Л.В. і Філінюк І.Г.)

у справі № 916/2586/19

за позовом акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Компанія)

до міського комунального підприємства "Одеська теплоелектроцентраль №2" (далі - Підприємство)

про стягнення 7 664 556,94 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Компанія звернулася до господарського суду Одеської області з позовом до Підприємства про стягнення заборгованості за договором постачання природного газу від 07.09.2017 № 8007/1718-ТЕ-23 (далі - Договір) у розмірі 7 664 556,94 грн, з яких: 5 823 327,24 грн основний борг; 833 351,30 грн. пеня, 309 178,52 грн 3% річних та 698 699,88 грн інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Підприємством було порушено умови Договору, а саме несвоєчасно та не в повному обсязі здійснено оплату за поставлений Компанією природний газ.

Рішенням господарського суду Одеської області від 16.12.2019, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.02.2020, позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Підприємства на користь Компанії 5 823 327,24 грн основного боргу, 100 000,00 грн пені, 309 178,52 грн 3% річних та 698 699,88 грн інфляційних втрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що позовні вимоги у даній справі є обґрунтованими. Водночас, враховуючи клопотання Підприємства про зменшення розміру пені, суди на підставі частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та частини першої статті 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зменшили розмір пені.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій у частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо зменшення розміру пені, Позивач звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на те, що судами при прийнятті оскаржуваних рішень не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах, які прийняті у інших справах, у частині застосування статті 233 ГК України, статей 549-552, 599, 625 ЦК України, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині та прийняти нове рішення, яким у цій частині задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди:

- в оскаржуваних рішеннях не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах, які прийняті у справах № 908/1453/14 та № 918/116/19, у частині застосування статті 233 ГК України, статей 549-552, 599, 625 ЦК України у подібних правовідносинах;

- залишили поза увагою, що Підприємство, заявляючи клопотання про зменшення розміру пені, не надало доказів на підтвердження підстав для зменшення пені та штрафу;

- при задоволенні клопотання про зменшення розміру пені не врахували інтереси Компанії.

Від Підприємства відзив на касаційну скаргу не надходив.

Підприємство подало клопотання про перенесення судового засідання, яке відхиляється Касаційним господарським судом, у зв`язку з його необґрунтованістю.

Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 07.05.2020 № 29.3-02/791 у зв`язку з відпусткою судді Львова Б.Ю. призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 916/2586/19, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Булгакової І.В. (головуючий), Малашенкової Т.М. і Селіваненка В.П.

Перевіривши правильність застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального і процесуального права, відповідно до встановлених ними обставин справи, заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представника Компанії, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами встановлено, що 07.09.2017 Компанією (постачальник) та Підприємством (споживач) укладено Договір.

Відповідно до пункту 1.1 Договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього Договору.

Згідно з пунктом 1.2 Договору природний газ, що постачається за цим Договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що постачальник передає споживачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 5 084,637 тис.куб.м.

Відповідно до пункту 3.7 Договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Згідно з пунктом 5.1 Договору ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим Договором, встановлюється Положенням про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу.

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що ціна за 1 000 куб. м газу на дату укладання Договору, становить 4 942,00 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5 930,40 грн.

Відповідно до пункту 6.1 Договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з пунктом 12.1 Договору договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 до 31.03.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов Договору постачальником протягом листопада 2017 року - березня 2018 року поставлено споживачу природний газ на загальну суму 24 511 179,38 грн, а саме: у листопаді 2017 року - 732,949 тис.куб.м на суму 4 346 680,75 грн; у грудні 2017 року - 840,310 тис.куб.м на суму 4 983 374,42 грн; у січні 2018 року - 938,396 тис.куб.м на суму 5 565 063,64 грн; у лютому 2018 року - 820,180 тис.куб.м на суму 4 863 995,47 грн; у березні 2018 року - 801,306 тис.куб.м на суму 4 752 065,10 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Договір та акти приймання-передачі природного газу підписано уповноваженими представниками, скріплено печатками контрагентів.

Споживач свій обов`язок щодо своєчасної оплати за поставлений газ виконав частково, а саме сплатив на користь постачальника кошти у розмірі 18 687 852,14 грн., що підтверджується випискою операцій по Підприємству. Тобто сума заборгованості споживача перед постачальником складає 5 823 327,24 грн.

Причиною виникнення спору в даній справі стало питання наявності чи відсутності підстав для стягнення 7 664 556,94 грн.

Приймаючи оскаржувані рішення, суди виходили з того, що відповідно до статті 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Згідно із статтею 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 530, 610-612 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Судами встановлено, що сума основного боргу споживача перед постачальником за Договором складає 5 823 327,24 грн. Тобто Компанією доведено порушення Підприємством умов Договору та наявність заборгованості.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно із статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до пункту 8.2 Договору у разі прострочення споживачем оплати згідно з пунктом 6.1 цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Суди, перевіривши надані Компанією розрахунки розмірів основного боргу та нарахованих штрафних санкцій, дійшли висновку, що вони є арифметично правильними.

При цьому судами враховано, що Підприємство звернулось до суду з клопотанням, в якому просило суд зменшити розмір пені до 1,00 грн, посилаючись на свій важкий фінансовий стан, наявність великої дебіторської заборгованості та зазначало, що не є кінцевим споживачем теплової енергії, а є неприбутковою організацією, яка використовує отриманий газ для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. Здійснення оплати поставленого позивачем газу залежить виключно від розрахунків споживачів за спожиту теплову енергію.

Згідно із статтею 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частинами другою, третьою статті 551 ЦК України передбачено, що у випадку якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Також судами враховано висновки, викладені у рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі № 7-рп/2013, в якому зазначено, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Зменшуючи розмір пені, яка підлягає стягненню, суди взяли до уваги скрутний фінансовий стан Підприємства, що підтверджується Фінансовим звітом суб`єкта малого підприємства, відповідно до якого Підприємство за 2018 рік має чистий збиток у розмірі 6 908 300,00 грн. За І півріччя 2019 року Підприємство має чистий збиток у розмірі 2 662 100,00 грн.

Також судами враховано інтереси сторін, поведінку винної сторони та ступень виконання зобов`язання, а саме часткову оплату суми основного боргу, відсутність у матеріалах справи доказів спричинення збитків Компанії та компенсацію втрат від інфляції та стягнення річних.

Водночас судами відхилено посилання Компанії на те, що зменшення судом розміру пені завдає йому збитків, і при зменшенні пені суд не дослідив негативні наслідки, спричинені позивачеві, оскільки відповідно до норм статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, між тим, під час вирішення даного спору, Компанією не надано доказів, які підтверджують ймовірність збитків або засвідчували б наявність збитків у Компанії, у зв`язку з несвоєчасним виконанням прийнятих на себе зобов`язань Підприємством.

З огляду на викладене суди дійшли висновку про можливість зменшити розмір пені до 100 000,00 грн.

Що ж до посилань Позивача у касаційній скарзі на те, що в оскаржуваних рішеннях не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах у справах № 908/1453/14, № 918/116/19, про застосування статті 233 ГК України, статей 549-552, 599, 625 ЦК України у подібних правовідносинах, то Касаційний господарський суд зазначає, що, проаналізувавши зміст вказаних судових рішень, слід дійти висновку, що у них були прийняті рішення відповідно до встановлених судами попередніх інстанцій обставин на підставі поданих сторонами доказів.

Тобто у кожній конкретній справі судами досліджувались різні за змістом докази, які подавались сторонами для обґрунтування заяв про зменшення розміру штрафних санкцій, з посиланням на приписи статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, та на підставі встановлених судами обставин вони приймали відповідні судові рішення, що, у свою чергу, не може свідчити про подібність правовідносин у даній справі № 916/2586/19 та у справах № 908/1453/14, № 918/116/19, оскільки рішення у них прийняті за результатами дослідження різних доказів.

Крім того, оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених, зокрема, у постановах від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 14.01.2020 у справі № 911/873/19, від 10.02.2020 у справі № 910/1175/19.

Обставини, викладені у касаційній скарзі, не приймаються Касаційним господарським судом, оскільки спростовуються наведеними у даній постанові доводами судів попередніх інстанцій.

Відповідно до статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 309 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, оскільки судами були прийняті рішення з дотриманням норм процесуального права, що дає підстави залишити їх без змін.

У зв`язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, а також враховуючи, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Одеської області від 16.12.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.02.2020 у справі № 916/2586/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Т. Малашенкова

Суддя В. Селіваненко