Господарський суд Рівненської області
_______________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про розподіл судових витрат

"27" травня 2020 р. Справа № 918/268/20

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Войтюка В.Р., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Конко" про стягнення з відповідача судових витрат

у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Конко"

до відповідача Приватного підприємства "Теплогазбуд"

про стягнення заборгованості в сумі 9 680 грн. 27 коп.

Без виклику учасників процесу.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Конко" звернулося до господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача Приватного підприємства "Теплогазбуд" про стягнення заборгованості в сумі 9 860 грн. 27 коп.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 26 березня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/268/20, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 13 квітня 2020 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 18 травня 2020 року закрито провадження у справі № 918/268/20 за Товариства з обмеженою відповідальністю "Конко" до відповідача Приватного підприємства "Теплогазбуд" про стягнення заборгованості в сумі 9 680 грн. 27 коп.

19 травня 2020 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника позивача надійшла заява, в якій останній просить суд стягнути з відповідача понесені судові витрати, а саме 2 102 грн. 00 коп. судового збору та 8 000 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.

21 травня 2020 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, в якому останній зазначає, що витрати на правничу допомогу заявлені позивачем є не співмірними з ціною позову та наданими послугами. Окрім того, відповідач звертає увагу суду на порушення позивачем строку подачі доказів, що підтверджують понесені останнім судові витрати визначеного ГПК України. Зважаючи на викладені обставини, відповідач просить суд відмовити в стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу як необґрунтовані та завищені.

Відповідно до ч. 6 ст. 130 ГПК України суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

Суд, розглянувши заяву позивача про розподіл судових витрат, заперечення відповідача та дослідивши матеріали справи в цій частині, суд зазначає наступне.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь останнього, суд роз`яснює наступне.

Питання розподілу судових витрат у разі закриття провадження у справі врегульовано статтею 130 Господарського процесуального кодексу України, а порядок та підстави повернення сплаченого судового збору з бюджету статтею 7 спеціального нормативно - правового акту Закону України "Про судовий збір".

Приписи частини 3 статті 130 Господарського процесуального кодексу України вказують на те, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Отже вказаною правовою нормою регламентовано порядок розподілу судових витрат у разі закриття провадження у справі, що пов`язане саме з відмовою позивача від позову. Водночас статтею 130 Господарського процесуального кодексу України порядок розподілу між сторонами судових витрат у разі закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору - не встановлений.

Разом з тим такий порядок визначено пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" у відповідності до якого закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом) є підставою для повернення сплаченої суми судового збору в повному обсязі за клопотанням сторони, яка його сплатила за ухвалою суду.

Беручи до уваги вище викладені правові норми, враховуючи те, що провадження у справі закрито саме на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України через відсутність предмету спору, а не відмовою позивача від позову, то за переконанням суду, в цьому випадку, відсутні правові підстави для відшкодування позивачу судового збору за рахунок відповідача на підставі частини 3 статті 130 Господарського процесуального кодексу України, натомість сплачений судовий збір підглядає поверненню позивачу за клопотанням з державного бюджету у відповідності до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Суд зазначає, що в ухвалі суду від 18 травня 2020 року позивачу роз`яснено право звернутися до суду з відповідними клопотанням про повернення судового збору в порядку пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Станом на час розгляду справи клопотання позивача про повернення судового збору до суду не надходило.

Отже, зважаючи викладені норми законодавства у суду відсутні правові підстави для задоволення заяви позивача в частині стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь останнього понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

За змістом частини 1, пункту 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи до яких належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1, 2 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Частинами 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Приписами частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України обумовлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а згідно з частиною 8 статті 129 цього Кодексу, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вказує частина 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Нормою статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" обумовлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Водночас Європейський суд з прав людини у пункті 95 рішення від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", пунктах 34-36 рішення від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інші проти України", пункті 80 рішення від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", пункті 88 рішення від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України" неодноразово наголошує про те, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведе, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Заява про стягнення з відповідача судових витрат обґрунтоване наступними обставинами.

Як зазначає заявник за подання позову, останнім сплачено судовий збір в сумі 2 102 грн. 00 коп., однак вказаний судовий збір не сплачений відповідачем на користь позивача.

Також, окрім понесених витрат по сплаті судового збору, позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 000 грн. 00 коп.

В якості доказів вказаних обставини заявник посилається на договір про надання правової допомоги № 20-25 від 12 березня 2020 року укладеного між Товариства з обмеженою відповідальністю "Конко" та Адвокатським бюро "Олега Горецького".

Відповідно до п. 1.1. вищевказаного договору Адвокатське бюро зобов`язується надавати правову (професійну правничу) допомогу, адвокатські послуги клієнту, а саме: проводити в інтересах та від імені клієнта всі необхідні дії, пов`язані із стягненням заборгованості з Приватного підприємства "Теплогазбуд" за усним договором поставки товару у розмірі 9 860 грн. 27 коп.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що розмір гонорару який клієнт має сплатити Адвокатському Бюро за надання правової (професійної правничої) допомоги під час розгляд справи в суді першої інстанції становить 8 000 грн. 00 коп.

Згідно до п. 3.5. договору підставою оплати гонорару є наступні документи: 1) звіт про виконану Адвокатським Бюро роботу та витрачений час; 2) рахунок-фактура; 3) акт приймання-передачі послуг, підписаний сторонами.

Окрім договору про надання правової допомоги заявник посилається на звіт про виконану роботу від 09 квітня 2020 року, рахунок-фактуру № 1 від 06 квітня 2020 року, акт прийому-передачі виконаних робіт від 22 квітня 2020 року, платіжне доручення № 100 від 10 квітня 2020 року, ордер № 1034558 від 18 травня 2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Відповідно до частини 1 статті 15 Господарського процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Аналіз наведених норм частини 4 статті 126 ГПК України, а також норм статті 129 цього кодексу, дає підстави для висновку що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Частиною 5 ст. 126 ГПК України визначено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2019 по справі № 911/739/15 зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суду необхідно надати оцінку розміру витрат сторони на правничу допомогу з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також часу, який міг би витратити адвокат на участь у судових засіданнях та вчинення інших дій, зазначених в деталізованому описі наданої правової допомоги як кваліфікований фахівець, дослідити неминучість та необхідність понесених вказаних витрат (в тому рахунку щодо підготовки адвоката до судових засідань та його участі в цих засіданнях), повно та всебічно дослідити дійсні обставини справи, дати належну оцінку зібраним по справі доказам, їх належності та допустимості, доводам та запереченням сторін і, з урахуванням зауважень, викладених в цій постанові, в залежності від встановленого та вимог закону, постановити законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач поніс судові витрати на правову допомогу у загальній сумі 8 000 грн. 00 коп., вказану суму останній просить стягнути з відповідача, оскільки провадження у справі закрите внаслідок задоволення позовних вимог відповідачем після пред`явлення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 130 ГПК України якщо унаслідок задоволення відповідачем позовних вимог після пред`явлення позову, позивач не підтримує своїх вимог, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним витрат у справі з відповідача.

Отже, враховуючи принцип співрозмірності та розумності відшкодування судових витрат, характер та предмет спору, зважаючи на те, що справа не є складною та визнана судом малозначною, не містить значного обсягу доказів, що підлягали б оцінці, враховуючи добровільну сплату відповідачем суми позовної вимоги, зважаючи на подання відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу позивачу, суд вважає, що заяву позивача про стягнення судових витрат слід задоволити частково зважаючи на наступні обставини.

Фактично правова допомога адвоката позивачу у даній справі у зводиться до написання позовної заяви з доданням до неї документів, що не потребувало складних юридичних консультацій та не призвело до значного витрачання часу вказаного у звіті про виконану роботу № 20-25 від 06 квітня 2020 року (6 год.) на правове дослідження законодавства та судової практики в цьому випадку.

Також суд зазначає, що при розгляді справи № 918/268/20 відбулося два судових засідання (13 квітня 2020 року 18 травня 2020 року), явку на які представник позивача не здійснив.

Окрім того, суд оцінює критично посилання відповідача, що позивачем порушено строк подачі документів що підтверджують розмір понесених судових витрат визначених ст. ст. 129, 221 ГПК України, оскільки у даному випадку, слід зазначити, що справа слухалась у спрощеному провадженні, тому стадія судових дебатів у справі була відсутня. У той же час, позивач протягом 5 днів після ухвалення рішення подав докази на підтвердження розміру судових витрат (20 травня 2020 року), тобто з дотриманням строку, визначеного законом.

Отже, з огляду на розмір заявленої в позовній заяві суми, категорію складності цієї справи та враховуючи повне погашення заборгованості відповідачем після подання позовної заяви та відкриття провадження у справі, поданням відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про зменшення розміру витрат Товариства з обмеженою відповідальністю "Конко" на професійну правничу допомогу до 4 000 грн. 00 коп., що дорівнює 50 % від фактично наданих (8 000 грн.00 коп.), що відповідатиме критерію пропорційності і розумності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 126, 129, 130, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Конко" про стягнення з відповідача судових витрат - задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Теплогазбуд" (33025, м. Рівне, вул. М. Чурай, 9, код. 32300672) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Конко" (03194, м. Київ, бульвар Кольцова, 1-а, оф. 3, код. 39446060) 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Видати наказ.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення. Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду, через місцевий суд, що її постановив, протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя Войтюк В.Р.