ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2020 р. Справа №914/1884/19

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Матущака О.І.

суддів Бойко С.М.

Гриців В.М.

за участю представників сторін від:

позивача: Трофимчук О.В. адвокат;

відповідача: Константінова Л.Ф. голова ЖБК;

розглянувши апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу №215, м.Львів №43 від 26.12.2019

на рішення Господарського суду Львівської області від 17.12.2019 (суддя З.В.Горецька, повний текст рішення 23.12.2019)

у справі №914/1884/19

за позовом Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго, м. Львів

до відповідача: Житлово-будівельного кооперативу №215, м. Львів

про стягнення боргу в розмірі 207 072, 10 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

ЛМКП «Львівтеплоенерго» заявлено позов до Житлово-будівельного кооперативу № 215 про стягнення боргу в розмірі 207 072,10 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання умов договору позивач надавав відповідачу послуги з постачання теплової енергії, проте відповідач взяті на себе зобов`язання з оплати теплової енергії не виконав, в результаті чого за період з 01.01.2017 по 30.07.2019 виникла заборгованість в розмірі 171 086,00 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Крім того, за несвоєчасне виконання умов договору, позивачем відповідно до п.7.2.3. договору та на підставі ст. 625 ЦК України нараховано інфляційні втрати в розмірі 26 139,02 грн і 3 % річних в розмірі 9 847,08 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.12.2019 позов задоволено. Стягнуто з ЖБК № 215 на користь ЛМКП Львівтеплоенерго 207 072,10 грн заборгованості, з яких: 171 086,00 грн боргу, 26 139,02 грн інфляційних витрат, 9 846,08 грн 3%, а також судовий збір в розмірі 3 311,19 грн.

Рішення суду обґрунтоване тим, що відповідач взяті на себе зобов`язання з оплати теплової енергії виконав не в повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість. В частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних рішення суду мотивоване неналежним виконанням зобов`язання, що передбачає обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У своїй апеляційній скарзі апелянт покликається на те, що рішення місцевого господарського суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Скаржник зазначає, що застосоване місцевим господарським судом законодавство не поширюється на правовідносини, які виникли з ЖБК №215. Крім цього, апелянт стверджує, що договір про постачання теплової енергії №3042/А від 20.08.2002 укладений між «Львівтеплоенерго» та ЖБК-215, який не займається господарською діяльністю, а створений з метою забезпечення житлом членів кооперативу та членів їх сімей, а також подальшої експлуатації будинку. Скаржник також зазначає, що заборгованість з 01.01.2017 по 31.07.2019, про яку зазначає позивач, накладається на виконавчі провадження щодо окремих мешканців будинку, по яких борг повернутий.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Свої заперечення обґрунтовує тим, що відповідач є юридичною особою та стороною договору, на підставі якого позивач звертається до суду з позов. Одночасно позивач зазначає, що дії відповідача по стягненню заборгованості з мешканців житлового будинку є виконанням його статутних обов`язків та не мають відношення до даного спору.

Інших клопотань, заяв в порядку ст.207 ГПК України сторонами заявлено не було.

В судовому засіданні представниками сторін викладено доводи та заперечення по суті апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 20.08.2002 між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та ЛКП ЖБК №215 укладено договір на постачання теплової енергії в гарячій воді № 3042/А, відповідно до умов якого енергопостачальна організація (позивач) взяла на себе зобов`язання постачати покупцеві (відповідачу) теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а відповідач зобов`язався отримувати та оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п.п.2.1, 6.2, 6.3, 7.2.3 договору теплова енергія постачається споживачу в обсягах, згідно з додатком №1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гаряче водопостачання - протягом року, відповідно до графіка, затвердженого органами місцевої влади.

Розрахунковим періодом є календарний місяць. Покупець до 25-го числа місяця, наступного за звітним, сплачує енергопостачальній організації вартість фактично спожитої теплової енергії.

За несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію - пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Між сторонами виникли правовідносини щодо стягнення заборгованості за поставку теплової енергії на підставі договору.

Оцінка суду.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 714 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України, встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Як встановлено судом, постачання теплової енергії за укладеним між сторонами у справі договором здійснювалось до багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою: м. Львів, пр-т Червоної Калини, буд.88 для задоволення потреб їх мешканців.

Враховуючи, що позивач просить стягнути заборгованість починаючи з 01.01.2017, до застосування підлягає законодавство, яке діяло на момент виникнення такої заборгованості.

Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг з теплопостачання між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, регулюються спеціальними законами України «Про житлово-комунальні послуги» та «Про теплопостачання».

26.04.2014 набрав чинності Закон України від 10.04.2014 № 1198-VII «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» (надалі Закон № 1198-VII). Згідно вказаного Закону було внесено зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно з якими виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Цим же Законом було внесено зміни до статті 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» шляхом її доповнення частиною 3, відповідно до якої договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Відповідно до п. 3 ч.2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, виконавець комунальної послуги зобов`язаний: підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Тому саме на виконавця послуг покладено обов`язок укладати зі споживачами договори про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» постачання теплової енергії (теплопостачання) - це господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Теплопостачальною організацією є суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 10.08.2012 № 278 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії» вид господарської діяльності у сфері теплопостачання та у сфері послуг з централізованого водопостачання та водовідведення підлягає ліцензуванню.

Водночас відповідач за статутом не здійснює господарської діяльності з теплопостачання, не є теплопостачальною організацією у розумінні Закону України «Про теплопостачання» та ліцензіатом у сфері теплопостачання.

За змістом положень ст.ст. 509, 607 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають, зокрема, з договорів. Зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Таким чином, неможливість виконання зобов`язання з боку відповідача полягає у законодавчій забороні укладати з мешканцями, власниками та орендарями (споживачами послуг) договорів на надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за відсутності відповідної ліцензії, якої у відповідача немає. Внаслідок внесення вищезазначених змін відповідач не є балансоутримувачем житлового та нежитлового фонду, не є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та на законодавчому рівні позбавлений можливості здійснювати будь-які нарахування за комунальні послуги, у тому числі теплопостачання. Відтак відповідач втратив підстави виступати стороною в договорі. Саме позивач (виконавець послуг) зобов`язаний укласти прямі договори на послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання із безпосередніми споживачами цих послуг (фізичними та юридичними особами) або балансоутримувачами та вчинити інші дії, передбачені законодавством України (Вказаної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у справах: № 910/973/16 від 15.02.2018, 910/177776/17 від 10.01.2020).

А відтак з 26.04.2014 зобов`язання між сторонам припинилося на підставі статті 607 ЦК України у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії».

За таких обставин, у задоволенні позову про стягнення заборгованості з ЖБК №215 необхідно відмовити. Враховуючи те, що позовні вимоги в частині інфляційних втрат та 3 % річних є похідними, то такі не підлягають задоволенню також.

Відповідно до ст. 277 ГПК України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що суд першої інстанції здійснив неправильне тлумачення норм законодавства у сфері теплопостачання. А тому, рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 4 659,10 грн необхідно стягнути з позивача.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 74, 129, 269, 270, 275, 277, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу №215, м. Львів задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 17.12.2019 у справі № №914/1884/19 скасувати. Прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

3. Стягнути з Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго (79040 м. Львів,вул. Д. Апостола, 1, ) на користь Житлово-будівельного кооперативу №215 (79049 м. Львів, проспект Червоної Калини, буд.88, ) судовий збір у розмірі 4 659,10 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Господарському суду Львівської області видати наказ на виконання постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо або через Західний апеляційний господарський суд до Верховного Суду (п.17.5 Перехідних положень ГПК України).

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови підписано 28.05.2020.

Головуючий (суддя-доповідач) О.І. Матущак

Судді С.М. Бойко

В.М. Гриців