ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2020 р. Справа№ 910/15929/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Разіної Т.І.

за участю секретаря судового засідання Котенка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БІРІТ-ФОРТУНА"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 24.01.2019 (повний текст складено 29.01.2019)

у справі №910/15929/18 (суддя Гулевець О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ШТРУБЕ УКРАЇНА ГМБХ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІРІТ-ФОРТУНА"

про стягнення 702426,02 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ШТРУБЕ УКРАЇНА ГМБХ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІРІТ-ФОРТУНА" про стягнення 702426,02 грн, з яких: сума основного боргу у розмірі 201050,00 грн, пеня у сумі 201487,07 грн, різниця по індексу інфляції у сумі 78237,64 грн, відсотки за користування чужими грошовими коштами у сумі 221651,31 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань по договору поставки №СЯ/2015/ЛГ/69 від 01.04.2015 щодо своєчасної та повної оплати за поставлений товар.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.01.2019 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "БІРІТ-ФОРТУНА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ШТРУБЕ УКРАЇНА ГМБХ" суму основного боргу у розмірі 201050,00 грн, пеню у сумі 201487,07 грн, інфляційні втрати у сумі 78237,64 грн, відсотки за користування чужими грошовими коштами у сумі 221651,31 грн та судовий збір у розмірі 10536,39 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "БІРІТ-ФОРТУНА" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у справі №910/15929/18 в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 78237,64 грн. та відсотків за користування чужими грошовими коштами в розмірі 221651,31 грн і прийняти в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі, відповідач не погоджується з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 78 237,64 грн та відсотків за користування чужими грошовими коштами у сумі 221 651,31 грн, оскільки на думку відповідача, проценти за користування чужими грошовими коштами є по своїй суті пенею, а тому їх нарахування є неправомірним так як з у відповідності до приписів ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Також, відповідач зазначає, що у нього відсутня заборгованість по індексації, а тому стягнення відсотків за неправомірне користування чужими коштами є необґрунтованим.

Процедура апеляційного провадження у Північному апеляційному господарському суді

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БІРІТ-ФОРТУНА" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Чорної Л.В., Разіної Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "БІРІТ-ФОРТУНА" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у справі №910/15929/18; призначено до розгляду на 26.03.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2019 зупинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "БІРІТ-ФОРТУНА" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у справі №910/15929/18 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/1012/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІРІТ-ФОРТУНА" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ШТРУБЕ УКРАЇНА ГМБХ" про визнання договору поставки №СЯ/2015/ЛГ/69 від 01.04.2015 недійсним.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БІРІТ-ФОРТУНА" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Тарасенко К.В., Разіної Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "БІРІТ-ФОРТУНА" на рішення господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у справі №910/15929/18 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Тарасенко К.В., Разіної Т.І.; поновлено апеляційне провадження у справі №910/15929/18; розгляд апеляційної скарги призначено на 12.02.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2020 розгляд справи відкладено до 18.03.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2020 повідомлено учасників справи №910/15929/18, що судове засідання з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "БІРІТ-ФОРТУНА" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у справі №910/15929/18 не відбудеться 18.03.2020. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "БІРІТ-ФОРТУНА" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у справі №910/15929/18 призначено на 22.04.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2020 повідомлено учасників справи №910/15929/18, що судове засідання з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "БІРІТ-ФОРТУНА" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у справі №910/15929/18 не відбудеться 22.04.2020. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "БІРІТ-ФОРТУНА" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у справі №910/15929/18 призначено на 27.05.2020.

В судове засідання, яке відбулося 27.05.2020 представники позивача та відповідача не з`явилися, про причини неявки суд апеляційної інстанції не сповістили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце судового засідання, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги від представників сторін до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представників сторін.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Фактичні обставини справи

01.04.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ШТРУБЕ УКРАЇНА ГМБХ" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БІРІТ-ФОРТУНА" (покупець, відповідач) укладений договір поставки №СЯ/2015/ЛГ/69 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується за цим договором передати (поставити) у погоджений строк покупцеві продукцію для сільгоспвиробництва (надалі-товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В пункті 1.2. договору сторони погодили, що загальна кількість та найменування товару, що підлягає поставці, його часткове співвідношення (асортимент, сортимент), маркування, ціна, строк поставки та інші умови, визначаються специфікаціями (додатки до цього договору), які є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно із погодженою сторонами специфікацією №1 від 01.04.2015 до договору, позивач взяв на себе зобов`язання здійснити поставку відповідачу товару на суму 501050,00 грн.; строк поставки товару до 20 квітня 2015 року.

Факт приймання-передачі товару оформляється видатковою накладною (п. 6.3. договору).

Пунктом 4.6. договору передбачено, що строк оплати зазначається в специфікації.

У відповідності до специфікації №1 від 01.04.2015 до договору, оплата здійснюється відповідачем в розмірі 100% від вартості товару за даною специфікацією до 31 листопада 2015 року.

Умовами пп. 8.3.1. п. 8.3. договору сторони погодили, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по оплаті товару та заборгованості по індексації, покупець сплачує на користь постачальника пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу.

Згідно із п. 8.5. договору пеня за цим договором нараховується на весь строк прострочення.

За правилами пп. 8.3.2. п. 8.3. договору за порушення грошових зобов`язань по оплаті ціни товару та заборгованості по індексації, покупець сплачує на користь постачальника відсотки за неправомірне користування чужими коштами у розмірі 36% річних від суми боргу.

На виконання умов договору, позивач поставив, а відповідач прийняв товар на суму 501050,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №124 від 28.04.2015.

Однак, в порушення взятих на себе зобов`язань відповідач здійснив оплату поставленого товару частково на суму 300000,00 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №78 від 29.12.2015, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 201050,00 грн.

Спір у даній справі виник з підстав неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки № СЯ/2015/ЛГ/69 від 01.04.2015, у зв`язку з чим позивач просив місцевий господарський суд, стягнути з відповідача на свою користь 702426,02 грн, з яких: сума основного боргу у розмірі 201050,00 грн, пеня у сумі 201487,07 грн, різниця по індексу інфляції у сумі 78237,64 грн, відсотки за користування чужими грошовими коштами у сумі 221651,31 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.01.2019 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "БІРІТ-ФОРТУНА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ШТРУБЕ УКРАЇНА ГМБХ" суму основного боргу у розмірі 201050,00 грн, пеню у сумі 201487,07 грн, інфляційні втрати у сумі 78237,64 грн, відсотки за користування чужими грошовими коштами у сумі 221651,31 грн та судовий збір у розмірі 10536,39 грн.

Позиція Північного апеляційного господарського суду

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином, предметом розгляду в апеляційній інстанції є законність стягнення розрахованих позивачем та стягнутих судом першої інстанції розміру інфляційних втрат та відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Правовідносини сторін ґрунтуються на договорі поставки, який регулюється статтями 264-271 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частинами 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається крім випадків, передбачених законом.

За змістом положень ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Положеннями ст. 216, ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського кодекс України є штрафні санкції, до яких віднесено, зокрема пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Разом з тим, ст. 625 Цивільного кодексу України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 Цивільного кодексу України є те, що коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому інфляційні втрати та відсотки за користування чужими грошовими коштами не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 Цивільного кодексу України і ст. 230 Господарського кодексу України.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та відсотків за користування чужими грошовими коштами входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин, у разі порушення виконання господарських зобов`язань, обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та процентів річних від простроченої суми.

Наведене, також узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що наявність суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц виклала свої висновки про те, що положеннями статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання не залежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Доводи відповідача про те, що рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача одночасно як пені так і відсотків за користування чужими грошовими коштами суперечить нормам матеріального права, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що ґрунтуються на помилковому розумінні вимог чинного законодавства.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, колегія погоджується з правильним висновком суду першої інстанції стосовного того, що позивачем правомірно здійснено нарахування відсотків за користування чужими коштами та інфляційних втрат, тому ці позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У справі, що розглядається, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції надав вичерпну відповідь на всі істотні питання у процесуальному сенсі, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень, викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржник не надав суду апеляційної інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у даній справі в частині оскарження сум інфляційних втрат та відсотків за користування чужими грошовими коштами, прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального права.

Таким чином, судова колегія вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БІРІТ-ФОРТУНА" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у справі № 910/15929/18 - без змін.

Матеріали справи № 910/15929/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний тест постанови складено 01.06.2020.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

Т.І. Разіна