ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

02 червня 2020 року № 903/390/20

Суддя Господарського суду Волинської області Войціховський В.А., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Айс тім", Житомирська область, Житомирський район, сільрада Станишівська, за межами населених пунктів комплекс будівель і споруд №4

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО", м. Київ

про стягнення 1 126 250,44 грн.

Встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю "Айс тім" звернулось до Господарського суду Волинської області з позовом від 13.04.2020р. (вх.№01-50/415/20 від 01.06.2020р.) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" 1 126 250,44 грн., в тому числі 1 112 961,81 грн. заборгованості по оплаті поставлених у відповідності до укладеного між сторонами договору поставки №245/011218-03/1г від 01.12.2018р. товарно-матеріальних цінностей, 11 555,33 грн. пені, нарахованої за прострочення оплати товару згідно п. 8.2.1. договору та 1 733,30 грн. 3% річних, нарахованих згідно ст. 625 ЦК України.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку, що остання не підсудна Господарському суду Волинської області, виходячи з наступного:

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 ГПК України, усі справи, що підлягають вирішенню в порядку господарського судочинства, розглядаються місцевими господарськими судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Частиною 3 ст. 22 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Разом з цим, чинним Господарським процесуальним кодексом України передбачено предметна, суб`єктна, інстанційна, територіальна та виключна підсудність.

Положеннями ст. 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Порядок визначення територіальної підсудності господарських справ, закріплений в статтях 27-30 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких підсудність визначається за предметними і територіальними ознаками.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, предметом позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Айс тім" є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" заборгованості по оплаті поставлених у відповідності до укладеного між сторонами договору поставки №245/011218-03/1г від 01.12.2018р. товарно-матеріальних цінностей, пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання по оплаті товару та 3% річних.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

У відповідності із п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно з ч. 4 ст. 10 вищезазначеного Закону відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи-підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Як вбачається із здійсненого Господарським судом Волинської області витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 01.06.2020р. № стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО", а також як це вбачається з позовних матеріалів, місцезнаходженням відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" станом на 01.06.2020р. () є: 01042, м. Київ, Провулок Новопечерський, будинок 19/3, корпус 2, кабінет 33.

Відповідно до ст. 29 ГПК України, право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу. Позови у спорах за участю кількох відповідачів можуть пред`являтися до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання одного з відповідачів. Позови у спорах, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, а також відокремленого підрозділу органу державної влади без статусу юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням. Позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса, можуть пред`являтися також за місцем його виконання. Позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів. Позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійної його діяльності. Позови про відшкодування збитків, спричинених заходами забезпечення позову, можуть пред`являтися також за місцем застосування заходів забезпечення позову (до суду, який застосував відповідні заходи). Позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди. Позови про відшкодування шкоди, заподіяної зіткненням суден, а також про стягнення сум винагороди за рятування на морі, можуть пред`являтися також за місцезнаходженням судна відповідача або порту реєстрації судна. Позови до відповідача, який не має в Україні місцезнаходження чи місця проживання, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна.

Водночас, згідно ст. 30 ГПК України, спори, що виникають з договору перевезення, у разі, коли одним з відповідачів є перевізник, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням перевізника. Справи про арешт судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням морського порту України, в якому перебуває або до якого прямує судно, або порту реєстрації судна. Спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою. Спори про права на морські і повітряні судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти вирішуються господарським судом за місцем їх державної реєстрації. Спори, у яких відповідачем є Кабінет Міністрів України, міністерство чи інший центральний орган виконавчої влади, Національний банк України, Рахункова палата, Верховна Рада Автономної Республіки Крим або Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, а також справи, матеріали яких містять державну таємницю, розглядаються місцевим господарським судом, юрисдикція якого поширюється на місто Київ, незалежно від наявності інших визначених цією статтею підстав для виключної підсудності такого спору іншому господарському суду. Спори, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі спори між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів, а також спори, що виникають з правочинів щодо корпоративних прав (крім акцій) в юридичній особі, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням юридичної особи. Спори між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) її посадової особи, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням юридичної особи. Спори, пов`язані з емісією, розміщенням або погашенням цінних паперів, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням емітента. Справи, передбачені пунктами 8 та 9 частини першої статті 20 цього Кодексу, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника. Зустрічний позов та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, незалежно від їх підсудності пред`являються в господарський суд за місцем розгляду первісного позову. Це правило не застосовується, коли відповідно до інших, визначених у цій статті, правил виключної підсудності такий позов має розглядатися іншим судом, ніж тим, що розглядає первісний позов. У випадку об`єднання позовних вимог щодо укладання, зміни, розірвання і виконання правочину з вимогами щодо іншого правочину, укладеного для забезпечення основного зобов`язання, спір розглядається господарським судом за місцезнаходженням відповідача, який є стороною основного зобов`язання. Вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо розгляд таких вимог віднесений до юрисдикції господарського суду, розглядаються господарським судом, визначеним за правилами підсудності щодо розгляду спору, похідними від якого є такі вимоги.

Виходячи з аналізу ст. 30 ГПК України під виключною підсудністю розуміється те, що певна категорія справ за предметом спору або суб`єктним складом її учасників може розглядатися лише певним господарським судом, в даному випадку в такій категорії справ правила іншої підсудності застосовуватися не можуть.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Айс тім" в обґрунтування підстави для звернення з даним позовом саме до Господарського суду Волинської області, посилаючись на положення ч. 5 ст. 29 ГПК України та п. 4.1.1 договору засвідчило, що оскільки договором поставки №245/011218-03/1г від 01.12.2018р. передбачено місце виконання зобов`язання, а саме: логістичний центр покупця м. Луцьк, вул. Клима Савура, 21А, або м. Луцьк, вул. Вахтангова, 10, такий позов, на думку позивача, може пред`являтися до Господарського суду Волинської області.

В аспекті викладеного суд засвідчує, що предметом даного спору є стягнення з відповідача грошових коштів, в той час коли договір поставки №245/011218-03/1г від 01.12.2018р. не містить прямої вказівки на місце його виконання, а виконання договору поставки №245/011218-03/1г від 01.12.2018р. полягає в оплаті товарно-матеріальних цінностей, що виконується за місцезнаходженням покупця.

Як свідчить правозастосовна практика Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 20.09.2018 року у справі № 902/919/17, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Відтак, в даному випадку, на думку суду, положення ч.5 ст.29 ГПК України не можна застосувати для визначення територіальної підсудності даного спору, з огляду на що він має бути розглянутим лише за місцем знаходження відповідача, яким згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є місто Київ, як це і зазначено в позовній заяві.

Таким чином, оскільки вимоги у даній справі заявлені не у зв`язку з не виконанням зобов`язання з поставки, а у зв`язку з порушенням зобов`язання з оплати, із договірних відносин сторін вбачається, що зобов`язання з оплати заборгованості за договором не є такими, що належить виконувати лише в певному місці, тому, підстави для можливості вибору суду за умовами ч. 5 ст. 29 ГПК України, на думку суду, відсутні, і до спірних правовідносин слід застосовувати загальні правила визначення підсудності.

З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що розгляд даного спору не відноситься до територіальної та виключної юрисдикції Господарського суду Волинської області, а, відтак, суд приходить до висновку про відсутність умов, при яких підсудність даного позову може бути визначена за приписами ст. ст. 29, 30 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, і ч.5 ст. 29 ГПК України як про це зазначає позивач у позовній заяві, у зв`язку з чим, позовні матеріали Товариства з обмеженою відповідальністю "Айс тім" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" 1 126 250,44 грн., належить передати для розгляду за територіальною підсудністю, а саме до Господарського суду міста Києва.

Крім того, суд також вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 4 ГПК України угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (міжнародного комерційного арбітражу) допускається.

Аналогічне положення передбачено ч. 1 ст. 22 ГПК України.

Відповідно до ст. 23 ГПК України у випадках, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий за угодою сторін на вирішення суду іншої держави.

Таким чином, приписами ГПК України прямо передбачено право сторін на підставі угоди передати спір на розгляд третейського суду (міжнародного комерційного арбітражу), а у випадках, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, - на вирішення суду іншої держави.

При цьому, ГПК України не передбачено права сторін визначати господарський суд (підсудність) на підставі угоди.

Виходячи із вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що ТОВ "Айс тім", скориставшись своїм правом на пред`явлення позову, не дотрималось правил визначення підсудності, передбачених ГПК України.

З огляду на приписи частини 1 статті 9 Конституції України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика Європейського суду з прав людини, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 (заяви № 29458/04, № 29465/04) зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Zand v. Austria", висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]".

Разом з цим, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 31 ГПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно до ч. 3 ст. 31 ГПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Враховуючи те, що в даному випадку предметом спору є вимога про стягнення 1 126 250,44 грн., в тому числі 1 112 961,81 грн. заборгованості по оплаті поставлених у відповідності до укладеного між сторонами договору поставки №245/011218-03/1г від 01.12.2018р. товарно-матеріальних цінностей, 11 555,33 грн. пені, нарахованої за прострочення оплати товару згідно п. 8.2.1. договору та 1 733,30 грн. 3% річних, нарахованих згідно ст. 625 ЦК України, а місцем знаходження відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" () є: 01042, м. Київ, Провулок Новопечерський, будинок 19/3, корпус 2, кабінет 33, на яке, за правилами ст. 27 ГПК України, розповсюджується територіальна юрисдикція Господарського суду міста Києва, суд дійшов висновку, що позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Айс тім" від 13.04.2020р. (вх.№01-50/415/20 від 01.06.2020р.) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" 1 126 250,44 грн. необхідно передати Господарському суду міста Києва за територіальною підсудністю.

Керуючись ст. ст. 27, 31, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Айс тім" від 13.04.2020р. (вх.№01-50/415/20 від 01.06.2020р.) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" 1 126 250,44 грн. з додатками документів на 37 аркушах (в т.ч. оригінал платіжного доручення №6351 від 15.04.2020р. на суму 16 893,75 грн. про сплату судового збору за подання позовної заяви та 4 CD компакт-диски), а також здійснений Господарським судом Волинської області витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 01.06.2020р. на 4 аркушах, направити за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва (01054, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 44-В).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та підлягає оскарженню до Північно-західного апеляційного господарського суду в строки та в порядку, визначені ст. 256 ГПК України, підпунктом 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України, з врахуванням положень частини 4 Прикінцевих положень ГПК України.

Ухвала підписана 02.06.2020р.

Суддя В. А. Войціховський