ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"25" травня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/22/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Літвінова С.В.

при секретарі судового засідання Липі Т.О.

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Зуєва І.І. - адвокат

розглянувши у судовому засіданні справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ" (вул. Борщагівська, буд.154, Київ 56, 03056)

до відповідача: Комунальне підприємство "Одесміськелектротранс" (вул. Водопровідна, буд.1, Одеса, Одеська область, 65023)

про стягнення 7006,71 грн.;

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ" звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Комунальне підприємство "Одесміськелектротранс", в якому просить господарський суд: про стягнення 7006,71 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ст. ст. 1172, 1194 ЦК України та на Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.01.2020 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження,

Відповідач 11.02.2020р. надав відзив на позов, відповідно якому позовні вимоги не визнає, оскільки позивачем не доведено свої позовні вимоги.

Позивач 28.02.2020р. надав відповідь на відзив, відповідно якої з позицією відповідача, викладеною у відзиві, не погоджується та підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача в судові засідання не з`являвся, про місце, дату та час судових засідань повідомлявся судом належним чином але звернувся до суду із заявою про розгляд справи без участі відповідача.

Представник відповідача в судові засідання з`являвся, проти задоволення позову заперечує, правом на подання заперечень на відповідь на відзив, відповідно до вимог ст.ст.167, 251 ГПК України, не скористався.

У судовому засіданні 25.05.2020р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи суд встановив.

03.01.2017 р. між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ТОВ «ЛК «ЕКО Лізинг»

було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 02/17-Т/О,

забезпечений транспорт «Hyunday Accent», д.р.н. НОМЕР_1 .

08.07,2017 р. в м. Одеса, мала місце ДТП за участю автомобіля «Hyunday Accent» д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та тролейбуса «ЗІУ-9» н.з. « НОМЕР_2 », під керуванням працівника КП «Одесміськелектротранс» ОСОБА_2 .

Згідно з Постанови Приморського районного суду м. Одеси від 19.09.2017 р. №522/12853/17 вказана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення Правил дорожнього руху України водієм тролейбуса «ЗІУ-9» н.з. « НОМЕР_2 », під керуванням працівника КП «Одесміськелектротранс» ОСОБА_2 .

Виконуючи свої зобов`язання за Договором, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» виплатила власнику застрахованого автомобіля суму страхового відшкодування у розмірі 21 706,55 грн. , що підтверджується платіжними дорученнями № 895756 від 31.07.2017 року.

Під час дослідження страхового випадку стало відомо, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність КП «Одесміськелектротранс» тролейбуса «ЗІУ-9», д.н.з « 844» була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна» за полісом № 12/1215496/102.

ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернулась до ПрАТ «СК «Провідна» на підставі ст. 27 ЗУ «Про страхування» про відшкодування збитків в порядку регресу на суму 21 706, 55 грн.

У відповідь ПрАТ «СК «Провідна» здійснила виплату у розмірі 14 699, 84 ( чотирнадцять тисяч шістсот дев`яносто дев`ять гривень 84 кой.), з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (ст. 29 ЗУ «Про ОСЦПВ») згідно полісу № 12/1215496/102

Позивач 18.12.2017р. звернувся до відповідача з претензією №02/АК від 18.12.2017р.

Відповідач надав відповідь на претензію відповідно якої посилається на те, що КП «ОМЕТ» є одержувачем бюджетних субвенцій, підприємство перевіряється контролюючими органами з метою моніторінгу витрат одержуваних коштів.

Враховуючи, що відповідач Своїми діями порушив права та законні інтереси ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», позивач звернувся до суду з позовною заявою, згідно якої просить суд стягнути з відповідача шкоду в порядку регресу у розмірі в розмірі 7006грн. 71 коп. та 1921грн. судового збору..

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства

Згідно з ч.ч.1,2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Згідно зі ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

03.01.2017 р. між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ТОВ «ЛК «ЕКО Лізинг»

було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 02/17-Т/О,

забезпечений транспорт «Hyunday Accent», д.р.н. НОМЕР_1 .

08.07,2017 р. в м. Одеса, мала місце ДТП за участю автомобіля «Hyunday Accent» д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та тролейбуса «ЗІУ-9» н.з. « НОМЕР_2 », під керуванням працівника КП «Одесміськелектротранс» ОСОБА_2 .

Згідно з ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 ЗУ "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За ст. 1191 Цивільного кодексу України - особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Крім того, ст. 1166 ЦК України встановлено: майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України,

Відтак, оскільки страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП транспортним засобом, власник якого застрахував свою цивільно-правову відповідальність, на умовах спеціального нормативно-правого акта, а саме Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", то в даному випадку застосовуються норми цього Закону, а саме статті 29.

Правовий висновок виклав Верховний суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові № 686/17155/15-ц від 03.10.2018 року, яким підтримав правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15.

Відповідно до ч.1 ст. 1172 Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Таким чином, якщо особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, не є його власником, а виконувала ці функції, наприклад в силу трудової угоди з власником, то безпосередньо ^ перед потерпілим вона не відповідатиме а завдану шкоду (інша юридична особа, якій належить транспортний засіб та яка є роботодавцем винного у ДТП водія)

Виконуючи свої зобов`язання за Договором, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» виплатила власнику застрахованого автомобіля суму страхового відшкодування у розмірі 21 706,55 грн. , що підтверджується платіжними дорученнями № 895756 від 31.07.2017 року.

Під час дослідження страхового випадку стало відомо, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність КП «Одесміськелектротранс» тролейбуса «ЗІУ-9», д.н.з « НОМЕР_2 » була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна» за полісом № 12/1215496/102.

ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернулась до ПрАТ «СК «Провідна» на підставі ст. 27 ЗУ «Про страхування» про відшкодування збитків в порядку регресу на суму 21 706, 55 грн .

У відповідь ПрАТ «СК «Провідна» здійснила виплату у розмірі 14 699, 84 грн., з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (ст. 29 ЗУ «Про ОСЦПВ») згідно полісу № 12/1215496/102. Розрахунок залишкової суми боргу має наступний вигляд: 21 706,55- 14 699,84 (виплата страховика з урахуванням зносу та франшизи) = 7 006,71 (різниця).

З урахуванням вищевикладеного господарський суд дійшов висновку про правомірність, обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача 12 849,90 грн. шкоди в порядку регресу.

Заперечення відповідача викладені у відзиві, судом до уваги не приймаються з наступних підстав.

Відповідно до п. 17.2. Договору страхування, виплата страхового відшкодування була здійснена позивачем на рахунок СТО ПП «Автотрейдінг Одеса», яке саме і здійснювало ремонт пошкодженого автомобіля, що підтверджує той факт, що саме 21 706,55 грн. було фактично понесено позивачем на оплату відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Hyunday Accent», д.р.н. НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.988 ЦК в разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, установлений договором. При цьому страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється в межах вартості майна на момент укладення договору й не може перевищувати розміру реальних збитків (втрат, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрат, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права). Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За загальним правилом, майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК).

Тобто відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди.

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст.999 ЦК законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

У законі «Про страхування» встановлено види обов`язкового страхування, одним з яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п.9 ч. 1 ст.7 закону). Закон «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За змістом цього Закону (ст.ст.9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Отже, страховик відповідача за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені в ст.22 закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно п.22.1 якої в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, страховик відповідача за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена в порядку, встановленому цим законом.

Згідно зі ст.29, п.32.7 ст.32 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п.1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна від 24.11.2003 N9142/5/2092).

Відповідно до вимог п.8.2 цієї методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = Ср + См + Сс х (1 - ЕЗ), де:

Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.;

См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.;

Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.;

ЕЗ - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого в ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах ВСУ від 22.03.2017 у справах №№910/3650/16, 910/32969/15 та у постановах ВС від 06.02.2018 у справі №910/3867/16, від 1.02.2018 у справі №910/22886/16.

Враховуючи вищевикладене, оскільки страховик за полісом ОСЦПВВНТЗ виплатив страхове відшкодування з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, він виконав своє зобов`язання перед потерпілим в повному обсязі, а різницю між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Hyunday Accent», д.р.н. НОМЕР_1 , та сумою виплати, в силу вимог статей 1194 та 1172 ЦК України, зобов`язаний відшкодувати саме відповідач.

Заперечення відповідача щодо того, що в ремонтній калькуляції розраховано вартість робіт щодо іншого ТЗ спростовуються зазначенням VIN-коду (Z94CT41CAHR559143) пошкодженого автомобіля, який є ідентичним як в Довідці про ДТП за формою 2 так і в наданій позивачем ремонтній калькуляції.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Інші посилання відповідача не спростовують висновків, до яких дійшов суд.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України".

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи та підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Одесміськелектротранс" (вул. Водопровідна, буд.1, Одеса, Одеська область, 65023; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ" (вул. Борщагівська, буд.154, Київ 56, 03056; ) відшкодування збитків в порядку регресу в розмірі 7 006/сім тисяч шість/грн. 71 коп та 1921/одна тисяча дев`ятсот двадцять одна /грн. судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повний текст складено 01 червня 2020 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов