ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року Справа № 903/346/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Гудак А.В. , суддя Петухов М.Г.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг" та товариства з обмеженою відповідальністю "Тропік" на рішення Господарського суду Волинської області від 22.07.2019 р. у справі № 903/346/19 (суддя Костюк С.В., повний текст рішення складено 26.07.2019 р.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Тропік"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг"

про стягнення 417 725,19 грн.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю "Тропік" звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг" про стягнення 254 060, 29 грн. пені, 142 752, 81 грн. інфляційних втрат, 20 912, 09 грн. 3 % річних.

Позовні вимоги, із посиланням на положення статей 526, 530, 612 ЦК України та статей 193, 230, 265 ГК України, а також пункт 8.2.1 укладеного між сторонами договору, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати поставленого товару. Крім того, позивач просить суд вирішити питання про розподіл судових витрат та стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 34 376, 40 грн. згідно з попереднім (орієнтовним) розрахунком.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 22.07.2019 р., залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.10.2019 р., позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ "Пакко Холдинг" на користь ТОВ "Тропік" 142 752,81 грн. інфляційних втрат, 20 912, 09 грн. - 3 % річних. В задоволенні позову в частині стягнення пені у сумі 254 060,29 грн. відмовлено.

Водночас суд першої інстанції стягнув з ТОВ "Пакко Холдинг" на користь ТОВ "Тропік" 16 022,80 грн. витрат на правову допомогу.

Постановою апеляційного суду рішення місцевого суду в частині стягнення 16 022,80 грн. витрат на правову допомогу змінено, стягнуто з ТОВ "Пакко Холдинг" на користь ТОВ "Тропік" 12 555, 47 грн. витрат на правничу допомогу.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про правомірність нарахування зазначених сум з урахуванням 14-денного строку оплати товару із дати його поставки, що визначено у пункті 5.4.2 договору (з доповненнями згідно з договором про внесення змін від 06.02.2018 р. № 2).

Крім того, суд першої інстанції залишив без задоволення як необґрунтоване клопотання відповідача про зменшення нарахованих сум інфляційних та 3 % річних, а також про відстрочку виконання рішення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, суди дійшли висновку, що оскільки між сторонами немає домовленості щодо застосування штрафних санкцій у виді пені за порушення строків оплати, визначених у договорі про внесення змін від 06.02.2018 р. № 2, то вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 254 060, 29 грн. є безпідставними.

При цьому суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення місцевого суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу, зазначив, що оскільки позивач заявив про стягнення з відповідача 417 725, 19 грн., натомість має бути стягнуто 163 664, 90 грн., тобто 39,18 % від заявленої суми, з огляду на положення ч. 2 ст. 126 і ч. 4 ст. 129 ГПК України з відповідача необхідно стягнути 12 555,47 грн. витрат на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.03.2020 р. у справі № 903/346/19 касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Тропік" задоволено частково. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.10.2019 р. у справі № 903/346/19 скасовано в частині відмови у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Тропік" до товариства з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг" про стягнення пені у сумі 254 060, 29 грн., а також у частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг" витрат зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу. У цій частині справу передано на новий розгляд до Північно-західного апеляційного господарського суду.

В решті постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.10.2019 р. та рішення Господарського суду Волинської області від 22.07.2019 р. у справі № 903/346/19 залишено без змін.

Суд касаційної інстанції зазначив, що за змістом договору відповідальність у виді пені передбачено за порушення термінів розрахунку за товар, поставлений згідно з договором, з урахуванням внесених до нього змін і доповнень згідно з договорами про внесення змін до договору № 1 та № 2, в яких сторонами визначено строки оплати конкретних товарів (акційних/імпортних). З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про помилковість висновків судів про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з ТОВ "Пакко Холдинг" на користь ТОВ "Тропік" пені за порушення строків оплати поставленого товару.

Окрім того, оскільки суд касаційної інстанції не змінив та не ухвалив нового рішення, розподіл судових витрат судом не здійснюється (ч. 14 ст. 129 ГПК України). Відтак, у зв`язку із частковим скасуванням постанови суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені постанову в частині вимог позивача про стягнення з відповідача вартості наданих правничих послуг також скасовано касаційним господарським судом.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг" в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення 16 022, 80 грн. витрат на правову допомогу та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ТОВ "Пакко Холдинг" на користь ТОВ "Тропік" 5 000 грн. витрат на правову допомогу, у стягненні 11 022, 80 грн. витрат на правову допомогу - відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що задоволена судом вартість послуг за надання правової допомоги в розмірі 16 022, 29 грн. не співмірна із складністю справи, обсягом наданих послуг та ціною позову. Сума витрат на правничу допомогу є завищеною та становить надмірний тягар для ТОВ "Пакко Холдинг", яке і так перебуває в скрутному матеріальному становищі. Суд першої інстанції не надав належної оцінки та не проаналізував видів робіт, здійснених адвокатом у процесі надання правничої допомоги, час, витрачений на кожен з видів цієї допомоги, вартість годин роботи адвоката. В акті наданих послуг адвокатом завищений час, який був витрачений на підготовку позовної заяви відповіді на відзив. Також, крім детального опису наданих послуг адвокат повинен був окремо обґрунтовувати час, витрачений адвокатом на певний вид правничої допомоги, чого адвокатом Шиміним О.П. не було зроблено.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тропік" в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 254 060,29 грн. пені та постановити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог про стягнення пені; вирішити питання про перерозподіл судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у п. 5.5 договору, який передбачає визначення можливого ліміту заборгованості, сторони поставили прочерк, що свідчить про те, що розмір такого ліміту дорівнює "0", що фактично відповідач визнав у відзиві на позовну заяву, яка підписана директором ТОВ "Пакко Холдинг". Відтак, проставлення у пункті 5.5 договору поставки прочерку не свідчить про те, що сторони не домовились про застосування пені, а свідчить про те, що товар, який поставлений по цьому договору підлягає оплаті протягом 25 календарних днів, без обмеження та застосування будь-яких лімітів заборгованості. В той же час, 06.06.2018 р. сторонами підписано договори про внесення змін № 1 та № 2, якими договір поставки доповнено підпунктами 5.4.1 і 5.4.2 та визначено, що оплата за поставку акційного та імпортного товару здійснюється шляхом безготівкового перерахунку на банківський рахунок постачальника (позивача). Таким чином, на думку скаржника, висновки суду першої інстанції про відсутність між сторонами домовленостей про застосування штрафних санкцій у вигляді пені не відповідають фактичним обставинам справи та зроблені внаслідок невірного застосування норм матеріального і процесуального права.

Ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.04.2020 р. було відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами товариства з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг" та товариства з обмеженою відповідальністю "Тропік" на рішення Господарського суду Волинської області від 22.07.2019 р. у справі № 903/346/19, призначено їх розгляд на 06.05.2020 р. об 15:00 год. та об`єднано скарги для спільного розгляду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.05.2020 р. задоволено клопотання ТОВ "Пакко Холдинг" про відкладення розгляду справи та розгляд справи відкладено на 27.05.2020 р. о 15:15 год.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тропік" надіслало до суду заяву, в якій просить суд здійснювати розгляд справи без участі його повноважного представника.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг" надіслало до суду клопотання, в якому просить суд відкласти розгляд справи та призначити судове засідання після закінчення карантину, запровадженого з метою недопущення розповсюдження коронавірусу СОVID-19.

В судове засідання 27.05.2020 р. представники сторін не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Колегія суддів апеляційного суду, розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених ч. 2 ст. 202 цього Кодексу.

Статтею 202 ГПК України встановлено наслідки неявки в судове засідання учасників справи.

Суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними (ч. 11 ст. 270 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, судом не встановлено наявності обставин, які б унеможливлювали вирішення справи без участі відповідача, судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження про день, час та місце розгляду справи, явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, враховуючи строк вирішення спору, а також те, що позиція відповідача достатньо повно викладена в апеляційній скарзі та його поясненнях, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Крім того, апеляційний господарський суд приймає до уваги, що відповідач мав можливість висловити свою додаткову позицію засобами електронного зв`язку. Проте, на час розгляду апеляційних скарг жодних пояснень та доповнень до апеляційної скарги не надходило.

В свою чергу, у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

"Розумність" строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі "G. B. проти Франції"), тощо. Отже, поняття "розумний строк" є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Керуючись наведеними приписами процесуального законодавства, приймаючи до уваги викладені в листі Ради суддів України від 16.03.2020 р. № 9рс-186/20 рекомендації щодо запровадження особливого режиму роботи судів на період карантинних заходів, які передбачають у тому числі можливість здійснювати судовий розгляд справ без участі сторін, постанову Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 р. "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", Закону України № 530-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", рекомендації ради Суддів України щодо карантинних заходів, метою яких є збереження здоров`я працівників та мінімізація негативного впливу на здійснення трудових обов`язків, зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційні скарги за відсутністю учасників справи за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено апеляційним судом, 06.02.2018 р. між ТОВ "Тропік" (постачальник) та ТОВ "Пакко Холдинг" (покупець) укладено договір поставки № 060218-02/1П (із протоколом розбіжностей), за змістом пункту 1.1 якого постачальник зобов`язався передати товар у власність покупця відповідно до його замовлень, а покупець - прийняти та оплатити товар на умовах цього договору.

У пункті 3.1 договору передбачено, що асортимент і кількість товару сторони погоджують у замовленні і зазначають у накладних відповідно до погодженого сторонами замовлення.

Згідно з пунктом 5.4 договору оплату за поставлений товар у сумах, що перевищують ліміт, визначений у пункті 5.5 цього договору, покупець здійснює в українській національній валюті - гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника кожні 25 календарних днів після його реалізації.

Відповідно до пункту 5.5 договору заборгованість покупця за поставлений постачальником товар, яка зберігається за покупцем без застосування до нього відповідальності за невиконання зобов`язань за договором, та становить (ліміт заборгованості) у сумі ------ (--------) грн, у тому числі податок на додану вартість. Зазначений ліміт заборгованості необхідно погасити (сплатити) у випадку розірвання або закінчення терміну дії цього договору після підписання сторонами акта звірки.

06.02.2018 р. між ТОВ "Тропік" та ТОВ "Пакко Холдинг" укладено договір про внесення змін № 1 до договору поставки, згідно з яким договір доповнено пунктом 5.4.1 у такій редакції:

"5.4.1 Оплата за поставку акційного товару здійснюється покупцем протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати поставки товару шляхом безготівкового перерахунку на банківський рахунок постачальника" (том 1, а. с. 97).

06.02.2018 р. між ТОВ "Тропік" та ТОВ "Пакко Холдинг" укладено договір про внесення змін № 2 до договору поставки, згідно з яким договір доповнено пунктом 5.4.2 у такій редакції:

"5.4.2 Оплата за поставку імпортного товару здійснюється покупцем протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати поставки товару шляхом безготівкового перерахунку на банківський рахунок постачальника" (т. 1, а. с. 98).

На виконання умов даного договору, позивач у період із 01.09.2018 р. по 24.12.2018 р. поставив відповідачеві імпортний товар на загальну суму 6 834 461,64 грн., що підтверджується видатковими накладними, підписаними сторонами без заперечень і скріпленими їх печатками.

В свою чергу, оплату отриманого товару відповідач здійснював із порушенням строків, визначених у пункті 5.4.2 договору № 2 про внесення змін до договору поставки, що передбачено у додатках № 1 та № 2 до позовної заяви, що не оспорюють сторони.

Предметом позову у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача 254 060, 29 грн. пені, 142 752,81 грн. інфляційних втрат, 20 912,09 грн. - 3 % річних із посиланням, зокрема, на положення статей 526, 530, 612 ЦК України та статей 193, 230, 265 ГК України, пункт 8.2.1 укладеного між сторонами договору, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати поставленого товару.

Як вказувалося судом апеляційної інстанції вище, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.03.2020 р. у справі № 903/346/19 касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Тропік" задоволено частково. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.10.2019 р. у справі № 903/346/19 скасовано в частині відмови у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Тропік" до товариства з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг" про стягнення пені у сумі 254 060, 29 грн., а також у частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг" витрат зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу. У цій частині справу передано на новий розгляд до Північно-західного апеляційного господарського суду.

В решті постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.10.2019 р. та рішення Господарського суду Волинської області від 22.07.2019 р. у справі № 903/346/19 залишено без змін.

Отже, з врахуванням постанови суду касаційної інстанції, предметом апеляційного розгляду є рішення суду першої інстанції в частині заявлених вимог про стягнення пені у сумі 254 060, 29 грн. та витрат на правничу допомогу, понесених позивачем при зверненні із даним позовом до суду.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в цій частині, колегія суддів зазначає, що у ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтями 626, 628 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст. ст. 610, 611 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Штрафними санкціями за змістом статті 230 цього Кодексу визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до п. 8.2.1 договору поставки від 06.02.2018 р. №060218-02/1п, за порушення термінів розрахунку, передбачених у п. 5.4 цього договору, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день протермінування.

Підписавши договір поставки, у пункті 5.4 договору сторони визначили загальний строк оплати товару - 25 календарних днів.

Водночас, підписавши договори про внесення змін до договору № 1 та № 2 від 06.02.2018 р., сторони доповнили пункт 5.4 цього договору підпунктами 5.4.1 і 5.4.2, в яких визначили спеціальний строк оплати акційного та імпортного товару - 14 календарних днів.

За змістом відзиву ТОВ "Пакко Холдинг" на позовну заяву відповідач заперечував застосування 14-денного строку оплати поставленого товару, оскільки у наданих позивачем накладних не зазначено, що товар є акційним чи імпортним.

Водночас, як свідчать матеріали справи та установлено судом, згідно з наявними у справі накладними ТОВ "Тропік" поставило ТОВ "Пакко Холдинг" товар імпортного походження, а саме: ананас, авокадо, банан, груша, виноград (білий, рожевий), ківі, мандарини, помело, помідор, огірок, хурма.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що строк оплати конкретних товарів сторони погодили у пункті 5.4.2 договору (договір від 06.02.2018 р. № 2 про внесення змін до договору), згідно з яким покупець здійснює оплату за поставлений імпортний товар протягом 14 календарних днів із дати поставки товару шляхом безготівкового перерахунку на банківський рахунок постачальника.

При цьому, суд апеляційної інстанції встановив, що у пункті 5.5 договору не визначено жодного ліміту заборгованості, чого не заперечував відповідач.

Відтак, зазначені встановлені судами обставини спростовують доводи відповідача про неправильність обрахунку позивачем пені виходячи із 14-денного строку оплати товару.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення пені, взяв до уваги, що у договорах про внесення змін до договору поставки № 1 і № 2 не зазначено про домовленість сторін застосовувати штрафні санкції у виді пені у разі порушення строків оплати поставки конкретного (імпортного/акційного) товару.

Проте, поза увагою суду залишилося те, що у пункті 5.4 договору визначено порядок і строк оплати поставленого за договором товару, а згідно з договорами про внесення змін до договору поставки № 1 і № 2 договір доповнено пунктами 5.4.1 та 5.4.2, в яких також визначено порядок і строк оплати конкретних товарів.

У пункті 8.2.1 договору передбачено відповідальність у виді пені за порушення термінів розрахунку, визначених у пункті 5.4 цього договору, який згідно з договорами про внесення змін № 1 і № 2 доповнено пунктами 5.4.1 і 5.4.2.

Отже, за змістом договору відповідальність у виді пені передбачено за порушення термінів розрахунку за товар, поставлений згідно з договором, з урахуванням внесених до нього змін і доповнень згідно з договорами про внесення змін до договору № 1 і № 2, в яких сторонами визначили строки оплати конкретних товарів (акційних/імпортних).

З огляду на викладене колегія суддів апеляційного суду вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з ТОВ "Пакко Холдинг" на користь ТОВ "Тропік" пені за порушення строків оплати поставленого товару.

Правову позицію про наявність правових підстав для застосування до ТОВ "Пакко Холдинг" відповідальності у виді сплати пені за порушення строків розрахунку за поставлений товар викладено у постанові Верховного Суду від 12.12.2019 р. у справі № 903/257/19.

Позивач нарахував пеню на боргові періоди на суму боргу за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання (розрахунок т. 1, а. с. 59-64).

Дослідивши наданий позивачем розрахунок пені за договором поставки № 060218-02/1п від 06.02.2018 р., колегія суддів встановила, що позивачем обґрунтовано здійснено розрахунок суми пені, що пред`явлена до стягнення, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, відтак вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 254 060, 29 грн. пені підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційна скарга ТОВ "Тропік" підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 254 060, 29 грн. пені з прийняттям в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення пені в повному обсязі.

Щодо вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу у сумі 34 376, 40 грн., апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Частиною 2-4 ст.126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Колегія суддів зазначає, що необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи (постанова Верховного Суду від 05.02.2019 р. у справі № 906/194/18).

Як встановлено апеляційним господарським судом, у позовній заяві позивач заявив клопотання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 34 376, 40 грн., проте у відповіді на відзив підтверджує витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 32 045, 60 грн.

На підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу надав суду наступні документи:

- договір № 2504/19 від 25.04.2019 р. про надання правничої допомоги, укладений між адвокатом Шиміним О.П. та клієнтом ТОВ "Тропік", відповідно до умов якого адвокат за дорученням клієнта приймає на себе зобов`язання в якості правової допомоги здійснювати захист, представництво та надавати інші види правової допомоги у справі про стягнення з ТОВ "Пакко Холдинг" на користь ТОВ "Тропік" пені, інфляційних втрат та 3% річних за порушення строків оплати товару, поставленого по договору поставки від 06.02.2018 р. № 060218-02/1П згідно видаткових накладних за період з 01.09.2018 р. по 24.12.2018 р. згідно умов цього договору, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (т.1 а.с. 119-123);

- платіжне дорученням № від 18.06.2019 р. з призначенням платежу: "оплата юридичних послуг, договір № 2504/19 від 25.04.2019 р., рахунок № 2504/19-1 від 18.06.2019 р." (т.1 а.с.197-198);

- акт надання послуг від 18.06.2019 р. на суму 32 045,60 грн., в якому міститься перелік послуг, виконаних адвокатом в процесі надання правової допомоги позивачу ( т.1 а.с.195-196).

Зі змісту зазначених документів слідує, що послуги, надані позивачу адвокатом, складаються з: усних консультацій клієнта 04.05.2019 р. з кількістю затрачених понад 2 (двох) годин, вартість послуги за годину 1 669,20 грн.; підготовки у період з 04-05.05.2019 р. і подання до господарського суду позовної заяви з кількістю затрачених 5 (п`яти) годин, вартість послуги за годину складає 3 338,40 грн.; участі у судовому засіданні господарського суду Волинської області 11.06.2019 р., вартість даної послуги складає 2 000 грн.; підготовки у період з 15-16.06.2019 р. і подання до місцевого суду відповіді на відзив у даній справі з кількістю затрачених понад 3 (трьох) годин, вартість послуги за годину 3 338, 40 грн.

Отже, враховуючи те, що надані позивачем документи в їх сукупності є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування за рахунок відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу, беручи до уваги те, що розмір понесених позивачем витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та зважаючи на те, що позивачем заявлено про стягнення з відповідача 417 725,19 грн., які повністю задоволенні судом, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 32 045, 60 грн. грн. витрат на правничу допомогу.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду вважає доводи відповідача про відсутність в акті надання послуг від 18.06.2019 р. видів робіт, здійснених адвокатом у процесі надання правничої допомоги, часу, витраченого на кожен з видів цієї допомоги, вартості годин роботи адвоката, необґрунтованими, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи.

В свою чергу, твердження відповідача про те, що він перебуває у скрутному матеріальному становищі не може бути підставою для відмови у задоволенні клопотання позивача про відшкодування понесених судових витрат на правничу допомогу в порядку ст.126 ГПК України.

Окрім того, апеляційним судом враховується, що кожне підприємство здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, а тому доводячи з власної вини розгляд даної справи до суду, відповідач повинен був усвідомлювати про настання відповідних наслідків з відшкодуванням ним судових витрат, понесених позивачем.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу ТОВ "Пакко Холдинг" щодо зменшення розміру витрат на правову допомогу до 5000 грн. такою, що не підлягає задоволенню, а викладені в ній доводи є безпідставними та необґрунтованими.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що в рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.

ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").

Щодо розподілу судових витрат за розгляд справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанціях, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як передбачено ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, судовий збір за подання ТОВ "Тропік" позовної заяви у даній справі та апеляційної скарги на рішення Господарського суду Волинської області від 22.07.2019р. покладається на відповідача згідно ст. 129 ГПК України, у зв`язку із задоволенням вимог позивача.

Окрім того, оскільки суд касаційної інстанції, приймаючи постанову від 12.03.2020 р. у справі № 903/346/19 не змінив та не ухвалив нового рішення, розподіл судових витрат за розгляд касаційної скарги ТОВ "Тропік" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.10.2019 р. судом касаційної інстанції не здійснювався в силу ч. 14 ст. 129 ГПК України, тому суд апеляційної інстанції за результатом даного розгляду вважає за необхідне здійснити даний розподіл та покласти на відповідача судові витрати в розмірі 7621,81 грн.

В свою чергу, судові витрати за подання ТОВ "Пакко Холдинг" апеляційної скарги на рішення Господарського суду Волинської області від 22.07.2019 р. покладаються на відповідача згідно ст. 129, 282 ГПК України, у зв`язку з відмовою в її задоволенні.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг" на рішення Господарського суду Волинської області від 22.07.2019 р. у справі № 903/346/19 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Тропік" на рішення Господарського суду області Волинської області від 22.07.2019 р. у справі № 903/346/19 задоволити.

3. Скасувати рішення Господарського суду області Волинської області від 22.07.2019 р. у справі № 903/346/19 в частині відмови в задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача 254 060, 29 грн. пені та змінити рішення суду в частині стягнутої з відповідача на користь позивача суми витрат на правничу допомогу.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг" (43005, м. Луцьк, вул. Клима Савура, 21а, ) в користь товариства з обмеженою відповідальністю "Тропік" (79008, м. Львів, вул. Пекарська, 5/4, ) 142752, 81 грн. інфляційних втрат, 20 912, 09 грн. 3 % річних, 254 060, 29 грн. пені, 6 265, 88 грн. судовому збору за подання позовної заяви та 32 045, 60 грн. витрат на правову допомогу".

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг" (43005, м.Луцьк, вул. Клима Савура, 21а, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Тропік" (79008, м. Львів, вул. Пекарська, 5/4, ) 5 716, 26 грн. судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Волинської області від 22.07.2019 р. та 7621,81 грн. судового збору за подання касаційної скарги на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.10.2019 р.

5. Доручити Господарському суду Волинської області видати судові накази.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

7. Справу повернути до Господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складений 03 червня 2020 року

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Петухов М.Г.