РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.05.2020Справа № 910/16698/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Денисевича А.Ю., розглянувши матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Архімед Медікал»

до Громадської організації «Стоп корупції»

про визнання інформації недостовірною і такою, що порушує ділову репутацію, та зобов`язання її спростувати

за участі представників:

від позивача - Павленко Г.С. (уповноважений представник);

від відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Архімед Медікал» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Громадської організації «Стоп корупції» про визнання інформації недостовірною і такою, що порушує ділову репутацію, та зобов`язання її спростувати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_6 на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_3 та у соціальній мережі YouTube було поширено недостовірну інформацію щодо позивача з метою його дискредитації, чим завдано шкоди діловій репутації позивача. У зв`язку з чим, позивач просить визнати такою, що є недостовірною, не відповідає дійсності та дискредитує його ділову репутацію інформацію, яка була опублікована на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_3 від ІНФОРМАЦІЯ_6 та зобов`язати відповідача спростувати вищезазначену інформацію.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідач у поданому до суду відзиві заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що останній не є власником веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_3 та не розміщував спірну інформацію, а тому є неналежним відповідачем. Окрім того, відповідач зазначив, що власником доменного імені ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_1 . Також відповідач зазначив, що адреса, яка міститься на вказаному сайті не відповідає адресі місцезнаходження відповідача, відповідно до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Разом з тим, відповідач зазначив, що відомостей, які б підтверджували, що власник зазначеного доменного імені передав його у власність або користування відповідачу матеріали справи не містять. На підставі викладеного відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову.

Позивач у поданій до суду відповіді на відзив заперечив проти доводів відповідача.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, разом з тим, до початку розгляду справи на електронну пошту суду від представника відповідача надійшла зава про відкладення розгляду справи. Однак судом встановлено, що вказана заява не містить власноручного підпису особи, яка її подала, також остання не підписана електронним цифровим підписом.

Суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.170 Господарського процесуального кодексу України, письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

Разом з тим, документи, які подаються до суду в електронному вигляді мають бути засвідчені електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», про також зазначено у ч.2 ст.96 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч.5 ст.170 Господарського процесуального кодексу України, суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для прийняття до розгляду заяви представника Громадської організації «Стоп корупції» про підкладення розгляду справи, яка не місить власноручного підпису особи, якою подано таку заяву та не засвідчена електронно-цифровим підписом такої особи.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 в мережі Інтернет на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_3 за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5/ було розміщено статтю із заголовком "«ІНФОРМАЦІЯ_9" (надалі - Стаття).

У вказаній Статті міститься наступна інформація:

"«Договорняки» і відкати замовникам, заздалегідь прописані під майбутнього переможця умови тендерів, використання технічних суперників та завищення на 60-80% цін для державних лікарень - за допомогою цих вже «класичних» корупційних схем ТОВ «Архімед Медікал» звично наживається на потребах дітей з хворобами серця, постопераційних пацієнтів, діабетиків та онкохворих.

Внутрішній механізм цієї афери вдалось розкрити завдяки інформації від працівників компанії, чиї прізвища ми не називаємо з міркувань безпеки. Схема досить проста і примітивна:

Крок 1. Тендерний комітет медзакладу (за допомогою тісного кола «особливо цінних» співробітників ТОВ «Архімед Медікал») прописує технічну специфікацію до закупівлі у такий спосіб, що їй може відповідати продукція єдиного виробника - німецької компанії Paul Hartmann AG.

Крок 2. ТОВ «Архмед Медікал» як імпортер і дистриб`ютор продукції Paul Hartmann AG в Україні додає 40% до ціни виробника при формуванні оптового прайсу.

Крок 3. До участі в аукціоні залучається так званий «технічний кандидат» та заздалегідь узгоджується стратегія поведінки під час торгів: понад вартість оптового прайсу майбутній переможець додає від 23% до 40%, а «другий номер» вказує ціну, яка на декілька відсотків перевищує пропозицію ТОВ «Архімед Медікал».

Крок 4. Розподіл отриманих коштів між зацікавленими особами. Приблизно 10%-ий відкат отримує головний лікар або інший працівник медичної установи, який курує процес закупівлі та складання «правильного» технічного завдання. Ще 5-10% необхідно «відстебнути» спаринг-партнерові, який допоміг обійти вимоги закону.

Інцидент з ДУ «Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та кардіохірургії МОЗ України», коли продукцію Paul Hartmann AG було закуплено за державний кошт на 60-80% дорожче від її реальної вартості, а ТОВ «Архімед Медікал» поклав до кишені понад 50% від суми реалізації, на превеликий жаль, є зовсім непоодиноким.

23 квітня 2019 року Центральним госпіталем МВС України було оголошено тендер ДК 021:20-3 на закупівлю перев`язувальних матеріалів. Очікувана сума не перевищує 200 тисяч гривень, отже, закупівля не є «допороговою», але сам замовник в описі тендеру зазначив, що мають виконуватись усі вимоги та обмеження Закону України «Про публічні закупівлі».

Проте насправді у цьому тендері можна побачити вже знайому схему з прописуванням технічного завдання чітко під перев`язувальні матеріали виробництва Paul Hartmann AG.

Одним з предметів закупівлі є та сама «активована пов`язка на рану для терапії у вологому середовищі», розміром 10см x 10см, 10шт в упаковці, в описі якої процитовано рекламний слоган про «унікальний механізм дії» та навіть зазначено колір однієї зі сторін (цей параметр, безсумнівно, можна вважати дискримінаційним).

Участь у тендері, за вже звичною схемою, беруть два учасники, з різницею в пропозиціях у 5%, які не роблять жодних кроків на пониження у ході аукціону.

Як можна побачити з деталізованих цінових пропозицій «конкурентів», різниця в ціні є невеликою, на користь ТОВ «Архімед Медікал», за всіма позиціями.

Зауважимо, що ТОВ «Медтрейд» зареєстровано у Солом`янському районі столиці у квартирі житлової панельної багатоповерхівки, а основним видом діяльності вказано «Ремонт і технічне обслуговування електронного й оптичного устаткування».

Директорка та одна з власників підприємства ОСОБА_2 також є уповноваженою особою ТОВ «Фармстер-Україна», засновником якого є російське ТОВ «Фармстер», а кінцевими бенефіціарами - громадяни РФ.

Очевидним є те, що ТОВ «Медтрейд», не входячи до кола українських імпортерів продукції німецького виробника, може отримати перев`язувальні матеріали Paul Hartmann AG лише від офіційного дистриб`ютора компанії, яким є ТОВ «Архімед Медікал».

Та найцікавіше, що сам «Архімед» досить сильно варіює вартість імпортованої продукції - залежно від того, кому збирається її продати. Так, порівнявши цінову пропозицію ТОВ «Архімед Медікал» для Госпіталю МВС України, і ціни на ті ж позиції для Інституту нейрохірургії ім. акад. А.П. Ромоданова, можна виявити відмінність більше ніж на 40%.

Зауважимо, що курс гривні до євро, що є суттєвим для імпорту з Німеччини, у проміжок часу між цими двома тендерами тільки зменшувався з 31.71 грн до 29.55 грн, відповідно й вартість продукції теж мала б знизитися, а не навпаки. Тож виникає цілком логічне запитання: чому Госпіталь МВС України в особі відповідальної за закупівлі - начальника відділення МТЗ ОСОБА_4 покірно закупив перев`язувальні матеріали за настільки завищеним прайсом?

Нагадаємо, директор та засновник ТОВ «Архімед Медікал» ОСОБА_3 має відношення до ще кількох фірм, назви яких фігурують у чинних кримінальних провадженнях, зокрема й пов`язаних із заволодінням бюджетними коштами, виділеними закладам охорони здоров`я на закупівлю медичних виробів.".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у Статті від ІНФОРМАЦІЯ_6 було поширено відомості щодо причетності ТОВ «Архімед Медікал» до вчинення злочинів, зокрема, пов`язаних із хабарництвом, заволодінням бюджетними коштами, підробкою сертифікатів відповідності на медичні вироби, а також грубого порушення позивачем законодавства у сфері публічних закупівель. Однак, за твердженням позивача, вказана інформаціє є недостовірною та такою, що дискредитує ділову репутацію ТОВ «Архімед Медікал». Як вказує позивач, наведені відомості не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, зокрема, судовими рішеннями.

Також позивач наголошує, що ТОВ «Архімед Медікал» є самостійною юридичною особою, що створена та діє відповідно до чинного законодавства України та не має жодних корпоративних зв`язків з іншими юридичними особами, у тому числі іноземними; позивач не є «афілійованою структурою» іноземної компанії Paul Hartmann AG.

Відповідно до ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 1 ст.15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.200 Цивільного кодексу України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Статтею 1 Закону України «Про інформацію» визначено, що інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про інформацію» суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень. Об`єктом інформаційних відносин є інформація.

За змістом ст.5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частинами 1, 2 ст.7 Закону України «Про інформацію» передбачено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Статтею 34 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим, відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

З огляду на викладене, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 32 Конституції України встановлено, зокрема, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ст. 91 Цивільного кодексу України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Відповідно до ч.1 ст.94 Цивільного кодексу України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Відтак, юридична особа так само як і фізична особа має право на спростування недостовірної інформації відповідно до ст.277 Цивільного кодексу України та право на недоторканість ділової репутації відповідно до ст.299 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Частинами 4, 7 ст.277 Цивільного кодексу України встановлено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

У п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

В п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Як зазначено в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт поширення спірної інформації на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_3 в мережі Інтернет. Автор спірної статті не вказаний.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» електронна (цифрова) інформація - аудіовізуальні твори, музичні твори (з текстом або без тексту), комп`ютерні програми, фонограми, відеограми, програми (передачі) організацій мовлення, що знаходяться в електронній (цифровій) формі, придатній для зчитування і відтворення комп`ютером, які можуть існувати і (або) зберігатися у вигляді одного або декількох файлів (частин файлів), записів у базі даних на зберігаючих пристроях комп`ютерів, серверів тощо у мережі Інтернет, а також програми (передачі) організацій мовлення, що ретранслюються з використанням мережі Інтернет.

За визначенням, наведеним у ст.1 Закону України «Про авторське право і суміжні права», власник веб-сайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу.

Приписами ч.3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

З урахуванням наведеного, саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Архімед Медікал», як позивач у справі та особа, яка стверджує про порушення його прав відповідачем, повинен довести ту обставину, на яку він посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог - про те, що володільцем облікового запису та особою, яка встановлює порядок і умови використання веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_3 (тобто, власником веб-сайту в розумінні ст.1 Закону України «Про авторське право і суміжні права»), є Громадська організація «Стоп корупції».

Так, на підтвердження власних доводів, позивачем до матеріалів справи надано довідку з відомостями про власника веб-сайту або інформації про його встановлення від 14.11.2019 №191/2019-Д, видану Дочірнім підприємством «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес».

У вказаній довідці міститься, зокрема, така інформація щодо доменного імені ІНФОРМАЦІЯ_4:

- доступність за доменним ім`ям веб-сайту для публічного використання у мережі Інтернет: так;

- дата реєстрації доменного імені: 2016-02-02;

- дата внесення останніх змін щодо зареєстрованого доменного імені: 2018-17-01;

- дата завершення строку реєстрації доменного імені: 2020-02-02;

- відомості про реєстратора доменного імені: GoDaddy.com, LLC, місцезнаходження: 14455 North Hayden Rd, Suite 219, Scottsdale AZ 85260, United States;

- інформація про реєстранта доменного імені в службі WHOIS - відомості скриті;

- відомості про хостинг-провайдера: CloudFlare , Inc.

Отже, реєстратором та хостинг-провайдером доменного імені ІНФОРМАЦІЯ_4 є іноземні суб`єкти - юридичні особи-нерезиденти.

У довідці вказано, що домен .ORG є загальним доменом верхнього рівня, який був первісно призначений для реєстрації доменних імен некомерційних організацій, що не відповідають критеріям інших доменів; наразі цей домен використовується без обмежень; цей домен не належить до українського сегменту мережі Інтернет.

За змістом вказаної довідки, за результатами дослідження інформаційного наповнення веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлено, що останній позиціонує себе в якості веб-сайту « СТОПКОР . Інформаційний портал», а інформаційна діяльність на ньому здійснюється від імені Громадської організації «Стоп корупції». Ідентифікатори, розміщені на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_3, дозволяють зробити висновок, що Громадська організація «Стоп корупції» є власником зазначеного веб-сайту.

Отже, вказана довідка Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» не містить достовірних даних, що власником веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_3 є Громадська організація «Стоп корупції», а в ній лише зазначається про те, що такі висновки можна зробити з огляду на ідентифікатори, розміщені на веб-сайті.

При цьому, надана позивачем довідка не підтверджує, що відповідач є реєстрантом доменного імені ІНФОРМАЦІЯ_4 або отримувачем послуг хостингу.

Відтак, надана позивачем довідка Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» від 14.11.2019 №191/2019-Д не є допустимим доказом на підтвердження того, що Громадська організація «Стоп корупції» є власником веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_3.

Крім того, Дочірнє підприємство «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» у своїй довідці прямо вказує на те, що з метою перевірки інформації щодо належності веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_3 Громадській організації «Стоп корупції» можливо витребувати відповідно до законодавства (зокрема, в судовому порядку):

- дані про реєстранта доменного імені ІНФОРМАЦІЯ_4 - у реєстратора цього доменного імені - GoDaddy.com, LLC;

- дані про отримувача послуг хостингу щодо розміщення програмного забезпечення веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_3 на спеціалізованому веб-сервері та забезпечення доступу до нього з мережі Інтернет - у хостинг-провайдера цього веб-сайту - CloudFlare , Inc;

- дані про володільця облікового запису, що використовується для розміщення веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_3 у мережі Інтернет - у реєстранта доменного імені ІНФОРМАЦІЯ_4 та/або отримувача послуг хостингу.

Проте, суд зазначає, що жодних клопотань про витребування відповідних доказів позивачем в ході розгляду справи заявлено не було.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Паеффген проти Німеччини (PAEFFGEN GMBH v. Germany, № 25379/04, 21688/05, 21722/05, 21770/05, ECHR 2007)», вказав на те, що власник доменного імені вправі самостійно визначати способи його використання (розмістити рекламу, сайт про послуги і товари, зробити доступ платним або безкоштовним, здавати доменне ім`я в оренду, продати його). Тому виключне право на використання доменного імені має економічну цінність, а відповідно є правом власності в змісті статті першої Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Утім, позивачем не надано доказів того, що власник веб-сайту (доменного імені) ІНФОРМАЦІЯ_3 передав вказане доменне ім`я у власність або користування іншій особі, зокрема відповідачу, на підставі відповідного договору, іншого правовстановлюючого документу тощо.

Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази надання відповідачу доступу до веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_3, або створення облікового запису, що використовується відповідачем для розміщення веб-сторінки на вказаному веб-сайті та здійснення управління і (або) розміщення електронної (цифрової) інформації в межах такої веб-сторінки (у випадку якщо користувач веб-сторінки володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту, розміщувати інформацію на веб-сторінці та управляти нею).

Окрім того, судом встановлено, що Верховним Судом у постанові від 13.03.2018 у справі №910/2853/17 встановлено, що з інформації WHOIS, доступної за допомогою сайту ІНФОРМАЦІЯ_7, вбачається, що домен ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстровано Компанією «GoDaddy.com, LLC»; реєстрант - ОСОБА_1; admin name: ОСОБА_1; tech name: ОСОБА_1; registry Tech ID: ІНФОРМАЦІЯ_8. Таким чином, власником сайту ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_1.

Як вказано в ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Таким чином, постанова Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №910/2853/17, яка набрала законної сили у встановленому порядку, має преюдиційне значення для даної справи. Відтак, не потребує доказуванню при розгляді цієї справи встановлений у вказаному судовому рішенні факт належності собі ОСОБА_1 сайту ІНФОРМАЦІЯ_3.

З огляду на викладене суд доходить до висновку, що позивачем не надано доказів, що саме Громадська організація «Стоп корупції» є автором спірного інформаційного матеріалу (або авторами є його посадові чи службові особи при виконанні посадових (службових) обов`язків) або того, що відповідач є власником веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_3, на якому поширено спірну інформацію, а тому вимоги позивача про визнання недостовірною, негативною та такою, що порушує особисті немайнові права на недоторканість ділової репутації спірної інформації та зобов`язання відповідача спростувати таку інформацію, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Разом з тим, всі інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що не впливають на результат вирішення даного спору.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 02.06.2020.

Суддя Я.В. Маринченко