ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"27" травня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/480/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання: Горнович Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Акціонерного товариства „Миколаївобленерго" (54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, 40)

до відповідача: Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (65017, м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 9)

про стягнення 7269,25 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 21.02.2020 року до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства „Миколаївобленерго" вх. ГСОО №499/20 до відповідача - Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, в якій позивач проси суд стягнути з відповідача заборгованість за фактично спожиту активну електроенергію в розмірі 7269,25 грн., а також судовий збір.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про постачання електричної енергії №43/399 від 11.05.2017р., який 10.04.2018 року був переукладений на інший період, в частині сплати вартості спожитої активної електричної енергії з жовтня 2017 року по травень 2018р. у розмірі 7269,25 грн., що стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду.

Ухвалою суду від 26.02.2020 року за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/480/20 за правилами спрощеного позовного провадження із призначенням розгляду справи по суті на 23.03.2010р.

16.03.2020 року від Акціонерного товариства „Миколаївобленерго" до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника та за наявними в матеріалах справи документами.

19.03.2020 року до суду від Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке відповідач обґрунтував тим, що 11.03.2020 року на засіданні Кабінету Міністрів України прийнято рішення, яким з 12.03.2020 по 03.04.2020 на всій території України встановлено карантин через спалах у світі коронавірусу. Крім того, відповідач посилався на лист Ради суддів України від 11.03.2020 року, в якому міститься прохання до громадян, які є учасниками судових процесів щодо утримання від участі у судових засіданнях, якщо слухання справи не передбачають обов`язкової присутності учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, у зв`язку з оголошенням на державному рівні карантину, з метою запобігання поширенню коронавірусу COVID-19 та недопущення створення загрози життю та здоров`ю працівників апарату Господарського суду Одеської області, суддів, учасників судових справ та відвідувачів суду, водночас, для забезпечення процесуальних прав учасників справи, зокрема щодо участі у судових засіданнях, можливість здійснення яких на даний час обмежена, у судовому засіданні від 23.03.2020 року судом, з урахуванням дотримання принципу розумності строків розгляду справи, було оголошено протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи, в порядку п.2 ч. 2 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, на 15.04.2020 року.

В подальшому до суду від сторін надійшли аналогічні клопотання (а.с. 99-100, 103-104), та в зв`язку з їх задоволенням у судових засіданнях 15.04.2020 року та 27.04.2020 року судом було оголошено перерви у розгляді справи до 27.04.2020 року та 27.05.2020 року відповідно.

25.05.2020 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву вх. ГСОО №13176/20, в якому відповідач зазначив, що не погоджується з заявленими АТ „Миколаївобленерго" позовними вимогами посилаючись на те, що акти приймання-передачі товарної продукції та рахунки, які надавались позивачем для оплати підписані з боку відповідача не уповноваженою на те особою. Також відповідач зазначає, що підписані не уповноваженою на те особою акти та рахунки в подальшому не направлялись до управління, в зв`язку з чим вважає посилання позивача на систематичність несплати отриманих рахунків необґрунтованими та такими, що не можуть свідчити про порушення відповідачем договорів про постачання електричної енергії.

У судове засідання від 27.05.2020 року представники сторін не з`явились між тим про дату час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Згідно положень ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи, що відповідач був обізнаний про розгляд справи та про наявність відповідного спору, з огляду на відсутність повідомлення відповідача про поважність причини нез`явлення або неможливість його з`явлення у судове засідання, призначене на 27.05.2020 року, за наявності в матеріалах справи письмової позиції відповідача щодо суті спору, викладеної у відповідному відзиві на позовну заяву, а також приймаючи до уваги клопотання позивача про розгляд справи без участі представника за наявними матеріалами, оскільки явка сторін не визнавалась судом обов`язковою, суд дійшов висновку, що неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті та вважає за можливе, розглянути справу за наявними в ній матеріалами та за відсутності представників сторін.

В судовому засіданні 27.05.2020 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст якого буде складено 01.06.2020 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, забезпечення гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів кожного.

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Положеннями п.1 ч.2, ч. 5 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається (ч. 2 ст. 275 Господарського кодексу України).

Згідно до ч. 6 ст. 276 Господарського кодексу України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Як встановлено матеріалами справи, 11.05.2017р. між ПАТ „Миколаївобленерго", яке в подальшому змінило своє найменування на АТ „Миколаївобленерго" (надалі - постачальник) та Південним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (надалі - споживач) укладено договір про постачання електричної енергії №43/399-88 (надалі - договір 1), згідно якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 5кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

При цьому, сторонами до договору №№43/399-88 від 11.05.2017р., зокрема, було підписано додатки:, №4 „Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", №10 „Порядок розрахунків".

Згідно із п. 9.4 договору 1, цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2017 року.

Умовами п. 2.1 договору 1 передбачено, що під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ).

Положеннями п. 2.3 договору 1 встановлено обов`язок споживача, серед іншого, виконувати умови цього договору (п.п. 2.3.1 договору); оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №10 „Порядок розрахунків" та №4 „Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії" (п.п. 2.3.3 договору).

Згідно п. 7.1 договору 1, облік електроенергії, спожитої споживачем та (або) субспоживачами, приєднаними до електричних мереж споживача, здійснюється згідно з вимогами ПУЕ та ПКЕЕ.

Відповідно до умов „Порядку розрахунків", що є додатком № 10 до договору №43/399-88 від 11.05.2017 року, розрахунковим вважається період з 01 числа місяця по 31 число цього місяця включно (або іншого останнього дня місяця). Споживач протягом розрахункового періоду здійснює плановий платіж на поточний рахунок із спеціальним режимом використання у таких співвідношеннях: до 20 числа поточного місяця 100% заявленого обсягу споживання активної електричної енергії поточного розрахункового періоду на поточний рахунок із спеціальним режимом використання. Якщо фактичне споживання електричної енергії виявиться більшим ніж очікуване, різниця між сумою планових платежів та вартістю фактично спожитої електроенергії має бути сплачена протягом 10 операційних днів з дня отримання рахунків за фактично використану у розрахунковому періоді електричну енергію. Сторони домовились, що ціна за цим договором на 2017 рік згідно обсягів споживання електричної енергії, зазначених у додатку №1а до цього договору становить 6000,00 грн.

Як стверджує позивач, 10.04.2018 року між сторонами у справі було переукладено договір №43/399/к-7 на інший період (надалі - договір 2), згідно якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 5кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

При цьому сторонами договору №43/399/к-7 від 10.04.2018р., зокрема, було підписано додатки:, №4 „Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", №10 „Порядок розрахунків".

Згідно із п. 9.4 договору 2, цей договір набирає чинності з 01.01.2018р. і укладається до 31.12.2018 року. Відповідно до ч. 3 ст.631 Цивільного кодексу України сторони домовилися, що умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли з 01.01.2018 року.

Умовами п. 2.1 договору 2 передбачено, що під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ).

Положеннями п. 2.3 договору 2 встановлено обов`язок споживача, серед іншого, виконувати умови цього договору (п.п. 2.3.1 договору); оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №10 „Порядок розрахунків" та №4 „Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії" (п.п. 2.3.3 договору).

Згідно п. 7.1 договору, облік електроенергії, спожитої споживачем та (або) субспоживачами, приєднаними до електричних мереж споживача, здійснюється згідно з вимогами ПУЕ та ПКЕЕ.

Відповідно до умов „Порядку розрахунків", що є додатком № 10 до договору №43/399/к-7 від 10.04.2018 року, розрахунковим вважається період з 01 числа місяця по 31 число цього місяця включно (або іншого останнього дня місяця). Споживач протягом розрахункового періоду до 20 числа поточного місяця здійснює плановий платіж у розмірі вартості 100% заявленого обсягу споживання активної електричної енергії поточного розрахункового періоду на поточний рахунок із спеціальним режимом використання. Якщо фактичне споживання електричної енергії (перетікання реактивної електроенергії) виявиться більшим ніж очікуване, різниця між сумою планових платежів та вартістю фактично спожитої електроенергії (перетікання реактивної електроенергії) має бути сплачена протягом 10 операційних днів з дня отримання рахунків за фактично використану у розрахунковому періоді електричну енергію (перетікання реактивної електроенергії).

У додатку №15 до договору №43/399/к-7 від 10.04.2018 року, сторони, серед іншого, домовились, що ціна за цим договором на 2018 рік згідно обсягів споживання електричної енергії, зазначених у додатку №1а до цього договору становить 15750,00 грн. грн.

Згідно розрахунку позивача щодо обсягів спожитої активної електричної енергії (а.с. 66), з урахуванням даних актів про обсяги спожитої електроенергії за відповідний період, які підписані з боку відповідача інженером Селівановим О.В. у період з січня 2018р. по травень 2018р. було спожито 4254 кВт.год електричної енергії на суму 10756,81 грн.

Так, позивачем виставлялися відповідачу рахунки-фактури за кожен місяць щодо оплати вартості спожитої електроенергії на загальну суму 15513,24 грн. (у т.ч. ПДВ) із зазначенням в них терміну до оплати, що підтверджується наявними в матеріалах справи рахунками за відповідний період та наявною відміткою особи відповідача щодо їх отримання.

Як стверджує позивач, відповідач за фактично спожитий обсяг електричної енергії у період з жовтня 2017р. по травень 2018р., розрахувався не в повному обсязі сплативши за вказаний період лише грошові кошти у розмірі 8133,63 грн., зазначені обставини ніяким чином не спростовано відповідачем.

Отже, станом на 01.08.2018р., з урахуванням переплати у розмірі 110,36 грн., за відповідачем рахується заборгованість за фактично спожиту протягом періоду з жовтня 2017р. по травень 2018р. електричну енергію за договором №43/399 від 11.05.2017р. та договором №43/399 від 10.04.2018р., перед АТ „Миколаївобленерго" у розмірі 7269,25 грн.

Положеннями ст. 538 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості у відповідача за спожиту електричну енергію в розмірі 7269,25 грн., суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог, в зв`язку з чим позов АТ „Миколаївобленерго" про стягнення грошових коштів у зазначеній сумі слід задовольнити.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, господарським судом до уваги не приймаються, оскільки в додатку № 2 до договору визначено, що об`єктом споживача, на який здійснювалось постачання електричної енергії, є офіс розташований за адресою: м. Снігурівка, вул. Суворова, 33/1, тоді як використання відповідачем вказаного майна не заперечується. При цьому, порядок направлення споживачу рахунків на оплату електричної енергії визначено в додатку № 10 до договору, який зокрема, не спростовує необхідність та порядок сплати вартості переданої електричної енергії. Водночас, додані до позову акти про використану електричну енергію та про прийняття-передавання товарної продукції за спірний період є допустимими та більш вірогідними доказами ніж докази на підтвердження обставин наведених відповідачем у відзиві на позовну заяву, що свідчать про необхідність оплати зазначених у них сум, оскільки у справі відсутні будь-які докази того, що об`єктом відповідача зазначена в актах кількість електричної енергії не споживалась або споживалась в розмірі меншому, ніж стверджує позивач, або ж управлінням оплачено отриманий товар повністю чи частково.

Більш того, згідно до додатку №10 до договорів акт про використану електричну енергію складається самим споживачем. Відтак, наявність у особи з прізвищем та ініціалами Селіванов О.В. повноважень на підписання актів не має вирішального значення для стягнення боргу, виникнення якого не спростовано в установленому законом порядку.

При здійсненні вищевказаних висновків суд враховує, що ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено здійснення правосуддя на засадах верховенства права, забезпечення кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Крім того, суд вважає за необхідне окремо наголосити, що добросовісність у правовідносинах означає здійснення сторонами заходів, спрямованих на уникнення правопорушення.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (65017, м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 9; ) на користь Акціонерного товариства „Миколаївобленерго" (54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, 40; ) 7269/сім тисяч двісті шістдесят дев`ять/грн. 25 коп. заборгованості за фактично спожиту активну електроенергію та 2102/дві тисячі сто дві/грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повний текст складено 01 червня 2020 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська