ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2020 р. м.Київ Справа№ 920/705/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Куксова В.В.

за участю секретаря судового засідання: Майданевич Г.А.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 26.05.2020 року у справі №920/705/19 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Сумської області від 28.01.2020, повний текст якого складено 31.01.2020

у справі №920/705/19 (суддя Котельницька В.Л.)

за позовом акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання»

про стягнення 999 969,10 грн.

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі-позивач) звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом про стягнення з акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (далі-відповідач) 999 969,10 грн, з яких: 365 007,47 грн основний борг, 345 629,85 грн пеня, 76 008,20 грн 3% річних, 213 323,58 грн інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором №5300/1617-БО-29 постачання природного газу від 31.10.2016 щодо повної та своєчасної оплати за переданий газ.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 28.01.2020 у справі №920/705/19 позов задоволено частково та присуджено до стягнення з акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 365 007,47 грн основного боргу, 170 108,00 грн пені, 75 234,79 грн 3% річних, 213 323,58 грн інфляційних втрат, 14 906,73 грн судового збору, відстрочивши виконання рішення суду на 3 місяці до 28.04.2020. В іншій частині позову відмовлено.

Приймаючи вказане судове рішення суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено обґрунтованість підстав на які він посилається заявляючи позовні вимоги про стягнення за період з листопада 2016 року по квітень 2017 року основного боргу, інфляційних витрат, 3% річних та пені. При цьому, задовольнивши частково клопотання відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені на 50% та для відстрочення виконання судового рішення до 01.09.2020. Що стосується заявлених до стягнення 5 413,88 грн пені та 773,41 грн 3% річних за період з 26.11.2016 по 29.11.2016, судом першої інстанції відмовлено в задоволенні в цій частині вимог на підставі ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 28.01.2020 у справі №920/705/19 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 175 521,85 грн та 3% річних у розмірі 773,41 грн, а також прийняти в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Крім того, скаржник просить поновити процесуальний строк на апеляційне оскарження судового рішення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим, прийняте з неповним з`ясуванням та за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням та невірним застосуванням норм процесуального (ч.2 ст.11, ст.ст.74, 76, 77, 86, 236, 238 ГПК України) та матеріального права (Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» та ст.ст.549-552, 599, 625 ЦК України).

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2020, справу №920/705/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Шаптала Є.Ю., Куксов В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2020 апеляційну скаргу акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Сумської області від 28.01.2020 у справі №920/705/19 залишено без руху.

Через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків встановлених при поданні апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2020 поновлено акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження на рішення Господарського суду Сумської області від 28.01.2020 у справі №920/705/19; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Сумської області від 28.01.2020 у справі №920/705/19; зупинено дію рішення Господарського суду Сумської області від 28.01.2020 до перегляду справи №920/705/19 в апеляційному порядку; розгляд апеляційної скарги акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Сумської області від 28.01.2020 у справі №920/705/19 призначено на 28.04.2020 о 10:00 год.

14.04.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить захистити порушені його права шляхом виходу за межі вимог апеляційної скарги та скасувати оскаржуване судове рішення в частині стягнення з нього на користь позивача 170 108,00 грн пені, 75 234,79 грн 3% річних, 213 323,58 грн інфляційних втрат, а також прийняти в цій частині нове судове рішення, яким у стягненні пені відмовити повністю, а вимоги щодо стягнення 3% річних і інфляційних втрат задовольнити в частині 15 360,31 грн 3% річних та 66 493,43 грн інфляційних втрат. В обґрунтування доводів відзиву відповідач посилається на те, що суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку щодо порушення строків виконання останнім зобов`язань за договором.

28.04.2020 учасники справи наданим їм процесуальним правом не скористалися та у судове засідання не з`явились, своїх повноважних представників не направили. При цьому, через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» надійшло клопотання, в якому просив суд відкласти розгляд справи у зв`язку з запровадженням карантину через спалах у світі коронавірусу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2020 розгляд апеляційної скарги акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Сумської області від 28.01.2020 у справі №920/705/19 відкладено на 26.05.2020 о 10:00 год.

26.05.2020 відповідач наданим йому процесуальним правом не скористався та у судове засідання не з`явився, своїх повноважних представників не направив, про причини своєї неявки суд не повідомив. При цьому, судом апеляційної інстанції було вчинено всі дії з метою належного повідомленні його про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи викладене та те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін не визнавалась обов`язковою, а також нез`явлення їх не перешкоджає вирішенню спору, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності зазначеного учасника справи.

Представник скаржника в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, а оскаржуване судове рішення скасувати.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши представника скаржника, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 31.10.2016 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як споживачем, був укладений договір №5300/1617-БО-29 постачання природного газу (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями. Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачу у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі (п.п.1.2, 3.4 Договору).

Відповідно до п.6.1 Договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Так, на виконання умов Договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 33 046 092,66 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких додано позивачем до позовної заяви.

Встановлене вище сторонами не оспорюється та фактично визнається.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем було частково оплачено поставлений позивачем газ, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в сумі 365 007,47 грн, у зв`язку з чим позивач і звернувся з відповідним позовом до господарського суду.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі укладеного між ними Договору, який за своєю правовою природою є договором поставки енергоносіїв приєднаними мережами.

Договір укладений належним чином, підписаний повноваженими особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже був чинним і обов`язковим для сторін.

Приписами статті 714 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки енергоносіїв приєднаними мережами застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч.1-3 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

У відповідності до ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, відповідачем залишено неоплаченим отриманий у квітні 2017 року природний газ в сумі 365 007,47 грн.

Відповідно до частин 1, 2 та 7 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Дана норма кореспондується зі ст.525, 526 Цивільного кодексу України.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідачем відповідно до ст.ст.76, 77 ГПК України не надано належних та допустимих доказів на спростування наявності вказаної вище заборгованості за Договором.

Оскільки факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в сумі 365 007,47 грн належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, колегією суддів визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, а тому оскаржуване судове рішення в цій частині не підлягає скасуванню чи зміні.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пеню та 3% річних за період з 26.11.2016 по 29.11.2016, з огляду на таке.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, весь обсяг газу, що був переданий за Договором було використано відповідачем для виробництва теплової енергії, яка була спожита бюджетними установами/організаціями, вказана обставина підтверджується змістом актів приймання-передачі природного газу від 31.10.2016, від 30.11.2016, від 31.12.2016, від 30.01.2017, від 28.02.2017, від 31.03.2017 від 30.04.2017, що додані позивачем до позовної заяви.

Крім того, відповідач як станом на період дії Договору, так і станом на день розгляду справи, є виробником та постачальником теплової енергії та реалізує її у відповідності до вимог Законів України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги» та рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради від 20.05.2011 № 322 «Про визначення виробників та виконавців послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в місті Суми», що також підтверджується наявністю ліцензій на виробництво та постачання теплової енергії, копії яких додані до матеріалів справи відповідачем.

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті теплоносії.

За змістом ст. 5 вказаного Закону реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені) інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31.12.2016.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що: 1) неустойка, інфляційні нарахування, відсотки річних не є заборгованістю, щодо якої застосовуються процедури, визначені вказаним законом; 2) закон регулює порядок погашення заборгованості теплопостачальних організацій за спожитий газ, що існувала на 31.12.2016.

Отже для участі у процедурах погашення заборгованості теплопостачальна організація, у відповідності до вимог статей 3 та 5 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», повинна була мати станом на 31.12.2016 заборгованість за спожитий газ та бути включена до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку штрафних санкцій, відповідач повною мірою розрахувався за спожитий за Договором природний газ за жовтень 2016 року - 01.12.2016.

Тобто станом на 31.12.2016 відповідач не мав заборгованості за придбаний природний газ для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання (крім бюджетних установ) за жовтень 2016 року, та не мав потреби приймати участь в процедурах погашення заборгованості, що передбачені Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Водночас ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне зауважити на тому, що ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії; цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань.

При цьому застосування приписів ч. 3 ст. 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ на день набрання чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку штрафних санкцій, станом на 30.11.2016 заборгованість відповідача за придбаний за Договором природний газ складала 201 125,89 грн.

Таким чином, оскільки станом на 30.11.2016 - день набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» відповідач, як виробник та постачальник теплової енергії, мав заборгованість перед позивачем за придбаний за Договором, що було використано на виробництво теплової енергії, в сумі 201 125,85 грн, то в силу вимог ч.3 ст.7 вказаного Закону в частині заявленої за період з 26.11.2016 по 29.11.2016 до стягнення пені у розмірі 5413,88 грн та 773,41 грн. 3% річних, судом першої інстанції правомірно відмовлено в їх задоволенні.

Щодо посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16, колегія суддів зазначає, що у зазначеній постанові відсутній висновок щодо необхідності включення до реєстру обсягів заборгованості теплопостачального підприємства для здійснення процедури врегулювання заборгованості. Зазначення у цій постанові про включення до реєстру обсягів заборгованості теплопостачального підприємства для здійснення процедури врегулювання заборгованості є наведенням фактичних обставин, установлених судами попередніх інстанцій, а не правовою позицією Верховного Суду про необхідність включення підприємства до вказаного реєстру для застосування частини 3 статті 7 Закону.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка, зокрема викладена в постановах від 07.11.2019 по справі №920/67/19, від 18.09.2019 по справі №920/66/19.

Стосовно висновків суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат, 3% річних та пені за період з листопада 2016 року по квітень 2019 року, колегія суддів зазначає наступне.

Приймаючи оскаржуване судове рішення у вказаній частині позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що оскільки право на нарахування штрафних санкцій та компенсаційних нарахувань виникло у позивача в силу умов п.п.6.1, 8.2 Договору та ст.625 ЦК України, тому суд визнав обґрунтованими і правомірними наступні нарахування: розмір пені за порушення відповідачем зобов`язання з оплати придбаного у період з листопада 2016 року по квітень 2017 року газу становить 340 215,97 грн, розмір інфляційних нарахувань становить 14 906,73 грн, розмір 3% річних становить 75 234,79 грн.

Проте колегія суддів не може погодитись в повній мірі з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони здійсненні з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з невірним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, розрахунки між сторонами Договору за період з 01.01.2016 по 30.04.2019 здійснювались за рахунок коштів, які перераховувались відповідачем на користь позивача виключно з рахунків зі спеціальним режимом використання.

Частиною 6 статті 11 Закону України "Про ринок природного газу" встановлено, що для проведення розрахунків за спожитий природний газ постачальники природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, їх структурні підрозділи, а також оптові продавці, що здійснюють продаж природного газу таким постачальникам на виконання спеціальних обов`язків, покладених на таких продавців, відкривають в установах уповноважених банків поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за спожитий природний газ від споживачів.

Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання та порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ затверджуються Кабінетом Міністрів України. Забороняється зарахування на інші рахунки коштів за спожитий природний газ, який постачається постачальниками природного газу на виконання спеціальних обов`язків, покладених на них Кабінетом Міністрів України.

Споживачі оплачують вартість спожитого ними природного газу шляхом перерахування коштів виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, відкритий в установах уповноваженого банку постачальниками природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки, та їх структурними підрозділами.

Постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 затверджений "Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки" (далі - Порядок № 217), яким визначено механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу (далі - спеціальні рахунки).

Відповідно до п.3 Порядку №217 теплопостачальні організації, що здійснюють продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, для виробництва яких повністю або частково використовується природний газ, куплений у постачальника природного газу із спеціальними обов`язками такими теплопостачальними організаціями або теплогенеруючими організаціями, в яких теплопостачальні організації купують теплову енергію, та їх структурні підрозділи відкривають у місячний строк з дня набрання чинності постановою, якою затверджено цей Порядок, в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за категоріями споживачів "населення", "релігійні організації"", "бюджетні установи", "інші споживачі" (далі - спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними організаціями).

Згідно з п.7 Порядку №217 теплопостачальні і теплогенеруючі організації та їх структурні підрозділи інформують споживачів про відкриті в уповноваженому банку спеціальні рахунки для оплати спожитої теплової енергії та наданих комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

За змістом п. 8 Порядку №217 усі категорії споживачів, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, сплачують їх вартість шляхом перерахування коштів виключно на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів.

У разі коли у платіжному дорученні (касовому документі) споживача теплової енергії або комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води реквізити рахунка одержувача коштів за теплову енергію та/або комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води не відповідають реквізитам спеціального рахунка, відкритого теплопостачальною або теплогенеруючою організацією, банк (підприємство поштового зв`язку або орган Казначейства), що приймає платіжний документ, повертає його без виконання з надісланням відповідного повідомлення споживачеві.

Згідно з п.9 Порядку №217 уповноважений банк здійснює перерахування коштів, що надходять на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями, згідно з реєстром нормативів перерахування коштів, що надходять як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогенеруючими організаціями теплову енергію (далі - реєстр нормативів), що затверджується Комісією.

Відповідно до п. 12 Порядку №217 Національна комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (далі комісія або НКРЕКП) на підставі даних, визначених у пунктах 10 і 11 цього Порядку, щомісяця: 1) розраховує для кожної категорії споживачів теплопостачальної і теплогенеруючої організації нормативи перерахування коштів: на поточний рахунок теплопостачальної і теплогенеруючої організації; на рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов`язками, зазначений у договорі купівлі-продажу (постачання) природного газу (далі - рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов`язками); на рахунок оператора газотранспортної системи, зазначений у договорі на транспортування природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на транспортування природного газу з оператором газотранспортної системи) (далі - рахунок оператора газотранспортної системи); на рахунок оператора газорозподільної системи, зазначений у договорі на розподіл природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на розподіл природного газу з оператором газорозподільної системи) (далі - рахунок оператора газорозподільної системи); на спеціальні рахунки, відкриті теплогенеруючими організаціями; 2) затверджує реєстр нормативів; 3) доводить реєстр нормативів до відома уповноваженого банку для виконання не пізніше ніж за один робочий день до початку місяця, в якому застосовуватимуться нормативи; 4) розміщує реєстр нормативів на своєму офіційному веб-сайті.

На підставі п. 13 Порядку №217 уповноважений банк згідно з умовами договору банківського рахунка здійснює перерахування коштів за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води із спеціальних рахунків, відкритих структурними підрозділами теплопостачальних і теплогенеруючих організацій, на спеціальні рахунки теплопостачальних і теплогенеруючих організацій двічі на день, а саме: до 10-ї години - залишок коштів на початок операційного дня; до 17-ї години - кошти, що надійшли протягом операційного дня на спеціальні рахунки, відкриті структурними підрозділами теплопостачальних і теплогенеруючих організацій. Уповноважений банк до 12-ї години операційного дня здійснює відповідно до реєстру нормативів розподіл коштів, що надійшли за попередній день від структурних підрозділів теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та споживачів, і перерахування коштів на рахунки з урахуванням вимог пунктів 14-26 цього Порядку.

Таким чином, у зв`язку з прийняттям Порядку № 217 державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває теплопостачальну організацію від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки постачальника природного газу (постачальник із спеціальними обов`язками) за визначеними нормативами. (Аналогічна правова позиція викладена у поставах Верховного Суду від 03.03.2020 у справі №908/2648/18, від 27.05.2020 у справі №914/1029/19).

Позивачем не оспорюється факт того, що кошти з оплати отриманого відповідачем природного газу перераховувались постачальнику на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання з посиланням в призначенні платежу на постаному КМУ №217 від 18.06.2014.

Враховуючи, що кошти за природний газ, поставлений за Договором, були перераховані постачальнику на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання у відповідності до вимог Порядку № 217, відповідач не міг самостійно впливати на порядок оплати послуг з постачання природного газу, що надавались йому позивачем на підставі Договору, оскільки у даному випадку, у відповідача була відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за природний газ, оскільки всі кошти, які надходять на рахунок відповідача, уповноваженим банком самостійно розподіляються згідно з затвердженим поставами НКРЕКП алгоритму та перераховуються на рахунок позивача.

Матеріали справи не містять та позивачем не надано доказів, які б підтверджували перерахування коштів з порушенням строків, визначених Порядком №217, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про те, що строки виконання зобов`язання відповідачем за Договором шляхом перерахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання були порушенні, у зв`язку з чим безпідставно дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат, які обраховані позивачем за зобов`язаннями листопада 2016 - квітень 2017 року.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладенні в постановах від 03.04.2019 по справі №906/278/18, від 24.07.2019 по справі №918/553/18, від 17.12.2019 по справі №922/932/19, від 18.03.2020 по справі №908/2304/18, від 31.03.2020 по справі № 917/530/19, від 09.07.2019 по справі №924/297/18.

При цьому, оскільки станом на момент звернення з даним позовом у відповідача існувала заборгованість за спожитий природний газ у квітні 2017 року у сумі 365 007,47 грн на яку позивачем було нараховано 3 % річних у сумі 15 360,31 грн за період з 15.12.2017 по 10.05.2019 та інфляційні витрати у сумі 66 493,43 грн за період з 01.12.2017 по 30.04.2019, тому суд першої інстанції в цій частині вимог дійшов до правомірного висновку про присудження їх до стягнення з відповідача на користь позивача у зв`язку з порушенням умов Договору та на підставі ст.625 ЦК України.

Також судом першої інстанції було надано належну оцінку обставинами справи щодо наявності підстав для зменшення розміру пені на 50%, проте колегія суддів залишає клопотання відповідача про її зменшення без задоволення, оскільки позовні вимоги в частині пені не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, оскаржуване судове рішення в частині відстрочення його виконання не переглядається, оскільки останнє у цій частині не було оскаржено жодним із учасників справи, а також оскільки відсутні підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, відповідно й у колегії суддів відсутні підстави для виходу за межі вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат з прийняттям в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог. Також, оскільки судом апеляційної інстанції ухвалюється нове судове рішення, тому відповідно до ст.129 ГПК України понесені судові витрати, у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, підлягають новому розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В решті оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, тому судові витрати зі сплати судового збору за подачу скарги покладаються на скаржника.

На підставі викладено та керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 273, 275, 277, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Сумської області від 28.01.2020 у справі №920/705/19 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Сумської області від 28.01.2020 у справі №920/705/19 скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення з акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (40004, м. Суми, вул. Горького, 58; ) на користь акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, буд. 6, м. Київ, 01001; ) пені в сумі 170 108,00 грн, 3% річних в сумі 75 234,79 грн, інфляційних втрат в сумі 213 323,58 грн, витрат по сплаті судового збору в сумі 14 906,73 грн та прийняти в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

3. Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду Сумської області від 28.01.2020 у справі №920/705/19 щодо позовних вимог про стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат та витрат по сплаті судового збору в наступній редакції:

«Стягнути з акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (40004, м. Суми, вул. Горького, 58; ) на користь акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, буд. 6, м. Київ, 01001; ) 3% річних в сумі 15 360,31 грн, інфляційні втрати в сумі 66 493,43 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 6 701,92 грн. В задоволенні позовних вимог про стягнення пені відмовити у повному обсязі.»

5.В решті рішення Господарського суду Сумської області від 28.01.2020 у справі №920/705/19 залишити без змін.

6. Доручити Господарському суду Сумської області видати відповідний наказ.

7.Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.

8.Матеріали справи №920/705/19 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено та підписано 09.06.2020.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Є.Ю. Шаптала

В.В. Куксов