РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.05.2020Справа № 910/3053/20

За позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго";

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Осокорки-2000";

про стягнення 92 947,61 грн

Суддя Мандриченко О.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулося до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Осокорки-2000" про стягнення 92 947,61 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язання з оплати вартості постачання теплової енергії у гарячій воді за договором № 131055 від 25.07.2018, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 90 448,85 грн суми заборгованості, пеню у розмірі 2 204, 60 грн. та три відсотки річних у розмірі 294,16 грн.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на наведене, оскільки у справі № 910/3053/20 ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд доходить висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Так, враховуючи, що предметом позову у даній справі є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі (з огляду на заявлені предмет та підстави позову) не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 відкрито провадження у справі № 910/3053/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у зв`язку з малозначністю в порядку п. 1 ч. 5 ст. 12, ч. 1 ст. 247, ч .1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу - строк для подання відповіді на відзив.

02.04.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач повідомив, що після звернення позивача з даним позовом до суду ним було сплачено частину заборгованості, згідно наступних платежів: 18 лютого 2020р. у розмірі 5 000,00 грн., 25 лютого 2020р. у розмірі 10 000.00 грн., 10 березня 2020р. у розмірі 35 000.00 грн., 23 березня 2020р. у розмірі 7 000,00 грн. Відповідач вказував, що станом на 25 березня 2020р. визнає вимоги позивач у розмірі 48 448.85 грн. Також у своєму письмовому відзиві на позовну заяву відповідач просив суд постановити окрему ухвалу щодо завідомо неправдивого повідомлення суду про повноваження представляти КП «Київтеплоенерго» в суді, вчиненого Душою Євгеном Володимировичем .

Судом було відхилено клопотання відповідача про винесення окремої ухвали, оскільки у матеріалах справи наявна довіреність від 28.02.2020 №28/02/20-01, яка є належним доказом повноважень представника позивача, а позовна заява підписана уповноваженою особою - представником позивача.

Через відділ діловодства суду 06.04.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якої останній заперечував проти відзиву та підтримав свої позовні вимоги. Також від позивача 30.04.2020 та 15.05.2020 до суду надійшли письмові пояснення, за змістом яких позивач вказував, що станом на 24.04.2020 заборгованість відповідача за період з грудня 2018 року по квітень 2019 року становить 48 448,85 грн., а також зазначав про перерахунок пені та 3% річних.

Через відділ діловодства суду 24.04.2020 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, за змістом яких відповідач заперечував проти розрахунку пені та 3% річних, а також просив суд постановити окрему ухвалу щодо завідомо неправдивого повідомлення суду про повноваження представляти КП «Київтеплоенерго» в суді, вчиненого адвокатом Качкуровою Світланою Володимирівною , а також не приймати до уваги доводи відзиву на позов, поданому адвокатом Качкуровою Світланою Володимирівною від імені позивача КП «Київтеплоенерго», як особою, що не має права представляти позивача без укладення договору на надання професійної правової допомоги.

Судом було відхилено вказане вище клопотання відповідача, оскільки у матеріалах справи наявна копія довіреності № 25/10/19-01 від 25.10.2019 року на ім`я Качкуровою Світлани Володимирівни , яка підтверджує право останньої представляти Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" відповідно до вимог ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві та відповідачем у відзиві, суд

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРЕО» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Таким чином, з 01.05.2018 року постачання теплової енергії здійснює КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО».

25.07.2018 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРЕО» (далі - Позивач) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Осокорки-2000» (далі - Відповідач/Споживач) укладено Договір № 1310055 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі - Договір), відповідно до якого Позивач зобов`язався виробити та поставити теплову енергію Відповідачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а Відповідач зобов`язався отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в Договорі.

Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.06.2019 року (п. 4.1 Договору). Сторони домовились про те, що дія договору поширюється на правовідносини, які фактично виникли між Сторонами з 01.05.2018.

Відповідно до п. 4.4. договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із Сторін про його припинення. Письмових заяв, відповідно до п. 4.4. договору про його припинення матеріали справи не містять. За таких обставин договір є пролонгованим до 01.06.2020р.

Відповідно до п. 2.2.1 договору позивач зобов`язався безперебійно постачати теплову енергію у гарячій воді на межу балансової належності із Відповідачем (додатки 3, 4 Договору ), а саме до будинку № 42-Б по вул. Ревуцького у м. Києві для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року.

Кількість спожитої Відповідачем теплової енергії в розрахунковому періоді визначається відповідно до п. 2 додатку 2 до договору.

Відповідно до п. 10 додатку 2 до договору передбачено, що відповідач на розрахунковий рахунок позивача, відкритий у ТВБВ №100/020 філії - Головного управління по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк» (код банку 322669), щомісячно забезпечує не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим, оплату коштів за фактично спожиту теплову енергію на поточний рахунок Позивача.

Згідно п. 2.3.1. договору відповідач зобов`язався своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у Додатку 2.

Відповідно до п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 №1198 (далі - Правила) споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» (далі - Закон) передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Позивач зазначає, що порушуючи умови договору, відповідач своєчасно не вносив плату за спожиту теплову енергію у гарячій воді, в результаті чого за період з грудня 2018 року по квітень 2019 року включно утворилась заборгованість, яка станом на 01.08.2019 становила 310 909,16 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 25.07.2018 між сторонами було укладено угоду №Р-1310055/2019/08 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 25.07.2018 №1310055 (далі - Угода про реструктуризацію), відповідно до якої відповідач зобов`язався щомісячно до 25 числа кожного місяця протягом серпня 2019 року- грудня 2019 року сплатити заборгованість у розмірі 310 909,16 грн.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказував, що умови угоди про реструктуризацію відповідачем щодо сплати заборгованості виконані не були, а тому станом на день подання позовної заяви за відповідачем рахувалась заборгованість в розмірі 90 448,85 грн., яку позивач просив стягнути.

Статтями 11, 509 Цивільного кодексу України, передбачено, що договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов`язковість договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення Зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з наданих відповідачем копій платіжних доручень, після відкриття провадження у даній справі відповідачем було сплачено частину заборгованості в розмірі 42 000,00 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень від 10 березня 2020р. у розмірі 35 000.00 грн. та від 23 березня 2020р. у розмірі 7 000,00 грн.

З вищевказаних платіжних доручень слідує, що відповідачем було сплачено частину заборгованості в розмірі 42 000,00 грн. вже після відкриття провадження у даній справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, відсутній предмет спору.

З огляду на викладене, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України судом прийнято рішення про закриття провадження у справі в частині стягнення заборгованості в розмірі 42 000,00 грн.

Відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань за договором, вартість наданих послуг у визначений договором строк не оплатив, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, розмір якої, станом на день розгляду справи, складає 48 448,85 грн.

Доказів здійснення оплати відповідачем суми заборгованості у розмірі 48 448,85 грн. суду не надано, наявність вказаної заборгованості відповідачем у своїх письмових поясненнях по суті справи не заперечувалась, а тому вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Позивач за прострочення виконання зобов`язання, нарахував та просить стягнути з відповідача 2 204,60 грн. пені та 294,16 грн. 3% річних.

Суд наголошує, що у матеріалах справи відсутні будь-які заяви позивача про збільшення позовних вимог в частині стягнення пені та 3% або заяви про зміну предмету/підстав позову, а тому суд розглядає вказані вимоги в розмірі та періодах заявлених позивачем у своїй позовній заяві, оскільки суд не в праві виходити за межі позовних вимог.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Положеннями статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 3.3. договору сторони передбачили відповідальність відповідача, а саме: сплата пені в розмірі 0,5% від суми боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) за кожний день, до моменту його повного погашення, але не більше суми, обумовленої чинним законодавством України.

Водночас, преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 1 Закону України від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Колективним споживачем житлово-комунальних послуг є юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги.

За частиною 6 статті 21 Закону України № 2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги" послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Водночас, частиною 1 статті 26 Закону України № 2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги" (який є спеціальним законом у спірних правовідносинах) передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Суд звертає увагу на те, що вказаний нормативно-правовий акт згідно приписів частини 1 його Прикінцевих та Перехідних положень набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування (тобто 10 грудня 2017 року), та був введений в дію з 1 травня 2019 року (крім деяких його норм). Так, з 1 травня 2019 року введені в дію й положення частини 1 статті 26 цього Закону, якими передбачено законодавче обмеження максимального розміру пені, що підлягає стягненню зі споживача, у зв`язку з порушенням ним умов оплати житлово-комунальної послуги, у розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за період з 01.01.2020 року по 31.01.2020 року, здійснивши власний розрахунок з урахуванням умов договору та вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", статті 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", суд встановив, що з відповідача підлягає стягненню пеня у сумі 346,89 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3 % річних, з урахуванням прострочення відповідачем сплати грошового зобов`язання, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення 3 % річних підлягають задоволенню частково, а саме у розмірі 284,34 грн. за визначений позивачем у позовній заяві період.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеній частині позову.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір в більшому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством, а саме 3 482,16 грн. замість 2102,00 грн.

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

За таких обставин, надмірно сплачений судовий збір в сумі 1 380,16 грн., підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

В И Р І Ш И В:

1. Провадження в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 42 000,00 грн. закрити.

2. Інші позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Осокорки-2000" (02140, м. Київ, вул. Ревуцького, буд. 42-Б, ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, м. Київ, пл. Івана Франка, буд. 5; ) 48 448 (сорок вісім тисяч чотириста сорок вісім) грн. 85 грн. основної заборгованості, 346 (триста сорок шість) грн. 89 коп. пені, 284 (двісті вісімдесят чотири) грн. 34 коп. 3% річних та 2 024 (дві тисячі двадцять чотири) грн. 95 коп. судових витрат.

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

5. Повернути Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, м. Київ, пл. Івана Франка, буд. 5; ) з Державного бюджету України частину сплаченого за платіжним дорученням № 22375 від 11.02.2020 судового збору у розмірі 1 380 (одна тисяча триста вісімдесят) грн. 16 коп. (оригінал платіжного доручення знаходиться в матеріалах справи).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судово засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Мандриченко