ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2020 р. Справа № 910/9187/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Ходаківської І.П.

Владимиренко С.В.

за участю секретаря судового засідання Брунько А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Ткачук Л.А., Кикіш С.-М.Р.

від відповідача: Гайдар І.Г., Рубан І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітімедальянс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2020 (повне рішення складено 21.02.2020) (суддя Cелівон А.М.)

у справі № 910/9187/19 Господарського суду міста Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітімедальянс"

до Фізичної особи-підприємця Гайдара Івана Григоровича

про зобов`язання вчинити дії та розірвання договору

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Сітімедальянс" (далі - ТОВ "Сітімедальянс", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Гайдара Івана Григоровича (далі - ФОП Гайдар І.Г., відповідач) та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, прийнятої судом до розгляду, просило розірвати договір оренди обладнання № 1007/17 від 10.07.2017, укладений між позивачем та відповідачем, починаючи з 30.03.2018, та зобов`язати відповідача підписати акт приймання-передачі від 31.03.2018 до договору оренди обладнання № 1007/17 від 10.07.2017.

2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послався на порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору оренди обладнання № 1007/17 від 10.07.2017, що полягає у самовільному вилученні ним орендованого майна, чим було позбавлено позивача як орендаря можливості користуватись предметом оренди. Водночас, відповідач відмовився підписати акт приймання-передачі обладнання від 31.03.2018 до вказаного договору оренди.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.01.2020 у справі № 910/9187/19 (суддя Селівон А.М.) у задоволенні позову ТОВ "Сітімедальянс" відмовлено повністю.

4. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді зобов`язання вчинити дії шляхом зобов`язання підписати акт приймання-передачі є неефективним в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, позаяк акт приймання-передачі орендованого майна може бути розцінений судом в якості доказу на підтвердження наявності чи відсутності фактів передачі однією стороною та прийняття іншою стороною предмета договору. Тобто, такий акт є лише доказом виконання сторонами обов`язків за договором, а підписання акта не може розглядатись як окремий обов`язок щодо виконання сторонами договірних зобов`язань.

5. За висновком господарського суду першої інстанції, вимога про зобов`язання відповідача підписати акт приймання-передачі майна за договором оренди не призводить до поновлення порушеного права позивача.

6. Щодо позовної вимоги про розірвання договору оренди обладнання № 1007/17 від 10.07.2017, укладеного між позивачем та відповідачем, місцевий господарський суд дійшов висновку, що за матеріалами справи не встановлено та позивачем не доведено наявність факту порушення відповідачем як орендодавцем умов спірного договору, наявність якого, виходячи з системного аналізу ст. 651 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), може бути підставою для розірвання спірного правочину в судовому порядку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

7. Не погоджуючись із рішенням Господарського суду міста Києва від 30.01.2020 у справі № 910/9187/19, ТОВ "Сітімедальянс" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким позов ТОВ "Сітімедальянс" задовольнити.

8. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначає, що оскаржуване рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.

9. В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує, що:

- суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог;

- судом неповно з`ясовано обставини ухилення відповідача від підписання акта приймання-передачі;

- судом помилково застосовано до позивача концепцію негативного доказу;

- судом неналежним чином досліджено докази у вигляді показань свідків;

- судом однобічно оцінено докази, безпідставно відхилено доводи позивача, у той же час взято до уваги неналежні та недостовірні докази відповідача;

- судом помилково визначено, які докази позивача підтверджують ті чи інші обставини справи;

- висновки суду щодо неналежності способу захисту порушують право позивача на доступ до суду, яке виключає і право на розгляд спору судом, робить це право ілюзорним та перешкоджає судовому захисту;

- висновки суду прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права щодо тлумачення належності способу захисту (ст. 16 ЦК України), незастосування норм щодо примусового виконання рішень немайнового характеру (ст.ст. 26, 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження") та порушенням норм процесуального права (ст.ст. 4, 5 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України));

- висновок суду щодо продовження дії договору оренди обладнання не відповідає обставинам справи та прийнятий з неправильним застосуванням норм матеріального права.

10. Крім того, скаржником заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

11. Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2020 справу № 910/9187/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Демидова А.М. - головуючий, судді: Ходаківська І.П., Владимиренко С.В.

12. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2020 задоволено клопотання ТОВ "Сітімедальянс" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2020 у справі № 910/9187/19 та поновлено ТОВ "Сітімедальянс" зазначений строк; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Сітімедальянс" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2020 у справі № 910/9187/19; розгляд апеляційної скарги призначено на 26.05.2020 о 10 год. 15 хв.; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 18.05.2020; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2020 у справі № 910/9187/19 до його перегляду в апеляційному порядку.

Позиції сторін.

13. 20.05.2020 від ФОП Гайдара І.Г. надійшов відзив на апеляційну скаргу (надісланий на адресу суду 18.05.2020), в якому відповідач проти апеляційної скарги заперечує і просить суд відмовити в її задоволенні в повному обсязі у зв`язку з необґрунтованістю, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Явка представників сторін. Клопотання сторін.

14. У судове засідання 26.05.2020 з`явились представники позивача та відповідача, а також відповідач особисто.

15. У судовому засіданні 26.05.2020 представник позивача заявив усне клопотання про визнання недопустимим та недостовірним доказу, а саме копії постанови про закриття кримінального провадження, доданої до відзиву ФОП Гайдара І.Г. на апеляційну скаргу.

16. Колегія суддів, розглянувши зазначене клопотання позивача, заслухавши представників сторін, дійшла висновку не приймати вказаний доказ, оскільки всупереч вимогам ч. 3 ст. 269 ГПК України відповідачем не надано доказів неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

17. Представники позивача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали, просили суд її задовольнити.

18. Відповідач та його представник проти апеляційної скарги заперечували та просили суд відмовити в її задоволенні.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

19. Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 10.07.2017 між ФОП Гайдаром І.Г. (Орендодавець) та ТОВ "Сітімедальянс" (Орендар) укладено договір оренди обладнання № 1007/17 (далі - Договір), в порядку та на умовах якого Орендодавець зобов`язався передати Орендареві, а Орендар зобов`язався прийняти в строкове платне користування майно, визначене у цьому Договорі, строком з 10.07.2017 по 10.07.2018, а також сплачувати Орендодавцеві плату за користування названим майном.

20. Відповідно до п. 1.4 Договору метою використання майна Орендарем є здійснення ним господарської діяльності у сфері надання медичних послуг.

21. Повний перелік майна, що передається за цим Договором (надалі іменується "майно"), та визначення його ознак (найменування, тип, номери та інші характеристики) містяться в додатку № 1 до цього Договору (п. 1.3 Договору).

22. Згідно з п. 1.5 Договору, вказане в п. 1.3 цього Договору майно перебуває в робочому стані, відповідає вимогам техніки безпеки при роботі на ньому і підлягає переданню Орендареві 10.07.2017 в передбаченому додатком № 1 до цього Договору порядку.

23. Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін (п. 6.1 Договору).

24. Вказаний Договір підписаний відповідачем особисто та директором Орендаря і скріплений печатками обох сторін.

25. Відповідно до умов Договору ФОП Гайдар І.Г. передав, а ТОВ "Сітімедальянс" прийняло в оренду обладнання, а саме: процесор Fujinon EVE ЕРХ-201 (серійний номер 5795720 ) в кількості 1 шт.; колоноскоп Fujinon EC-200WN2 Туре 15 (серійний номер Snic2i9d078) в кількості 1 шт.; гастроскоп Fujinon EG-200FP Type S (серійний номер 7352867) в кількості 1 шт.; монітор NEC LCD 2170NX-BK-4 (серійний номер 82В08267НВ) в кількості 1 шт.; система відеозапису Dell Optiplex 380 (серійний номер GXH824J) в кількості 1 шт.; ендоскопічний візок ATON СТ-ЭЯ в кількості 1 шт., що підтверджується відповідним належним чином оформленим актом приймання-передачі від 10.07.2017, копія якого наявна в матеріалах справи.

26. Зазначений акт підписаний Орендарем та Орендодавцем, а також скріплений печатками сторін без будь-яких зауважень та заперечень, зокрема, сторонами підтверджено належний стан обладнання в момент передачі та придатність його до експлуатації.

27. Факт отримання Орендарем в оренду медичного обладнання сторонами не заперечувався.

28. Таким чином, відповідачем було належним чином виконано свій обов`язок з передачі позивачу орендованого медичного обладнання згідно з переліком, а позивачем, у свою чергу, прийнято вказане майно в оренду без будь-яких зауважень.

29. Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, відповідач 25.07.2018 звернувся до позивача з письмовою пропозицією про розірвання Договору, в якій запропонував достроково розірвати Договір з 10.08.2018, сплатити суму заборгованості з орендної плати та після припинення дії Договору 10.08.2018 у триденний строк, тобто до 13.08.2018, повернути майно, що перебувало в оренді, письмово повідомивши представника Орендодавця після одержання пропозиції про результати її розгляду у двадцятиденний строк.

30. Позивач листом від 10.08.2018 № 183 надав відповідь на пропозицію від 25.07.2018 про розірвання Договору, в якій повідомив відповідача, що майно було вилучено Орендодавцем самовільно та не могло фактично використовуватися Орендарем, відповідно, договірні відносини між сторонами фактично припинились. Так, позивач зазначив, що 29.03.2018 Орендодавець - ФОП Гайдар І.Г. прибув до приміщення Орендаря (клініка ТОВ "Сітімедальянс") та, скориставшись відсутністю керівництва Орендаря у неробочий час, забрав у повному обсязі передане Орендодавцем за Договором обладнання, відмовившись, на пропозицію позивача, підписати акт приймання-передачі обладнання без будь-яких пояснень. На підтвердження зазначених фактів позивач послався на наявність свідків вказаних подій з числа працівників клініки та відеозаписи з камер спостереження майданчика автомобільної стоянки будинку, в якому розташований медичний центр. З огляду на викладене, позивачем у вказаному листі, зокрема, було запропоновано відповідачу підписати акт приймання-передачі майна саме датою фактичного повернення обладнання.

31. 10.07.2019 позивач звернувся до відповідача з вимогою про зобов`язання підписати акт приймання-передачі. У зазначеній вимозі позивач, посилаючись на ст. 615 ЦК України, повідомив відповідача, що в порушення вимог Договору та законодавства України останній в односторонньому порядку відмовився виконувати свої зобов`язання, вилучив орендоване обладнання, наслідком чого є відсутність предмета Договору та припинення правовідносин між сторонами. У зв`язку з цим позивач вимагав підписати акт приймання-передачі від 31.03.2018 до Договору протягом семи днів з дня отримання цієї вимоги.

32. Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив, що 29.03.2018 відповідач, володіючи доступом до приміщення, в якому знаходилось обладнання, без повідомлення та погодження із керівництвом ТОВ "Сітімедальянс" як Орендаря самовільно вивіз орендоване майно з приміщення клініки та не повернув його, фактично позбавивши позивача можливості ним користуватися.

33. В обґрунтування позовних вимог, на підтвердження зазначених обставин щодо вчинення відповідачем як Орендодавцем неправомірних дій позивач послався, зокрема, на показання свідків - працівників Орендаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які перебували на робочих місяцях та яким, як стверджує позивач, було відомо, що вказане обладнання належить Орендодавцю, а тому перешкод останньому вони не чинили.

34. За твердженнями позивача, зазначені дії відповідача були розцінені керівництвом ТОВ "Сітімедальянс" як одноособова відмова від виконання зобов`язань за Договором та небажання продовжувати орендні відносини. У зв`язку з цим, з огляду на неможливість використання Орендарем орендованого майна, з метою належного документального оформлення припинення договірних відносин між сторонами починаючи з 31.03.2018, останнім вчинялися дії, спрямовані на розірвання Договору та підписання акта приймання-передачі орендованого обладнання.

35. На підтвердження позовних вимог позивачем додано до позовної заяви копію угоди від 31.03.2018 про розірвання договору оренди обладнання № 1007/17 від 10.07.2017 та копію акта приймання-передачі від 31.03.2018 до Договору, які підписані в односторонньому порядку позивачем та не містять підпису відповідача або будь-яких зауважень/застережень останнього.

36. Окрім цього, посилаючись на додану до позовної заяви копію наказу позивача від 06.07.2017 № 7-к про прийняття Гайдара Івана Григоровича з 10.07.2017 на роботу на посаду лікаря-ендоскопіста за сумісництвом, з подальшим звільненням 30.03.2018 згідно з наказом № 5-к, позивач наголошував на одноособовому здійсненні відповідачем ендоскопічних досліджень за допомогою спірного обладнання.

37. Відповідач, у свою чергу, у відзиві на позов заперечив проти доводів позивача стосовно вивезення відповідачем орендованого обладнання, з посиланням на підписаний 31.03.2018 сторонами акт наданих послуг № 3 до спірного Договору, з якого вбачається, що в березні 2018 року позивачу були надані послуги з оренди обладнання за Договором за повний місяць (по 31 число місяця включно), відповідно, нарахування орендної плати здійснено відповідачем за повний місяць, що, на переконання останнього, спростовує твердження позивача про відсутність обладнання в клініці з 29.03.2018 внаслідок його вивезення Орендодавцем.

38. Також відповідачем у відзиві зазначено, що оскільки сторони не досягли згоди щодо розірвання Договору та з урахуванням того, що у визначений Договором строк до закінчення строку дії Договору ані позивач, ані відповідач не заявили про свій намір розірвати Договір, і майно, яке було отримано позивачем, не повернуто відповідачу, враховуючи положення п. 6.3 Договору, він вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, тобто на один календарний рік - до 10.07.2020.

39. Таким чином, спір між ТОВ "Сітімедальянс" як Орендарем і ФОП Гайдаром І.Г. як Орендодавцем виник у зв`язку відмовою відповідача від підписання акта від 31.03.2018 приймання-передачі з оренди майна (медичного обладнання), яке було предметом правочину, з посиланням позивача на фактичне позбавлення його як Орендаря можливості користуватись предметом оренди у зв`язку із самовільним вивезенням майна з приміщення клініки Орендодавцем 29.03.2018. Крім того, позивач, з посиланням на ст.ст. 763, 764, 785 ЦК України, просив суд розірвати спірний Договір, оскільки вказаний правочин припинив свою дію з 30.03.2018 (наступний день після вивезення предмета оренди Орендодавцем) та не був автоматично пролонгований сторонами з огляду на вчинення сторонами дій, які свідчили про їх намір розірвати Договір.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

40. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, за приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, є договори та інші правочини.

41. Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції, укладений між сторонами Договір за своїм змістом та правовою природою є договором найму (оренди), який підпадає під правове регулювання норм глави 58 ЦК України та § 5 глави 30 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

42. Відповідно до ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживча річ). До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

43. Аналогічне визначення договору найму (оренди) міститься в ст. 759 ЦК України.

44. Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

45. Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

46. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

47. Згідно зі ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

48. Відповідно до ст. 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

49. За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

50. Як вже було зазначено, позовні вимоги ґрунтуються на обставинах протиправного, без погодження із керівництвом ТОВ "Сітімедальянс" та попередження, користуючись доступом до приміщення, в якому знаходилось спірне медичне обладнання, вивезення останнього відповідачем як Орендодавцем з приміщення клініки в невідомому напрямку, з відмовою від підписання акта приймання- передачі майна з оренди, як того вимагав позивач.

51. На підтвердження своїх доводів позивач послався на показання свідків, а саме працівників медичного центру ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6

52. Як визначено у ст. 87 ГПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб. На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.

53. За змістом ст. 88 ГПК України показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків. Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.

54. На підтвердження факту вивезення відповідачем орендованого майна позивачем додано до позовної заяви копії нотаріально засвідчених заяв свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які працюють на посадах медичних реєстраторів у клініці позивача. Відповідно до викладених у заявах обставин, 29.03.2018 зазначені особи перебували на своїх робочих місцях та підтвердили, що в першій половині цього дня відповідач як лікар здійснював прийом хворих та проводив їх обстеження, а після прийому він зібрав та вивіз обладнання - ендоскопічну стійку та повернув на рецепцію ключ від приміщення, в якому знаходилось обладнання. Зазначені особи не перешкоджали вивезенню обладнання, оскільки їм було відомо, що обладнання належить відповідачу.

55. Оскільки, на думку представника відповідача, показання свідків суперечать показанням відповідача та наданим ним письмовим доказам, судом першої інстанції було викликано громадян ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 для допиту в судових засіданнях, за результатами чого судом було встановлено, що жоден із свідків особисто не бачив процес вивезення обладнання 29.03.2018 особисто відповідачем - ФОП Гайдаром О.Г., та не зазначив про джерело його (свідка) обізнаності.

56. Крім того, позивачем додано до матеріалів справи копію нотаріально засвідченої заяви від 16.10.2019 свідка ОСОБА_5 , яка у період 07.02.2014-03.10.2018 працювала на посаді старшої сестри медичної в клініці позивача, якою підтверджено, що ендоскопічні дослідження проводились лікарем Гайдаром І.Г. одноособово в кабінеті, обладнаному ендоскопічним обладнанням фірми Fujinon. У вказаній заяві ОСОБА_5 зазначила, що 29.03.2018 вона була особисто запрошена лікарем-ендоскопістом Гайдаром І.Г. для огляду та прийняття приміщення ендоскопічного кабінету у зв`язку з вивезенням з нього Гайдаром І.Г. всього майна, що йому належало, в тому числі ендоскопічного обладнання.

57. У заяві вказано, що при особистому огляді свідком ( ОСОБА_5 ) приміщення ендоскопічного кабінету після обіду 29.03.2018 в ньому вже не знаходилося жодного ендоскопічного обладнання, при цьому акт приймання-передачі обладнання не підписувався, оскільки свідок не була уповноважена на підписання таких документів від імені Товариства (позивача).

58. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2019 у даній справі, ОСОБА_5 була викликана в якості свідка в судове засідання, призначене на 18.12.2019, проте свідок ОСОБА_5 в судове засідання не прибула з причини перебування у відпустці.

59. Разом з тим, 12.12.2019 через канцелярію Господарського суду міста Києва надійшла заява від імені свідка ОСОБА_5 , в якій остання, серед іншого, зазначила про обладнання кабінету, де проводились ендоскопічні обстеження (на початку це було обладнання марки Fujinon, а пізніше - марки Olympus), а також повідомила, що самого процесу вивезення обладнання вона не бачила.

60. За таких обставин, за результатами аналізу наявних матеріалів справи та пояснень свідків у їх сукупності, наданих як у письмовій формі, так і під час допиту в судових засіданнях, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованих висновків про те, що встановлені фактичні обставини не надають суду можливості дійти беззаперечних стверджувальних висновків про те, що спірне майно (медичне обладнання за Договором) вибуло із користування позивача у зв`язку із тим, що саме відповідач самовільно вивіз орендоване обладнання 29.03.2018, позаяк жоден із свідків не підтвердив факт вивезення спірного предмета оренди (медичного обладнання) саме відповідачем особисто.

61. При цьому, щодо посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на факт перебування відповідача в трудових відносинах з позивачем згідно з наказом від 10.07.2018 № 7-к (який відповідачем не заперечувався) як на доказ здійснення Гайдаром І.Г. особисто та одноособово, за допомогою саме переданого ним в оренду позивачу обладнання, ендоскопічних досліджень, в тому числі 29.03.2018, господарський суд першої інстанції вірно вказав, що зазначені докази прийняття Гайдара І.Г. на роботу та виконання ним своїх обов`язків у ТОВ "Сітімедальянс" жодним чином не впливають на оцінку судом доказів щодо наявності або відсутності факту вивезення ФОП Гайдаром І.Г. предмета оренди 29.03.2018.

62. Також, господарський суд першої інстанції вірно визнав такими, що не є належними доказами на підтвердження самовільного вилучення відповідачем орендованого обладнання, наявні у матеріалах справи копії протоколу огляду місця події та витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань щодо вчинення Гайдаром І.Г. шахрайських дій (кримінальне провадження № 234), оскільки відповідно до положень ч. 6 ст. 75 ГПК України обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, є лише обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили.

63. Крім того, як вірно зазначив місцевий господарський суд, протокол огляду місця події від 03.09.2019, проведеного в межах кримінального провадження, фіксує відсутність зазначеного спірного обладнання в приміщенні клініки ТОВ "Сітімедальянс" станом на дату проведення огляду та за відсутності остаточних результатів кримінального провадження № 234 не може бути розцінений судом в якості доказу на підтвердження факту вивезення відповідачем предмета оренди за Договором, який є основною підставою позову у даній справі.

64. Водночас, як встановлено місцевим господарським судом, інших доказів, зокрема, відеозаписів з камери відеоспотереження майданчика автомобільної стоянки будинку, в якому розташований медичний центр, якою могли бути зафіксовані факти вилучення майна Орендодавцем та вивезення власним транспортом, про що зазначено у відповіді ТОВ "Сітімедальянс" № 183 від 10.08.2018 на пропозицію про розірвання Договору, позивачем на підтвердження позовних вимог також не надано.

65. Також, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про те, що долучені до матеріалів справи докази одноособового здійснення відповідачем ендоскопічних досліджень, а саме скріншоти з веб-сайтів ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та фотокартки із зображенням Гайдара І.Г не впливають на встановлення фактичних обставин справи.

66. Таким чином, доводи позивача про те, що 29.03.2018 відповідач самовільно вивіз орендоване обладнання, не підтверджені належними та допустимими доказами.

67. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

68. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначено способи захисту цивільних справ та інтересів.

69. Дана норма кореспондується з положеннями ст. 20 ГК України, якою також визначено способи захисту суб`єктом господарювання та споживачем своїх прав і законних інтересів.

70. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених статтею 16 ЦК України із урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення (зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 729/882/17-ц).

71. До інших способів судового захисту цивільних прав чи інтересів можна віднести способи, які не охоплюються переліком у ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України, що визначені окремими законами та договорами або застосування яких випливає із загальних положень про судовий захист (така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 903/685/18).

72. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам необхідно зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (такий правовий висновок наведено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/9167/19).

73. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ акцентував, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

74. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на час звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача (така правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 922/1292/17).

75. Під способами захисту права слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення, а у разі встановлення, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права, суд приймає рішення про відмову у позові (зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, в постанові від 03.05.2018 у справі № 906/1024/16).

76. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення (така правова позиція наведена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 909/240/19).

77. Предметом позову у даній справі, зокрема, є вимога ТОВ "Сітімедальянс" про зобов`язання ФОП Гайдара І.Г. підписати акт приймання-передачі обладнання за Договором датою 31.03.2018 у зв`язку з вибуттям предмета оренди (медичного обладнання) з користування Орендаря та, як наслідок, неможливості його використання останнім.

78. Як обґрунтовано вказав господарський суд першої інстанції, виходячи зі змісту п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, яким передбачено такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів як примусове виконання обов`язку в натурі, позовна вимога про зобов`язання відповідача підписати акт приймання-передачі від 31.03.2018 до Договору оренди, є присудженням обов`язку в натурі.

79. Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 910/16744/17, такий спосіб захисту як примусове виконання обов`язку в натурі застосовується у зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа має виконати зобов`язання на користь позивача, але відмовляється від виконання останнього чи уникає його. Примусове виконання обов`язку в натурі має наслідком імперативне присудження за рішенням суду (стягнення, витребування тощо), і не спрямоване на підсилення існуючого зобов`язання, яке не виконується, способом його відтворення в резолютивній частині рішення суду аналогічно тому, як воно було унормовано сторонами у договорі.

80. Частина перша статті 631 ЦК України встановлює, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

81. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у п. 6.2 Договору сторони визначили, що строк оренди об`єкта оренди починається з моменту підписання акта приймання-передачі об`єкта оренди Орендарем та закінчується в останній день строку користування (оренди) об`єктом оренди зі складанням відповідного акта.

82. Таким чином, як вірно вказав суд першої інстанції, сторони Договору пов`язують припинення його дії з моментом підписання сторонами Договору акта про повернення Орендарем предмета Договору Орендодавцеві.

83. З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованих висновків, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді зобов`язання вчинити дії шляхом зобов`язання підписати акт приймання-передачі є неефективним в розумінні Конвенції, позаяк акт приймання-передачі орендованого майна може бути розцінений судом в якості доказу на підтвердження наявності чи відсутності фактів передачі однією стороною та прийняття іншою стороною предмета договору. Тобто, такий акт є лише доказом виконання сторонами обов`язків за договором, а підписання акта не може розглядатись як окремий обов`язок щодо виконання сторонами договірних зобов`язань.

84. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16.

85. З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованих висновків про те, що заявлена позивачем у цій справі вимога про зобов`язання відповідача підписати акт приймання-передачі майна за Договором не призводить до поновлення порушеного права позивача. Водночас, виходячи з диспозитивності норми цивільного законодавства щодо розпорядження особою своїх правом на захист, позивач не позбавлений можливості застосувати в подальшому способи захисту, визначені законом або Договором, якщо вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними.

86. Щодо позовних вимог про розірвання Договору, починаючи з 30.03.2018, слід зазначити таке.

87. За змістом ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

88. Строк договору оренди визначається за погодженням сторін (ч. 4 ст. 284 ГК України).

89. За приписами ст. 180 ГК України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

90. За ст. 631 ЦК України, час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком договору.

91. Пунктом 1.1 Договору встановлений строк його дії з 10.07.2017 до 10.07.2018.

92. Водночас, у п. 6.3 Договору сторони встановили, що у разі якщо жодна із сторін не пізніше як за тридцять календарних днів до закінчення строку цього Договору не заявить про свій намір розірвати цей Договір, цей Договір вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, що передбачені цим Договором.

93. Як встановлено місцевим господарським судом і вбачається з матеріалів справи, доказів визнання недійсним Договору та додаткових угод до нього та/або їх окремих положень суду не надано; будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення Договору на час його підписання та протягом виконання з боку сторін відсутні.

94. При вирішенні спору місцевим господарським судом вірно враховано, що цивільне законодавство базується на принципі обов`язкового виконання сторонами зобов`язань за договором.

95. Так, за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

96. Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який закріплений статтями 3 та 627 ЦК України. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов`язки учасників.

97. Так, у п. 6.7 Договору сторони визначили, що якщо інше прямо не передбачено цим Договором або чинним законодавством України, цей Договір може бути розірваний тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього Договору.

98. Також, у п. 6.8 Договору сторони встановили, що цей Договір вважається розірваним з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до цього Договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, цьому Договорі або у чинному законодавстві України.

99. Згідно з ч. 3 ст. 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

100. Відповідно до ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

101. Статтею 654 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

102. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

103. Таким чином, приписи ст. 651 ЦК України пов`язують можливість розірвання договору у зв`язку з порушенням стороною його умов лише у разі, якщо внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення договору визначається за об`єктивними ознаками та обставинами, що вказують на значну міру позбавлення того на, що особа розраховувала при укладенні договору.

104. Виходячи зі змісту вищенаведених правових норм, підставою для розірвання договору може бути належним чином доведене невиконання виконавцем його зобов`язань, передбачених законом або договором.

105. Зокрема, оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені законом, та визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою терміну "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладанні договору, а також терміну "шкода", який слід тлумачити з урахуванням ч. 2 ст. 22 ЦК України, наразі істотний негативний вплив на інтереси потерпілої сторони визначається, виходячи з розміру завданої порушенням шкоди, який не дозволяє цій стороні отримати очікуване при укладенні договору.

106. Отже, необхідно встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та/або упущеної вигоди, а її розмір не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 912/3191/17).

107. Згідно з ч. 5 ст. 188 ГК України якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

108. Відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

109. Як встановлено місцевим господарським судом і вбачається з матеріалів справи, в якості підстав для розірвання Договору з 30.03.2018 позивач посилався на те, що він фактично не використовує спірне орендоване майно, оскільки відповідач 29.03.2018 самовільно вивіз обладнання за Договором, отже правочин припинив свою дію, починаючи з 30.03.2018.

110. Проте, виходячи з вищевикладеного, судом за матеріалами справи не встановлено та позивачем не доведено факту порушення відповідачем як Орендодавцем умов Договору, наявність якого, виходячи із системного аналізу ст. 651 ЦК України, може бути підставою для розірвання спірного правочину в судовому порядку.

111. Крім того, судом першої інстанції вірно враховано, що позовна вимога про розірвання Договору "починаючи з 30 березня 2018 року" є такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на положення ч. 3 ст. 653 ЦК України та ч. 5 ст. 188 ГК України, які пов`язують розірвання договору в судовому порядку і припинення зобов`язань за ним саме з моментом набрання законної сили відповідним рішенням суду (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 у справі № 910/5027/19).

112. З урахуванням викладеного, колегією суддів апеляційної інстанції визнається обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги ТОВ "Сітімедальянс" про розірвання Договору, починаючи з 30 березня 2018 року.

113. Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте ЄСПЛ оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи (постанова Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).

114. Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

115. З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не довів в розумінні ст. 74 ГПК України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, місцевий господарський суд правомірно відмовив ТОВ "Сітімедальянс" у задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

116. Щодо доводів скаржника про те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини ухилення відповідача від підписання акта приймання-передачі, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що встановлення вказаних обставин не впливає на вирішення спору, оскільки в основу оскаржуваного рішення суду покладено обґрунтовані висновки про недоведеність позивачем факту самовільного вивезення відповідачем орендованого майна, що саме й було підставою для звернення з позовом у даній справі.

117. Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, про те, що оскаржуване рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.

118. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки ЄСПЛ у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

119. У даній справі апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

120. За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги ТОВ "Сітімедальянс" відсутні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

121. Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

122. Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

123. З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними та відповідають дійсності, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2020 у справі № 910/9187/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Судові витрати.

124. У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітімедальянс" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2020 у справі № 910/9187/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2020 у справі № 910/9187/19 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2020 у справі № 910/9187/19.

4. Матеріали справи № 910/9187/19 повернути до місцевого господарського суду.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 01.06.2020.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді І.П. Ходаківська

С.В. Владимиренко