СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2020 р. Справа №922/4571/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Дучал Н.М. , суддя Склярук О.І.,

при секретарі судового засідання Тимошенко А.А.,

за участю представників учасників справи:

апелянта - Князєва В.В., адвокат, посв.№1344 від 17.10.2005, ордер ХВ №1245 від 10.03.2020,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський автопарк» (вх.№881Х/1 від 19.03.2020) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.02.2020 у справі №922/4571/14 (м. Харків, суддя Усатий В.О., повний текст ухвали складено 24.02.2020),

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський автопарк»,

про визнання дійсної угоди та договору купівлі-продажу (вх.№896 від 14.01.2019),

за заявою - ВАТ «Лозівське АТП - 16309», м. Лозова,

про визнання банкрутом ВАТ «Лозівське АТП - 16309», м. Лозова,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою суду від 27.11.2014 визнано ВАТ «Лозівське АТП - 16309» банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Мішина С.І.

Ухвалою суду від 26.04.2018 задоволено клопотання голови комітету кредиторів - Лозівської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області (вх.№6172 від 06.03.2018), усунено арбітражного керуючого Мішина М.І. від виконання повноважень ліквідатора ВАТ «Лозівське АТП - 16309», призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Черкасова С.А.

До суду від ТОВ «Лозівський автопарк» надійшла заява (вх.№896 від 14.01.2019), в якій заявник просить суд:

визнати дійсною угоду про припинення зобов`язання передачею відступного №2 від 30.03.2014, укладену між ТОВ «Лозівський автопарк» та ВАТ «Лозівське АТП - 16309»;

визнати дійсним договір купівлі-продажу рухомого та нерухомого майна №4 від 31.03.2014 укладений між ТОВ «Лозівський автопарк» та ВАТ «Лозівське АТП - 16309».

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.02.2020 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський автопарк» (вх.№896 від 14.01.2019) повністю.

ТОВ «Лозівський автопарк» з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.02.2020 та прийняти нове рішення, яким заяву задовольнити в повному обсязі; стягнути з відповідача судовий збір в сумі 3842,00 грн.

В обґрунтування своєї позиції по справі апелянт зазначає про наступне:

- судом першої інстанції неналежно були досліджені угода про припинення зобов`язання передачею відступного №2 від 30.03.2014, укладена між ТОВ «Лозівський автопарк» та ВАТ «Лозівське АТП - 16309» та договір купівлі-продажу рухомого та нерухомого майна №4 від 31.03.2014, укладений між ТОВ «Лозівський автопарк» та ВАТ «Лозівське АТП - 16309»;

- господарський суд не звернув уваги на те що в матеріалах справи знаходяться витяги з державного реєстру представлені ліквідатором які вказують на те, що на час укладення угоди про припинення зобов`язання передачею відступного №2 від 30.3.2014 та договору купівлі - продажу рухомого та нерухомого майна №4 від 31.03.2014 предметом яких була передача права власності на спірне майно боржника, все майно ВАТ «Лозівське АТП -16309» як рухоме так і не рухоме майно згідно інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 18.03.2014 року на час 17 годин 24 хвилини обтяження припинене не знаходилось під арештом і забороною його відчуження, а під арештом знаходилось майно платника податку згідно акту опису №1/25-11 від 04.03.2014, згідно якого предметом податкової застави є двоповерхова будівля механічної мийки з очисними спорудами та обладнанням з білої цегли загальною площею 405,5 м.кв. загальною вартістю 370000,00 грн.;

- суд першої інстанції припустився порушення норм матеріального права, застосувавши ст.377 ЦК України у редакції від 18.01.2018.

Одночасно з апеляційною скаргою апелянт подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження посилаючись на те, що повний текст ухвали було отримано 02.03.2020.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.03.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський автопарк» залишено без руху. Встановлено апелянту десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків апеляційної скарги. Повідомлено апелянта, що заява про усунення недоліків повинна надійти до суду апеляційної інстанції не пізніше п`ятого дня з наступного дня після закінчення десятиденного строку на усунення недоліків.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.03.2020 виправлено описки, допущені в мотивувальній частині ухвали Східного апеляційного господарського суду від 23.03.2020 у справі №922/4571/14.

В строк, наданий для усунення недоліків, до Східного апеляційного господарського суду надійшли заяви (вх.№3062 від 30.03.2020, вх.№3101 від 31.03.2020). Зокрема, апелянтом надано докази сплати судового збору у належному порядку і розмірі та надано докази надіслання копії апеляційної скарги всім учасникам провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.04.2020 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Лозівський автопарк» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження у справі №922/4571/14. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський автопарк». Встановлено учасникам справи про банкрутства строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 27.04.2020. Призначено справу до розгляду на 28.04.2020.

Від арбітражного керуючого Черкасова С.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№3745 від 24.04.2020), який долучено до справи.

В обґрунтування своєї позиції по справі арбітражний керуючий посилається на наступне:

- суд першої інстанції правомірно розцінив звернення ТОВ «Лозівський автопарк» із заявою вх.№896 від 14.01.2019 як намагання здійснити переоцінку обставин та доказів, які вже досліджені та оцінені судами як першої, так і апеляційної інстанції, рішення за якими набрали законної сили;

- суд першої інстанції в ухвалі від 18.02.2020 із посиланням на норми ст.377 ЦК України правомірно вказав на те, що договір купівлі-продажу нерухомого майна, який апелянт просив визнати дійсним, не містить такої істотної умови як розмір та кадастровий номер земельної ділянки, на якій розміщено нерухоме майно.

Від апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№3848 від 27.04.2020) на іншу дату, у зв`язку з запровадженням карантину на території України та необхідності участі заявника в судовому засіданні, який не може прибути до міста Харкова, у зв`язку з відсутністю транспортного сполучення між м. Лозова та м. Харків.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.04.2020 розгляд справи відкладено; призначено судове засідання на 21.05.2020; доведено до відома учасників апеляційного провадження, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою; повідомлено учасників справи про можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції та про можливість подати будь-які документи у справі на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі «Електронний суд», поштою, факсом або дистанційні засоби зв`язку, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису з урахуванням вимог Закону України «Про електронний цифровий підпис» та Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Від Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області надійшов лист, в якому кредитор вказав, що підтримує доводи, викладені у відзиві арбітражного керуючого; просить суд залишити ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.02.2020 без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Інші учасники провадження у справі відзивів на апеляційну скаргу не надали, до судового засідання Східного апеляційного господарського суду - не з`явились.

Відповідно до ч.11 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи шляхом надіслання копій ухвал про призначення справи до розгляду на юридичні адреси учасників справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

В судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 21.05.2020 апелянт підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши пояснення уповноваженого представника, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Як вже було зазначено вище, до суду першої інстанції від ТОВ «Лозівський автопарк» надійшла заява (вх№896 від 14.01.2019), в якій заявник просить суд:

визнати дійсною угоду про припинення зобов`язання передачею відступного №2 від 30.03.2014, укладену між ТОВ «Лозівський автопарк» та ВАТ «Лозівське АТП - 16309»;

визнати дійсним договір купівлі-продажу рухомого та нерухомого майна №4 від 31.03.2014 укладений між ТОВ «Лозівський автопарк» та ВАТ «Лозівське АТП - 16309».

Відповідно до поданої заяви, заявник вказує на те, що між ТОВ «Лозівський автопарк» та ВАТ «Лозівське АТП - 16309» від 30.03.2014 укладена угода про припинення зобов`язань передачею відступного №2 та договір купівлі-продажу рухомого та нерухомого майна №4 від 31.03.2014.

Заявник вказує, що боржник ухиляється від визнання цієї угоди та договору купівлі-продажу та не визнає факт їх укладення. Банкрут ігнорує той факт, що зобов`язання, які виникли з договору №2-а поворотної фінансової допомоги (позики) від 14.02.2003 та договору оперативного лізингу №21-а від 15.01.2004 заявником виконані в повному обсязі.

Заявник стверджує, що ним за цими договорами на рахунки банкрута перераховані реальні грошові суми, які не були повернуті, а майно, яке за домовленістю сторін передано в рахунок погашення заборгованості не переоформлено на заявника з вини банкрута. Заявник вважає себе дійсним власником майна.

Так, заявник посилається на наступне: 14.02.2003 між ТОВ «Лозівський автопарк» та ВАТ «Лозівське автотранспорте підприємство» 16309» укладено договір «Про співпрацю взаємовідносин» №1/2. В рамках цієї угоди сторони підписали договір №2-а поворотної фінансової допомоги (позики) від 14.02.2003, договір оперативного лізингу №21-а від 15.01.2004, відповідно до якого заявник зобов`язався надати боржнику грошову допомогу - безвідсоткову грошову позику. Заявник вказує, що ним виконані зобов`язання за договором та надано боржнику фінансову допомогу.

В наступному сторони домовились про припинення зобов`язань за договором про надання фінансової допомоги шляхом укладення угоди про припинення зобов`язань передачею відступного №2 від 30.03.2014. Зазначена угода укладена в простій письмовій формі.

Відповідно до п. 8.4 угоди про припинення зобов`язань передачею відступного №2 від 30.03.2014 у разі неможливості реєстрації та оформлення прав власності кредитора на майно, яке передається йому відповідно до угоди з причин, що не залежать від сторін, сторони в розумний термін переглянуть свої взаємні зобов`язання.

Заявник вказує, що були наявні перешкоди у нотаріальному посвідченні угоди про припинення зобов`язань шляхом передачі відступного №2 від 30.03.2014 з боку банкрута. За твердженням заявника зазначені перешкоди з боку боржника полягали в тому, що останнім не приведено у відповідність до норм Закону України «Про акціонерні товариства» статуту та внутрішніх положень ВАТ «Лозівське АТП-16309».

З урахуванням наявності перешкод у нотаріальному посвідченні угоди про передачу відступного, сторони дійшли згоди оформити перехід права власності на майно договором купівлі - продажу, який, як вважає заявник, базується на договорі фінансового лізингу № 12-а від 15.01.2004, який передбачав право викупу предмета лізингу майна ВАТ «Лозівське автотранспорте підприємство 16309». Фактична передача майна оформлена актами приймання передачі від 31.03.2014, які визначені сторонами як угоди № 1 та № 2 до договору купівлі продажу № 4 від 31.03.2014.

Заявник вказує на те, що оскільки сторонами не дотримано нотаріальної форми договорів, то це має наслідком те, що він не має змоги належним чином провести їх державну реєстрацію. З посиланням на ч. 2 статті 215 ЦК України заявник просить суд : визнати дійсною угоду про припинення зобов`язань передачею відступного № 2 від 30.03.2014, укладену між ТОВ «Лозівський автопарк» та ВАТ «Лозівське АТП-16309» та визнати дійсним договір купівлі-продажу рухомого та нерухомого майна № 4 від 31.03.2014, укладений між ТОВ «Лозівський автопарк» та ВАТ «Лозівське АТП - 16309».

Дослідивши вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ТОВ «Лозівський автопарк», з огляду на наступне.

Стосовно обставин, встановлених у справі №922/4273/15.

У квітні 2015 Товариство з обмеженою відповідальністю «Лозівський автопарк» звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Лозівське АТП- 16309» про визнання права власності на: нежитлові будівлі літ. «А-2», загальною площею 1073,8 кв.м., літ. «Б-2», загальною площею 3983,9 кв.м., літ. Д», загальною площею 23,5 кв.м., 2 СК-26, огорожу - 650 п.м., асфальтовану відкриту стоянку на 150 авто, площею 6400 кв.м., зовнішнє освітлення ЛЕП-10КВТ, мережі водопостачання та каналізації, газопровід внутрішній, розташовані за адресою: Харківська область, м. Лозова, вул. Польова, 1, а також на: на рухоме майно - транспортні засоби: ПАЗ 3205 (1991 рік випуску, державний номер НОМЕР_1 , реєстраційне свідоцтво НОМЕР_2 , дата реєстрації 14.05.2008 року), IKARUS 250 (1986 рік випуску, державний номер НОМЕР_3 , реєстраційне свідоцтво НОМЕР_4 , дата реєстрації 07.07.2007 року), DAIMLER-BENZ 0303 (1977 рік випуску, державний номер НОМЕР_5 , реєстраційне свідоцтво НОМЕР_6 , дата реєстрації 09.06.2007 року); DAIMLER-BENZ (1987 рік випуску, державний номер НОМЕР_7 , реєстраційне свідоцтво НОМЕР_8 , дата реєстрації 12.06.2002 року); IKARUS 256 (1988 рік випуску, державний номер НОМЕР_9 , реєстраційне свідоцтво НОМЕР_10 , дата реєстрації 21.08.1997 року), КРАЗ 256 (1993 рік випуску, державний номер НОМЕР_12 , реєстраційне свідоцтво НОМЕР_13 , дата реєстрації 09.04.1993 року), ГАЗ 3307 (1993 рік випуску, державний номер НОМЕР_14 , реєстраційне свідоцтво НОМЕР_15 , дата реєстрації 12.01.1995р.).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 30.06.2015 у справі №922/2473/15 позов задоволено повністю. Визнано за ТОВ «Лозівський автопарк» право власності на нежитлові будівлі літ. «А-2», загальною площею 1073,8 кв.м., літ. «Б-2», загальною площею 3983,9 кв.м., літ. Д», загальною площею 23,5 кв.м., 2 СК-26, огорожу - 650 п.м., асфальтовану відкриту стоянку на 150 авто, площею 6400 кв.м., зовнішнє освітлення ЛЕП-10КВТ, мережі водопостачання та каналізації, газопровід внутрішній, розташовані за адресою: Харківська область, м. Лозова, вул. Польова, 1 та на рухоме майно - транспортні засоби: ПАЗ 3205 (1991 рік випуску, державний номер НОМЕР_1 , реєстраційне свідоцтво НОМЕР_2 , дата реєстрації 14.05.2008 року), IKARUS 250 (1986 рік випуску, державний номер НОМЕР_3 , реєстраційне свідоцтво НОМЕР_4 , дата реєстрації 07.07.2007 року), DAIMLER-BENZ 0303 (1977 рік випуску, державний номер НОМЕР_5 , реєстраційне свідоцтво НОМЕР_6 , дата реєстрації 09.06.2007 року); DAIMLER-BENZ (1987 рік випуску, державний номер НОМЕР_7 , реєстраційне свідоцтво НОМЕР_8 , дата реєстрації 12.06.2002 року); IKARUS 256 (1988 рік випуску, державний номер НОМЕР_9 , реєстраційне свідоцтво НОМЕР_10 , дата реєстрації 21.08.1997 року), КРАЗ 256 (1993 рік випуску, державний номер НОМЕР_12 , реєстраційне свідоцтво НОМЕР_13 , дата реєстрації 09.04.1993 року), ГАЗ 3307 (1993 рік випуску, державний номер НОМЕР_14 , реєстраційне свідоцтво НОМЕР_15 , дата реєстрації 12.01.1995).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26.08.2015 року рішення місцевого господарського суду від 30.06.2015 у справі № 922/2473/15 залишено без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.11.2015 касаційні скарги ліквідатора Відкритого акціонерного товариства «Лозівське автотранспортне підприємство - 16309» та Заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Лозівської ОДПІ Головного управління ДФС у Харківській області задоволено частково, постанову Харківського апеляційного господарського суду від 26.08.2015р. та рішення Господарського суду Харківської області від 30.06.2015 у справі №922/2473/15 скасовано. Справу передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

В порядку нового розгляду, рішенням Господарського суду Харківської області від 01.02.2016 у справі №922/2473/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 29.03.2016 рішення Господарського суду Харківської області від 01.02.2016 залишено без змін.

Постанова Харківського апеляційного господарського суду від 29.03.2016 та рішення Господарського суду Харківської області від 01.02.2016 не оскаржені у встановленому законом порядку та набрали законної сили.

В межах розгляду справи №922/2473/15 суди першої та апеляційної інстанції зазначили про наступне:

- враховуючи обов`язкові вимоги закону щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, та відсутність в матеріалах справи доказів його нотаріального посвідчення, колегія суддів дійшла висновку про те, що договір купівлі-продажу рухомого та нерухомого майна №4 від 31.03.2014, укладений між ТОВ «Лозівський автопарк» та ВАТ «Лозівське АТП-16309», є нікчемним, оскільки його недійсність прямо встановлена законом

- суди дійшли висновку щодо недійсності угоди про припинення зобов`язань шляхом відступного від 30.03.2014 №2, укладеної між ТОВ «Лозівський автопарк» та ВАТ «Лозівське АТП-16309», оскільки підставою недійсності такого правочину є недодержання сторонами в момент його укладення умови щодо нотаріального посвідчення такого договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення.

Саме така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №917/1345/17.

Як вбачається та встановлено вище під час розгляду справи №922/2473/15 за участю тих самих сторін судами першої та апеляційної інстанції були досліджені обставини, на які заявник посилається в обґрунтування заяви вх.896 від 14.01.2019, поданої в межах справи №922/4571/14 про банкрутство. Відповідна обставина не заперечувалась представником апелянта в судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 21.05.2020.

Таким чином, зважаючи на встановлене та положення ст.75 ГПК України, обставини, на які посилається заявник у даній справі (стосовно дійсності угод, обставин нотаріального посвідчення договорів) вже були досліджені судом при розгляді справи №922/2473/15, а отже повторний їх розгляд буде зводитись до переоцінки обставин, встановлених судом, що в свою чергу процесуально недопустимо.

Стосовно тверджень апелянта про те, що суд першої інстанції припустився порушення норм матеріального права, застосувавши ст.377 ЦК України у редакції від 18.01.2018, колегія суддів зазначає наступне.

Досліджуючи редакції статті 377 ЦК України, колегія суддів зазначає, що з 05.11.2009 її зміст був наступним:

«Стаття 377. Право на земельну ділянку у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розміщені на ній

1. До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

2. Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

Стаття 377 в редакції Закону № 1702-VI від 05.11.2009»

Остання редакція ч.2 ст.377 ЦК України відбулась згідно із Законом №2269-VIII від 18.01.2018 і стосувалась заміни слів «багатоквартирних будинків» словами «багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації».

Таким чином, суд першої інстанції в ухвалі від 18.02.2020 із посиланням на норми ст.377 ЦК України правомірно вказав на те, що договір купівлі-продажу нерухомого майна, який апелянт просив визнати дійсним, не містить такої істотної умови як розмір та кадастровий номер земельної ділянки, на якій розміщено нерухоме майно. А твердження апелянта про відсутність в тексті статті 377 ЦК України умов щодо необхідності зазначення розміру та кадастрового номеру земельної ділянки - є помилковими та спростованими вищенаведеним.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У справі, що розглядається, колегія суддів дійшла висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. Інші доводи апелянта не впливають на правильність прийнятого судом рішення.

У зв`язку із викладеним, доводи скаржника, викладені в апеляційні скарзі не знайшли свого правого та матеріального підтвердження, оскільки не ґрунтуються на нормі закону та не відповідають обставинам справи, а тому відповідні вимоги не підлягають задоволенню. Отже ухвала місцевого суду підлягає залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

Ураховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги витрати по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою покладаються на апелянта відповідно до положень статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 271, 273, п.1, ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський автопарк» залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.02.2020 у справі №922/4571/14 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки касаційного оскарження передбачено ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 27.05.2020.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя Н.М. Дучал

Суддя О.І. Склярук