РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.05.2020Справа №910/2465/20
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Посольства Азербайжанської Республіки у Україні, м. Київ

до Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна", м. Київ

про стягнення 107 922,89 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

19.02.2020 року Посольство Азербайжанської Республіки у Україні (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами про стягнення з Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна" (відповідач) суми шкоди в розмірі 76 950,00 грн вартості ремонту автомобіля, 999,89 грн вартості заправленого в автомобіль дизельного палива, 2 500,00 грн вартості доставки автомобіля евакуатором до станції технічного обслуговування для проведення діагностики, 1 490,40 грн вартості проведення діагностики автомобіля, 450,00 грн вартості доставки автомобіля евакуатором до станції технічного обслуговування для проведення ремонту, 15 771,88 грн інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Позивач також просив стягнути з відовідача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на АЗС відповідача автомобіль позивача було заправлено не тією маркою палива, яку замовляв водій позивача, у зв`язку з чим позивачем було понесено витрати на ремонт автомобіля.

Ухвалою Господарсьлого суду міста Києва від 24.02.2020 року у справі №910/2465/20 позовну заяву Посольства Азербайжанської Республіки у Україні було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали.

10.03.2020 року (в межах строку, визначеного судом) позивачем була подана до суду заява про усунення недоліків позовної заяви.

Згідно з п. 2 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та запропоновано сторонам у встановлені судом строки подати відповідні заяви по суті.

Відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №105 отримав ухвалу суду від 16.03.2020 про відкриття провадження у справі 19.03.2020.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, з урахуванням викладених норм та дати отримання ухвали суду відповідачем, строк для подачі останнім відзиву на позовну заяву встановлено судом до 03.04.2020 року (включно).

03.04.2020 року (в межах строку, запропонованого судом) відповідачем засобами поштвого зв`язку було направлено до суду відзив на позовну заяву (відзив отримано судом 10.04.2020 року), в якому зазначено, що дипломатичне представництво Азербайджанської республіки не має права виступати в суді в державі перебування (Україна) інакше, як від імені акредитуючої держави або в інтересах її громадян. Проте дана позовна заява подана не від імені Азербайджанської Республіки, а від власного імені, що не відповідає Віденській конвенції про дипломатичні зносини. Таким чином, відповідач підсумовуючи зазначив, що позов Посольства Азербайджанської Республіки в Україні не відповідає вимогам ст.ст. 80, 81 ЦК України, позивач не є суб`єктом господарювання відповідно до ст. 55 ГК України, очевидно, що воно не може виступати позивачем у господарських спорах, оскільки вказаний спір не відноситься до юрисдикції господарських судів, тому що повинен розглядатись у порядку цивільного судочинства, а тому провадження у справі має бути закрите. Щодо суті позовних вимог, відповідачем зазначено, що в його діях відсутні ознаки протиправної поведінки, оскільки заправка автомобіля відбулась саме тим видом палива, яке було придбано водієм позивача на касі АЗС відповідача. Також позивач наголосив, що з наданих позивачем документів не вбачається, що саме автомобіль позивача заправлявся на АЗС №17-03 18 липня 2017 року. Окрім того, позивачем не доведено причинного зв`язку між капітальним ремонтом двигуна та тими необхідними роботами, які визначені станцією технічного обслуговування, а саме заміна паливного фільтра, моторного масла та масляного фільтра.

10.04.2020 року відповідачем подано до суду клопотання про закриття провадження у справі, оскільки дана позовна заява подана не від імені Азербайджанської Республіки, а від власного імені, що не відповідає Віденській конвенції про дипломатичні зносини, а тому, оскільки позов Посольства Азербайджанської Республіки в Україні не відповідає вимогам ст.ст. 80, 81 ЦК України, позивач не є суб`єктом господарювання відповідно до ст. 55 ГК України, очевидно, що воно не може виступати позивачем у господарських спорах, оскільки вказаний спір не відноситься до юрисдикції господарських судів, тому що повинен розглядатись у порядку цивільного судочинства, а тому провадження у справі має бути закрите.

Суд зазначає, що належна правова оцінка вказаному клопотанню буде надана в рішенні суду з обгрунтуванням всіх обставин справи.

16.04.2020 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивачем в даній справі є Посольство Азербайджанської Республіки в Україні - дипломатичне представництво іноземної держави в Україні, а тому має такі самі процесуальні права та обов`язки, що і юридичні особи, створені за законодавством України. Позивачем також зазначено, що даний спір належить до юрисдикції господарських судів України. У відповіді позивачем вказано також, що подія заправки автомобіля була визнана відповідачем у відповіді на претензію. Позивач також наголосив на тому, що на кришці бензобака автомобіля наявна позначка про вид палива автомобіля, а тому дії оператора АЗС по заправці автомобіля, який необхідно заправляти А-95, дизельним паливом є протиправними. Позивач окрім того, зазначив, що у зв`язку з великою орієнтовною вартістю ремонту автомобіля на спеціалізованій станції технічного обслуговування АВТ "Баварія", позивачем було прийнято рішення про продовження діагностики і проведення ремонту на іншому підприємстві. Позивач звернув увагу суду на те, що покази одометра щодо пробігу автомобіля не змінювались.

27.04.2020 року відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких ним зазначено, що звертаючись до суду з даним позовом позивач діяв від свого імені, а не від імені держави Азербайджанської Республіки, що не відповідає ч. 1 ст. 3 Віденської конвенції про дипломатичні зносини та вимогам ч. 1 ст. 75 Закону України "Про міжнародне право". Відповідачем також наголошено на тому, що позивач не є суб`єктом господарювання відповідно до ст. 55 ГК України, а тому справа має розглядатись в порядку цивільного судочинства. Відповідачем також повторно зазначено, що із наданих позивачем доказів не вбачається, що саме автомобіль, в якому проводився ремонт, заправлявся на АЗС відповідача 18 липня 2017 року. Відповідач також підкреслив, що акт виконаних робіт №292414, наданий АВТ "Баварія" від 21.07.2017 року, не містить в собі даних про необхідність ремонту двигуна. Щодо стягнення фінансових санкцій, то відповідачем зазначено, що строк виконання грошового зобов`язання з відшкодування шкоди починає перебіг після прийняття судом рішення, а тому застосування ст. 625 ЦК України, в даному випадку, є незаконним.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як зазначено в позовній заяві, Посольству Азербайджанської Республіки в Україні належить автомобіль BMW 730 LI, державний номер НОМЕР_2 - до 03 липня 2018 року, НОМЕР_8 - з 03 липня 2018 року до теперішнього часу (надалі - автомобіль).

Зазначене підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , відповідно до якого власником автомобіля є Посольство Азербайджанської Республіки в Україні.

ОСОБА_1 є співробітником Посольства Азербайджанської Республіки в Україні та працює на посаді водія, що підтверджується наявними в матеріалах справи посвідченням НОМЕР_9 та наказом № 1046 по Міністерству закордонних справ Азербайджанської Республіки від 22.08.2002 року про призначення на посаду водія-охоронця Посольства Азербайджанської Республіки в Україні.

18 липня 2017 року водій позивача ОСОБА_1 прибув на автомобілі на АЗС "Амік" за адресою: Полтавська область, Лубенський район, автодорога Київ-Харків-Довжанський 190 км (надалі - АЗС).

ОСОБА_1 зупинив автомобіль BMW 730 LI, державний номер НОМЕР_2 , біля колонки АЗС і замовив оператору для заправки бензин марки А95, після чого вирушив до каси, назвав номер колонки та повідомив, що заправляється на 1 000,00 грн, розрахувався, повернувся до авто і після повідомлення оператора про закінчення заправки поїхав.

Відповідно до наявного в справі оригіналу фіскального чеку від 17.07.2017 року було відпущено на АЗС №17-03 з ПРК№5, Кран №1, резервуар №1 ДП Євро в кількості 45,47 літрів за ціною 21,99 грн/літр на загальну суму 999,89 грн з ПДВ.

Як зазначає позивач, проїхавши від АЗС приблизно 5-6 км автомобіль зупинився. У зв`язку з чим ОСОБА_1 був вимушений викликати евакуатор для доставки автомобіля до спеціалізованої станції технічного обслуговування АВТ "Баварія" для проведення діагностики.

Відповідно до товарного чеку №18/18-07 від 18.07.2017 року послуги евакуатора по евакуації BMW 730 і склали 2 500,00 грн.

Позивач зазначає, що за результатами діагностики з`ясувалось, що у паливному баку перебуває дизельне паливо замість бензину марки А-95. Після чого з автомобіля було відкачано загалом 60 літрів суміші (дизельного пального і бензину А-95). Представниками спеціалізованої станції технічного обслуговування АВТ "Баварія" було повідомлено, що орієнтовна вартість ремонту автомобіля складатиме 160 000,00 грн.

Згідно Акту виконаних робіт №А-292414 від 21.07.2017 року, складеного АВТ "Баварія", було встановлено необхідність заміни паливного фільтру, моторного масла та масляного фільтру і по необхідності продовжити діагностику. Автомобіль виданий на евакуатор для виконання подальших робіт. Відкачано 60 літрів дизельного палива - забирати відкачане паливо клієнт відмовився.

Вартість діагностики на АВТ "Баварія" склала 1 490,40 грн, що підтверджується вказаним актом та фіскальним чеком TS212663 від 21.07.2017 року.

Позивач вказав, що у зв`язку з великою вартістю ремонту автомобіля на спеціалізованій станції технічного обслуговування АВТ "Баварія" Посольтством Азербайджанської Республіки в Україні було прийнято рішення про проведення ремонту на іншому підприємстві, у зв`язку з чим автомобіль було доставлено евакуатором до станції технічного обслуговування, яка належить ФОП Сидорук М.В.

Згідно квитанції №014162 від 21.07.2017 року послуги евакуації автомобіля склали 450,00 грн.

У позові зазначено, що на СТО ФОП Сидорук М.В. здійснено огляд технічного стану автомобіля і складено дефектний акт та акт огляду.

Згідно Акту огляду технічного стану транспрортного засобу №17 від 21.07.2017 року було виявлено помилки в роботі трансмісії, счеплення, диференцільній та карданній передачі і одометра.

В дефектному акті №17 від 21.07.2017 року зазначено, що в результаті огляду BMW 730 LI, державний номер НОМЕР_2 було виявлено агрегати, вузли та деталі, які підлягають ремонту чи заміні: гільзовка двигуна, шліфовка коленвалу, комплект поршнів, копмлект колець, комплект вкладишів корінних, комплект владишів шатунних, комплект прокладок і сальників, масло моторне, фільтр масляний, охолоджуюча рідина.

Згідно рахунку-фактури №11 від 13.02.2018 року та Акту здачі-прийняття наданих робіт (послуг) від 20.02.2018 року вартість робіт по ремонту автомобіля на СТО ФОП Сидорук М.В. склала 76 950, 00 грн без ПДВ.

На підставі квитанції до прибуткового касового ордера №17 від 20.02.2018 року Посольством Азербайджанської Республіки в Україні здійснено оплату вартості ремонту в розмірі 76 950,00 грн.

02.10.2018 року позивач звернувся до відповідача з листом №4/KYV/161/18 в якому виклав події, що відбулись з автомобілем BMW 730 LI, державний номер НОМЕР_2 та просив останнього здійснити компенсацію витрат, понесених Посольством на відновлювальний ремонт автомобіля.

У відповідь листом №1987 від 22.10.2018 року відповідачем повідомлено Посольство, що з моменту події до моменту звернення пройшло більше року, що позбавляє можливості здійснити перегляд відеоматеріалів та провести опитування співробітників, які приймали участь в запраці автомобіля. Окрім того, відповідачем зазначено, що згідно пояснювальних записок співробітників ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3) автомобіль заправлено тим видом палива, яке водій замовив, а саме - дизельне паливо. Також відповідачем у листі зазначено, що асортимент, порядок відпуску ТМЦ були погоджені до моменту початку наливання нафтопродукту. Більше того, необхідно розуміти чи має водій автомобіля у власності інший автомобіль з дизельним двигуном, що могло призвести до того, що водій помилився у виді пального, яким необхідно здійснювати заправку автомобіля.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що понесені ним витрати на ремонт автомобіля підлягають стягненню з відповідача, а саме 76 950,00 грн вартості ремонту автомобіля, 999,89 грн вартості заправленого в автомобіль дизельного палива, 2 500,00 грн вартості доставки автомобіля евакуатором до станції технічного обслуговування для проведення діагностики, 1 490,40 грн вартості проведення діагностики автомобіля, 450,00 грн вартості доставки автомобіля евакуатором до станції технічного обслуговування для проведення ремонту, 4 598,00 грн трьох відсотків річних та 9 648,82 грн інфляційних втрат.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог зазначає, що провадження в дані й справі підлягає закриттю, оскільки позивач не є суб`єктом господарювання відповідно до ст. 55 ГК України та не може виступати позивачем у господарських спорах і вказаний спір не відноситься до юрисдикції господарських судів, тому що повинен розглядатись у порядку цивільного судочинства. Щодо суті позовних вимог, відповідачем зазначено, що в його діях відсутні ознаки протиправної поведінки, оскільки заправка автомобіля відбулась саме тим видом палива, яке було придбано водієм позивача на касі АЗС відповідача. Також позивач наголосив, що з наданих позивачем документів не вбачається, що саме автомобіль позивача заправлявся на АЗС №17-03 18 липня 2017 року. Окрім того, позивачем не доведено причинного зв`язку між капітальним ремонтом двигуна та тими необхідними роботами, які визначені станцією технічного обслуговування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Згідно ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Як встановлено ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів визначена параграфом 1 глави 2 розділу 1 Господарського процесуального кодексу України; територіальна юрисдикція (підсудність) - параграфом 3 глави 2 розділу 1 зазначеного кодексу.

При цьому, Господарським процесуальним кодексом України визначено різні правові наслідки у випадку пред`явлення позивачем позову з недотриманням/порушенням встановлених правил підвідом-чості чи підсудності справ господарським судам.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Зі змісту вказаної правової норми вбачається право суду відмовити у відкритії провадження у справі у випадку недотримання позивачем правил підвідомчості.

Звертаючись до суду з даним позом Посольством Азербайджанської Республіки в Україні заявлено про необхідність захисту його прав щодо відшкодування шкоди як власнику автомобіля, який було пошкоджено в результаті заправки видом палива, який не передбачений для бензинових двигунів, в результаті чого було понесено витрати на ремонт автомобіля, які позивач просить суд стягнути з відповідача, як з особи власника АЗС, на якій відбулась заправка автомобіля.

Частиною статті 55 Господарського кодексу України визначено, що суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Статтею 8 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що при застосуванні права іноземної держави суд чи інший орган встановлює зміст його норм згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі.

Відповідно до ст. 365 ГПК України іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 365 ГПК України, підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. ст. 2 Закону України «Про міжнародне приватне право», положення вказаного закону застосовується до таких питань визначення підсудність судам України справ з іноземним елементом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право», іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом іноземної організації, яка не є юридичною особою відповідно до права держави, у якій така організація створена, вважається право цієї держави. Якщо така організація діє на території України, до її діяльності застосовується законодавство України, яке регулює діяльність юридичних осіб.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про міжнародне приватне право» підприємницька та інша діяльність іноземних юридичних осіб в Україні регулюється законодавством України щодо юридичних осіб України, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до положень ст.ст. 48, 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» до зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, застосовується право держави, у якій мала місце така дія. Права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди. Права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди за кордоном, якщо сторони мають місце проживання або місцезнаходження в одній державі, визначаються правом цієї держави.

Відповідно до положень ст. 74 Закону України «Про міжнародне приватне право» процесуальна правоздатність і дієздатність іноземних осіб в Україні визначаються відповідно до права України. На вимогу суду, який розглядає справу, іноземна юридична особа має представити оформлений з урахуванням статті 13 цього Закону документ, що є доказом правосуб`єктності юридичної особи (сертифікат реєстрації, витяг з торгового реєстру тощо). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право», документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

З врахуванням викладеного, твердження відповідача про те, що справа не підлягає розгляду в господарських судах є необгрунтованими.

Посилання відповідача на те, що не передбачено можливості бути стороною процесу Посольству у господарському процесі, є помилковим. Помилковим таке бачення представника відповідача є тому, що розгляд господарських справ з іноземним елементом регулюється не тільки нормами ГПК України та ГК України, а й іншими нормативними актами, зокрема Законом України «Про міжнародне приватне право», як зазначалось вище.

Отже, обґрунтування відповідачем клопотання про закриття провадження у справі є некоректним, оскільки порушує право позивача на судовий захист, передбачений нормами міжнародного та національного законодавства.

Більше того, клопотання відповідача має суперечливі твердження щодо того, що позивач не може виступати від свого імені в суді позивачем, в той же час зазначаючи, що спір таки підлягає розгляду судом за позовом посольства, але за правилами цивільного судочинства, що свідчить про невизначеність правової позиції викладеної відповідачем у відзиві та клопотанні про закриття провадження у справі.

З огляду на зазначене, клопотання відповідача про закриття провадження у справі №910/2465/20 підлягає відхиленню як необгрунтоване та невмотивоване.

Щодо суті позовних вимог, суд зазначає наступне.

Як вже встановлено вище, 18 липня 2017 року водій позивача ОСОБА_1 прибув на автомобілі на АЗС "Амік" за адресою: Полтавська область, Лубенський район, автодорога Київ-Харків-Довжанський 190 км, зупинив автомобіль BMW 730 LI, державний номер НОМЕР_2 , біля колонки АЗС і замовив оператору для заправки бензин марки А95, після чого вирушив до каси, назвав номер колонки та повідомив, що заправляється на 1 000,00 грн, розрахувався, повернувся до авто і після повідомлення оператора про закінчення заправки поїхав.

Як вбачається із наданого до матеріалів справи оригіналу фіскального чеку від 17.07.2017 року водію ОСОБА_1 було відпущено на АЗС №17-03 дизельне паливо (ДП Євро). Таким чином, водій отримав фіскальний чек про купівлю ним дизельного палива для заправки автомобіля.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що договір це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами ( розрахунковимидокументами).

Згіднозчастиною 11 статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів», вимоги споживача розглядаються після пред`явлення споживачем розрахункового документа, а щодо товарів, на які встановлено гарантійний строк, - технічного паспорта чи іншого документа, що його замінює, з позначкою про дату продажу. Під час продажу товару продавець зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ встановленої форми, що засвідчує факт купівлі, з позначкою про дату продажу.

Аналогічне за змістом положення міститься у Постанові Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1442 затверджені «Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами». Так, розрахунки за продані нафтопродукти здійснюється готівкою та/або у безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, талонів, відомостей на відпуск нафтопродуктів тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з нафтопродуктами споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ за установленою формою на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару. У розрахунковому документі зазначається інформація про форму здійснення розрахунку (п.10 Правил).

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами відбувся договір купівлі-продажу нафтопродукту - ДП Євро.

Пунктом 35 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997 року (надалі - Правил) передбачено, що заправка автотранспортних засобів провадиться за допомогою оператора АЗС або водієм самостійно під наглядом оператора.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про доведеність факту отримання позивачем товару та послуги заправки автомобіля паливом на АЗС, яка належить відповідачу.

Згідно п. 8 Правил відомості про роздрібні ціни, марки та види нафтопродуктів (у тому числі дизельного палива залежно від вмісту масової частки сірки), що продаються на АЗС, повинні бути зазначені на інформаційному табло, яке встановлюється на в`їзді та біля оператора АЗС. Всі зразки супутніх товарів та нафтопродуктів у дрібній розфасовці повинні бути виставлені у асортиментах, наявному у суб`єкта господарювання, у вітринах приміщення АЗС, на прилавках і у вітринах спеціалізованих магазинів з ярликами цін (цінниками) оформленими в установленому порядку.

Шкода, завдана життю, здоров`ю споживача або його майну внаслідок використання нафтопродуктів неналежної якості, підлягає відшкодуванню суб`єктом господарювання в повному обсязі та в порядку, установленому законодавством (абз. 6 п. 11 Правил).

Про використання нафтопродуктів неналежної якості в даному конкретному випадку не йдеться, оскільки фактично мало місце залиття до баку автомобіля позивача не того, яке необхідно, виду палива.

Заправка автомобіля та інших транспортних засобів населенню провадиться оператором АЗС через паливно-, масло- та газороздавальні колонки (п. 34 Правил).

Відповідно до п. 2.5.7 Правил технічної експлуатації АЗС, при заправленні автотранспорту водій повідомляє оператору кількість необхідного палива, після одержання дозволу знімає з колонки роздавальний кран та встановлює його в горловину паливного бака свого автомобіля, після чого переконавшись у тому, що покажчик разового обліку дози палива знаходиться в нульовому положення, натискує на важіль.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами.

Водій позивача прибувши на АЗС придбав у відповідача дизельне паливо для заправки автомобіля, про що отримав чек від 17.07.2017 року.

В той же час, твердження позивача, про те що ОСОБА_1 прибувши на автомобілі на АЗС "Амік" замовив оператору для заправки бензин марки А95 не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки такі обставини вбачаються лише з пояснень вказаних в позовній заяві, які в свою чергу не підтверджуються жодним наданим до справи доказом.

Натомість, отримавши чек на заправку автомобіля дизельним паливом, замість А-95, як зазначає позивач, ОСОБА_1 не повідомив про це ні касиру, ні оператору, а повернувся до авто та після завершення заправки поїхав.

Таким чином, позивачем не надано доказів того, який вид палива він замовляв, а пред`явлення ним фіскального чеку на дизельне пальне свідчить про те, що позивач оплатив за той вид палива, який замовляв, оскільки претензій щодо виду палива водієм позивача пред`явлено не було, навіть після отримання розрахункового документу.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Тобто підставою для відповідальності за завдану майнову шкоду є наявність вини заподіювача шкоди.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів (покази свідків, додаткові докази, відео з камер спостереження, виклик порліції на місце події, тощо), що шкоду йому заподіяно саме з вини відповідача, оскільки не встановлено вини працівників відповідача у тому, що автомобіль позивача було заправлено дизельним паливом замість бензину, оскільки зазначена обставина не підтверджується жодним доказом, наявним в справі.

Посилання позивача на практику Верховного суду з розгляду подібних спорів є безпідставним, оскільки фактичні обставини (фабули) справ різняться за фактом наявності належних, допустимих та достовірних доказів.

Обставини щодо правомірності заявленої до стягнення з відповідача суми понесених позивачем витрат на ремонт автомобіля та супутніх оплат не досліджуються судом на предмет обгрунтованості, в силу відсутності обгрунтованої доведеності існування обставин, зазначених в позовній заяві.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, не знайшли підтвердження, а тому в задоволенні позову Посольства Азербайжанської Республіки у Україні до Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна" про стягнення 107 922,89 грн необхідно відмовити.

Судові витрати, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати зі сплати судового збору покласти на Посольство Азербайжанської Республіки у Україні.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.М. Морозов