ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"21" травня 2020 р. Справа № 911/5/19

За позовом Приватного підприємства "Фірма "Мізан", 09052, Київська область, Сквирський район, село Антонів, вулиця Перемоги, будинок 17

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Mirona", 60388, Німеччина, Франкфурт на Майні, вулиця Флінш, 2-4

про стягнення 11205, 90 євро за контрактом №21-21-ЕХР-К від 24.05.2018

суддя Н.Г. Шевчук

секретар судового засідання М.Г. Байдрелова

за участю представників згідно з протоколом судового засідання

суть спору:

Приватне підприємство "Фірма "Мізан" звернулось до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Mirona" про стягнення заборгованості у загальному розмірі 11205, 90 євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.12.2018 еквівалентно 353 863,03 грн за контрактом №21-21-ЕХР-К від 24.05.2018, яка складається із основної суми боргу у розмірі 7 792,70 євро, що еквівалентно 246 080,05 грн та пені в розмірі 3 413,20 євро, що еквівалентно 107 782,98 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним контрактом в частині повної оплати за поставлений товар, а саме меблі.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.01.2019 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено перше судове засідання, а також у зв`язку з тим, що відповідач є нерезидентом України з метою звернення з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави про вручення документів, зобов`язано позивача здійснити переклад на англійську мову позовної заяви і доданих до неї документів, ухвали Господарського суду Київської області від 14.01.2019, а також прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів, підтвердження про вручення та короткого викладу документу, що підлягає врученню і надати суду нотаріально засвідчений переклад вказаних документів.

Супровідним листом Господарського суду Київської області від 17.04.2019 на підставі пунктів 2.5-2.6 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень затвердженої наказом Міністерства Юстиції України, Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 № 1092/5/54 та відповідно до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 було направлено до компетентного органу Bundesministerium der Justiz und fur Verbraucherschutz (Федеральне міністерство юстиції і захисту споживачів) судове доручення про вручення відповідачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Mirona" (60388, Німеччина, Франкфурт на Майні, вулиця Флінш, 2-4) документів, а саме: копію ухвали Господарського суду Київської області №911/5/19 від 14.01.2019 та позовної заяви б/н від 21.12.2018 з нотаріально засвідченими перекладами на англійську мову.

Однак, 11.07.2019 судове доручення про вручення судових документів ТОВ "Mirona" повернулося до господарського суду разом із супровідним листом Департаменту міжнародного права Міністерства юстиції України № 61212/14-500-522 від 20.05.2019, в якому зазначено, що Федеральне міністерство юстиції і захисту прав споживачів не є центральним органом держави-учасниці Гаазької конвенції.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.10.2019 відкладено розгляд справи на 23.04.2020 та повідомлено, що у разі відсутності інформації до дня засідання від компетентного органу іноземної держави щодо повідомлення про вручення судових документів компанії Товариства з обмеженою відповідальністю "Mirona" наступне засідання відбудеться 21.05.2020 о 15:00; зобов`язазано позивача здійснити переклад на німецьку мову ухвали Господарського суду Київської області від 07.10.2019, а також прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів, підтвердження про вручення та короткого викладу документу, що підлягає врученню і надати суду нотаріально засвідчений переклад вказаних документів; зупинено провадження у справі № 911/5/19 до 23.04.2020 на підставі пункту 4 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з необхідністю звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги щодо вручення документів до відповідного компетентного органу іноземної держави.

Супровідним листом Господарського суду Київської області від 21.11.2019 на підставі пунктів 2.5-2.6 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень затвердженої наказом Міністерства Юстиції України, Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 року № 1092/5/54 та відповідно до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 року було направлено до компетентного органу іноземної держави Der Prаsident des Oberlandesgerichts Frankfurt am Main (Вищий окружний суд Франкфурт на Майні) судове доручення про вручення відповідачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Mirona" (60388, Німеччина, Франкфурт на Майні, вулиця Флінш, 2-4) документів, а сааме: копії ухвали Господарського суду Київської області № 911/5/19 від 14.01.2019, ухвали Господарського суду Київської області № 911/5/19 від 07.10.2019 та позовної заяви б/н від 21.12.2018 з нотаріально засвідченими перекладами на німецьку мову.

22 квітня 2020 року на електронну адресу суду від позивача надійшли пояснення в яких останній підтримує позовні вимоги та просить суд задовольнити позов в повному обсязі, а також заявлено клопотання про розгляд справи без участі їх представника.

У зв`язку з відсутністю станом на 23.04.2020 інформації від компетентного органу іноземної держави щодо повідомлення про вручення судових документів відповідачу, ухвалою Господарського суду Київської області від 23.04.2020 розгляд справи відкладено на 21.05.2020.

06 травня 2020 року від компетентного органу іноземної держави, а саме Amtsgericht Hanau (Районний суд Ханау) надійшов супровідний лист разом із Сертифікатом, відповідно до інформації з якого 12.03.2020 були передані документи на електронну адресу відповідача на підставі підпункту а) частини першої статті 5 Конвенції.

Відповідно до частини восьмої статті 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення.

Від відповідача відзив на позовну заяву не надійшов, при цьому, судом вжито належні заходи щодо повідомлення відповідача про час та дату розгляду справи шляхом направлення судового доручення про вручення документів в порядку, визначеному Конвенцією.

Відповідно до статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов`язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Згідно статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За приписами статті 80 Господарського процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (Господарського процесуального кодексу України).

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

24 травня 2018 року між Приватним підприємством "Фірма "Мізан" (Продавець) та Mirona GmbH (Покупець) було укладено Контракт № 21-21-ЕХР-К, згідно умов якого продавець зобов`язується поставити у власність покупця або вказаному ним вантажоодержувачу, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити меблі (далі - товар) на умовах FCA, м. Біла Церква, Україна (у відповідності з Правилами Інкотермс в редакції 2010 року) в асортименті, кількості, строки і по цінам згідно специфікацій на кожну окрему поставку, доданих до Контакту та які являються його невід`ємною частиною.

Відповідно до пунктів 1.2, 1.3 Контракту загальна сума Контракту на момент його укладення складає 500 000. Валюта Контракту - Євро.

Згідно з пунктом 3.1 Контракту найменування та кількість, що підлягає поставці Товару, технічні характеристики, порядок та умови поставки, строки та періоди поставки, ціна та вартість Товару, найменування та місцезнаходження вантажовідправника, найменування та відвантажувальні реквізити вантажоодержувача, а також інші істотні умови Контракту встановлюються Специфікаціями, які є невід`ємною частиною даного Контракту.

Відповідно до пункту 4.2 Контракту розрахунки по договору проводяться в Євро, шляхом перерахування Покупцем або третьою особою на протязі 30 (тридцяти днів) з дня оформлення митних документів на розрахунковий рахунок Продавця.

Пунктом 8.2 Контракту сторони визначили, що у випадку неможливості вирішення протиріч шляхом перемовин, спір по даному контракту або у зв`язку з ним, підлягає вирішенню в Господарському суді Київської області (Україна).

Даний Контракт вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2019 року або у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по Контакту (пункт 9.1 Контракту).

На виконання зобов`язань за Контрактом № 21-21-ЕХР-К від 24.05.2018 між сторонами 06.06.2018 підписано Специфікацію № 1, відповідно до якої загальна вартість Товару складає 14 786,70 Євро.

Позивач виставив відповідачу для оплати рахунок-фактуру № 1 від 06.06.2018 на товар згідно Специфікації № 1 на суму 14 786,70 Євро.

На підтвердження поставки відповідачу товару на суму 14 786,70 Євро позивачем надано до матеріалів справи акт завантаження № 1 від 27.06.2018, митну декларацію № UA125270/2018/874020 від 27.06.2018 та міжнародну товарно-транспортну накладну, з яких вбачається, що товар був завантажений позивачем 27.06.2018 у м. Біла Церква.

Позивач зазначає, що відповідачем свої зобов`язання щодо здійснення розрахунку за Товар виконано частково, а саме 09.08.2018 відповідачем було сплачено 6 994,00 Євро.

З метою мирного врегулювання спору позивачем було направлено відповідачу претензію № 1 від 05.12.2018 з вимогою погасити наявну заборгованість, що утворилась по Контракту № 21-21-ЕХР-К від 24.05.2018 в розмірі 7 792,70 Євро.

Оскільки відповідач залишив дану претензію без відповіді та належного реагування позивач звернувся до суду.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що за своєю правовою природою даний Контранкт є договором поставки.

Як визначено частиною першою статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правило, визначене відповідною нормою, також встановлено статтею 712 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини другої статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не виникає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 14 786,70 Євро, що підтверджується актом завантаження № 1 від 27.06.2018, митною декларацією № UA125270/2018/874020 від 27.06.2018 та міжнародно товарно-транспортною накладною; відповідачем здійснено часткову оплату отриманого товару в сумі 6 994,00 Євро.

Відповідачем в свою чергу належних доказів виконання зобов`язання щодо оплати заявленої до стягнення суми основного боргу за поставлений товар не надано.

Докази повної оплати товару, отриманого відповідачем по Контракту № 21-21-ЕХР-К від 24.05.2018, в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи, що заборгованість за Контрактом на час прийняття рішення відповідачем не погашена, докази її оплати відсутні, вимога про стягнення з відповідача 7 792,70 Євро боргу за поставлений товар є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім того за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати поставленого товару позивачем нарахована та заявлено до стягнення з відповідача 3 413,20 євро пені за період з 28.07.2018 по 21.12.2018.

Пунктом 6.2 Контракту сторонами погоджено, що за порушення строків оплати Товару Покупець сплачує пеню в розмірі 0,3 % від суми заборгованості на відвантажений та неоплачений товар за кожен день прострочення, а також відшкодовує продавцю понесені у зв`язку з цим збитки, які підтверджені документально.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, оплата поставленого товару відповідачем не здійснена у визначений Контрактом строк, а тому такі дії Покупця (відповідача) є порушенням договірних зобов`язань (стаття 610 Цивільного кодексу України), а тому він вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 549 Господарського кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною третьою цієї статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Таким чином, максимальний розмір пені пов`язаний із розміром облікової ставки Національного банку України. Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті - гривні.

Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15.

Отже пеня має обчислюватися лише у національній валюті України - гривні. Тобто, сума простроченого грошового зобов`язання в іноземній валюті, враховуючи коливання курсу іноземної валюти до гривні, має бути переведена у гривню за курсом НБУ на кожен день прострочення і пеня має розраховуватися на суму заборгованості, виражену в гривні, за кожен день прострочення в розмірі, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ за період існування прострочення, але не більше ніж за 6 місяців (частина 6 статті 232 Господарського кодексу України), якщо інший період не встановлений договором.

З урахуванням викладеного, суд здійснив перерахунок пені за заявлений позивачем період з 28.07.2018 по 21.12.2018, застосовуючи гривневий еквівалент на заборгованість, яка виражена в іноземній валюті, а також подвійну облікову ставку НБУ, за кожен день прострочення, оскільки обумовлений в Контракті розмір пені (0,3%) перевищує розмір подвійної облікової ставки НБУ за вказаний період та встановив, що вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню в розмірі 35 401,82 грн.

Розрахунок суми пені

Розмір договірної пені - подвійна облікова ставка НБУ

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
246080.0528.07.2018 - 06.09.20184117.5000 %0.096 %*9674.65
246080.0507.09.2018 - 25.10.20184918.0000 %0.099 %*11892.75
246080.0526.10.2018 - 13.12.20184918.0000 %0.099 %*11892.75
246080.0514.12.2018 - 21.12.2018818.0000 %0.099 %*1941.67

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 7 792,70 Євро боргу за поставлений товар та 35 401,82 грн пені. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Правомірність стягнення з боржника на користь кредитора суми в іноземній валюті без зазначення її еквіваленту у національній валюті України підтверджена правовою позицією, яка міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц.

Судовий збір відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 238 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Mirona" (60388, Німеччина, Франкфурт на Майні, вулиця Флінш, 2-4, реєстраційний номер HRB109981 , податковий номер ) на користь Приватного підприємства "Фірма "Мізан" (09052, Київська область, Сквирський район, село Антонів, вулиця Перемоги, будинок 17, код 31100856) 7 792 (сім тисяч сімсот дев`яносто два) євро 70 євроцентів боргу за поставлений згідно Контракту № 21-21-ЕХР-К від 24.05.2018 товар, 35 401 (тридцять п`ять тисяч чотириста одну) грн 82 коп. пені та 4 222 (чотири тисячі двісті двадцять дві) грн 23 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Повне рішення складено та підписано: 21.05.2020