ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року м. ОдесаСправа № 916/364/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: Л.О. Будішевської, С.В. Таран,секретар судового засідання І.В. Іванов,

за участю представників учасників справи:

від позивача Л.М. Рябуха,

від відповідача не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство"

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 03.03.2020 (суддя Цісельський О.В., м. Одеса, повний текст ухвали складено 03.03.2020) № 916/364/20 про відмову у відкритті провадження

за позовом Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство"

до відповідача: Private limited liability company "VO-PARTNER" s.r.o. (Олд Грунті, 9-Б, Братислава, Словацька Республіка)

про визнання недійсним договору,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року Приватне акціонерне товариство "Українське Дунайське пароплавство" (далі також ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство", Товариство) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Private limited liability company "VO-PARTNER" s.r.o. про визнання укладеного між сторонами Договору № 105 TUR від 14.02.2019 недійсним з моменту його укладання.

В обґрунтування позову позивач послався на те, що вказаний договір протирічить інтересам держави і суспільства, а також суперечить актам цивільного законодавства України.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.03.2020 відмовлено у відкритті провадження у справі Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" до Private limited liability company "VO-PARTNER" s.r.o. про визнання недійсним договору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України.

Ухвала суду мотивована тим, що даний спір не вирішується у порядку господарського судочинства України.

Не погодившись з вказаною ухвалою, ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство" звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просило скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 03.03.2020 та передати справу № 916/364/20 на розгляд названому господарському суду. Так, скаржник вважає, що даний спір підлягає вирішенню саме в порядку господарського судочинства. Також позивач вказав, що місцевим господарським судом неповно з`ясовано ту обставину, що Окружний суд Братислави, в якому згідно з оспорюваним договором мають вирішуватись спірні питання, які сторони цього договору не можуть вирішити мирним шляхом, фактично не існує. Існує суд з іншою (схожою) назвою, який знаходиться за іншою адресою. За таких обставин скаржник вважає, що при вирішенні питання щодо підсудності даної справи слід виходити з вимог чинного законодавства, відповідно до яких даний спір підлягає вирішенню саме господарським судом. Також апелянт зазначив, що суд першої інстанції повинен був виходити саме з місця укладення договору, яким є місто Ізмаїл Одеської області, Україна, тому даний спір, на думку Товариства, підлягає вирішенню Господарським судом Одеської області.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.05.2020 поновлено Приватному акціонерному товариству "Українське Дунайське пароплавство" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 03.03.2020 № 916/364/20; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 03.03.2020 № 916/364/20; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 18.05.2020; роз`яснено учасникам справи про їх право до 18.05.2020 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи; попереджено учасників справи про наслідки подання письмових заяв чи клопотань без додержання вимог частини першої та другої вказаної вище норми або не у строк встановлений судом у вигляді їх повернення заявникові без розгляду; зобов`язано Приватне акціонерне товариство "Українське Дунайське пароплавство" надіслати суду апеляційної інстанції оригінал позовної заяви з додатками до 18.05.2020; призначено розгляд апеляційної скарги на 26.05.2020 об 11:00 год. Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

25.05.2020 до суду апеляційної інстанції від апелянта надійшов оригінал позовної заяви з додатками на виконання ухвали суду від 04.05.2020.

У судовому засіданні 26.05.2020 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги. Представник відповідача не скористався своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні.

Заслухавши представника позивача, розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та частини 4 статті 11 ГПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що "право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддано обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов`язків", пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотримання вимог Конвенції залишається за судом.

Відповідно до частини 1 статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Частиною 1 статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про міжнародне приватне право" приватноправові відносини - це відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи; іноземний елемент - це ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Частиною першою статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Частиною першою статті 76 цього Закону визначено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України;

Згідно з частиною першою статті 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України є виключною, зокрема, у таких справах з іноземним елементом: 1) якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України, крім справ, що стосуються укладення, зміни, розірвання та виконання договорів, укладених в рамках державно-приватного партнерства, зокрема концесійних договорів, згідно з якими нерухоме майно є об`єктом такого партнерства, зокрема об`єктом концесії, а спір не стосується виникнення, припинення та реєстрації речових прав на такий об`єкт; 10) в інших випадках, визначених законами України.

За приписами ч. 1 ст. 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, місцезнаходженням відповідача, Private limited liability company "VO-PARTNER" s.r.o., є Олд Грунті, 9-Б, Братислава, Словацька Республіка.

14.02.2019 між ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство" (судновласник) та PLLC "VO-PARTNER" s.r.o. (фрахтувальник) укладено Договір №105 TUR (далі також Договір), за умовами якого судновласник організовує круїзи на пасажирському судні «Волга» у 2019 році відповідно до розкладу, який додається (Додаток №1), що є невід`ємною частиною даного Договору.

Договір набуває чинності з підписом обох сторін і буде припинений автоматично без попереднього повідомлення після виконання останнього круїзу, визначеного додатком №3 до цього договору (параграф №21 Договору).

Відповідно до параграфу 20 Договору сторони повинні вирішувати всі спірні питання, що виникають за цим Договором, шляхом переговорів. Якщо такі суперечки не можуть бути вирішені мирним шляхом, вони вирішуються через Окружний суд Братислави (Saratovska 1/A, 844 54 Dubravka) відповідно до процедури та регламенту суду.

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відтак, враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, а також те, що матеріали позовної заяви не містять доказів недійсності параграфу 20 Договору, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що сторони передбачили договірну підсудність, яка повинна бути прийнята судом до уваги.

Як стверджує ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство", Окружний суд Братислави фактично не існує, а тому вважає, що сторони оскаржуваного договору не визначили підсудність справ щодо укладення, виконання тощо договору №105 TUR від 14.02.2019, тобто сторони не встановили правила щодо договірної підсудності, а тому позивач при вирішенні питання щодо підсудності виходив з вимог чинного законодавства України.

Однак, як вірно встановлено Господарським судом Одеської області, згідно із загальнодоступною інформацією, що міститься на сайті https://otvorenesudy.sk/courts/16?l=sk#contact, існує Окружний суд Братислави (OKRESNЭ SЪD BRATISLAVA IV, адреса: SARATOVSKБ 1/A, 844 54 BRATISLAVA IV).

Судова колегія зазначає, що, дійсно, назва даного суду дещо відрізняється від назви суду, яка зазначена у Договорі, District court of Bratislava (SARATOVSKБ 1/A, 844 54 Dubravka), проте в Договорі є вказівка на місце проведення розгляду справи - SARATOVSKБ 1/A, 844 54 (Dubravka це район Братислави, розташований на північному заході міста), яке збігається з адресою суду, зазначеною на вказаному сайті, до якого слід було звертатись сторонам для розгляду справи.

Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість виконання зазначеного в Договорі параграфу №20, оскільки у даному випадку можливо ідентифікувати суд, визначений сторонами у вищезгаданому договору.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 03.09.2019 у справі №904/927/18.

Крім того, згідно з ч. 5 ст. 29 ГПК України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Як свідчить додаток №1 до договору №105 TUR від 14.02.2019, місце виконання спірного договору - Passau, Vienna Nus., Budapest, Bratislava, Shpiz (Melk), що також свідчить про те, що даний спір не підлягає розгляду господарським судом України.

Слід також зазначити, що даний спір не підлягає розгляду за правилами виключної підсудності, передбаченими ч. 1 ст. 77 Закону України «Про міжнародне приватне право», оскільки оспорюваний договір укладено щодо рухомого майна.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції, проаналізувавши укладений сторонами Договір № 105 TUR від 14.02.2019 та встановивши, що в параграфі 20 Договору сторонами було погоджено, що всі спірні питання, що виникають за цим Договором та не можуть бути вирішені мирним шляхом, вирішуються через Окружний суд Братислави, який (параграф) недійсним не визнавався, відповідає вимогам законодавства і є обов`язковим для виконання сторонами, дійшов висновку про наявність у даному випадку підстав для відмови у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України.

При цьому судова колегія зауважує, що відмова Господарським судом Одеської області у відкритті провадження за позовом ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство" через наявність вищевказаного параграфу оспорюваного Договору щодо розгляду спорів між його сторонами Окружним судом Братислави не є обмеженням прав позивача, гарантованих статтею 6 Конвенції та статтею 55 Конституції України.

Судова колегія відхиляє доводи скаржника про те, що суд першої інстанції необґрунтовано послався на Додаток №1 до Договору, оскільки спір між сторонами виник саме стосовно Договору, а не стосовно Додатку №1 до Договору, а отже, на думку позивача, суд повинен був виходити саме з місця укладення Договору місто Ізмаїл, Одеської області, Україна, тому даний спір підлягає вирішенню Господарським судом Одеської області.

Так, як вище згадувалось, частиною 5 статті 29 ГПК України встановлено, що позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів, а не за місцем укладення договорів, як помилково стверджує Товариство.

Посилання апелянта на не існування Окружного суду Братислави спростовуються вищевикладеним.

За таких обставин, апеляційна скарга Товариства не підлягає задоволенню, а оскаржувану судову ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 129, 269-271, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 03.03.2020 у справі № 916/364/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 27.05.2020.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя С.В. Таран