ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2020м. ДніпроСправа № 904/1355/20
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Петренко І. В.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику учасників, справу

за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (01601, м.Київ, ВУЛИЦЯ БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО, будинок 6; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі п

до КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ДНІПРОВОДОКАНАЛ" ДНІПРОВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (49101, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ ТРОЇЦЬКА, будинок 21-А; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному держа

про стягнення 3032,82грн., з яких 2748,49грн. пені; 284,33грн. трьох процентів річних (договір постачання природного газу від 10.11.2016 за вих.№4908/1617-КП-4)

Представники: справу розглянуто без виклику представниківучасників справи.

РУХ СПРАВИ У СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (далі - позивач) звернулось до господарського суду з позовною заявою до КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ДНІПРОВОДОКАНАЛ" ДНІПРОВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (далі - відповідач) в якій просить суд стягнути 3032,82грн., з яких 2748,49грн. пені; 284,33грн. трьох процентів річних (договір постачання природного газу від 10.11.2016 за вих.№4908/1617-КП-4).

Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00грн. позивач просить суд покласти на відповідача.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/1355/20 визначено суддю Петренка Ігоря Васильовича , що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2020.

Ухвалою від 16.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Учасників процесу повідомлено, що розгляд справи буде здійснюватися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Сторін повідомлено, що процесуальні дії вчиняються протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі, а саме по 15.04.2020.

08.04.2020 через відділ документального забезпечення від відповідача надійшов відзив від 03.04.2020 за вих.№39/11-14 в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив від 03.04.2020 за вих.№39/11-14 прийнято до розгляду.

13.04.2020 через відділ документального забезпечення від позивача надійшла відповідь на відзив від 10.04.2020 за вих.№14/4-2488-20. Відповідь на відзив від 10.04.2020 за вих.№14/4-2488-20 прийнято до розгляду.

У відповідності до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Отже, строк для розгляду справи по суті розпочато.

Приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Проте, на всій території України карантин установлено з 12.03.2020 до 24.04.2020 та до 22.05.2020 (постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211; від 02.04.2020 №255 та від 04.05.2020 №343).

Відтак, враховуючи зміни внесені до розділу ІХ «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України Законом України від 30.03.2020 №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19 )», який набрав чинності 02.04.2020 та має зворотну дію в часі, строк вирішення спору автоматично продовжено.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться.

19.05.2020 здійснено розгляд справи по суті.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Враховуючи приписи частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Короткий зміст позовної заяви та узагальнення її доводів.

Між сторонами укладено договір №4908/1617-КП-4 від 10.11.2016 постачання природного газу (далі - договір).

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача у період з листопада по грудень 2016 року природний газ на загальну суму 1236478,91грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань позивач нарахував відповідачу:

- пеню за загальний період прострочення з 27.12.2016 по 03.01.2017 на загальну суму 2748,49грн.;

- три проценти річних за загальний період прострочення з 27.12.2016 по 03.01.2017 на загальну суму 284,33грн.

Короткий зміст заперечень відповідача та узагальнення його доводів.

Відповідач наголошує, що суму основного боргу останній сплатив у січні 2017 року.

Відповідач вважає, що у зв`язку із тим, що позивач не заявляв вимоги про сплату трьох процентів річних та інфляційних втрат, у відповідача не виникло обов`язку з їх погашення.

У зв`язку із тим, що порушень прав позивача в частині стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, на думку відповідача, не відбулося провадження в частині стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат підлягає закриттю на підставі частини 2 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

В частині стягнення пені відповідач зазначає, що відповідно до ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2013 по справі №904/397/13-г порушено провадження про банкрутство відповідача та введений мораторій на задоволення вимог кредиторів. Ухвалою від 19.08.2018 затверджено мирову угоду від 06.04.2018 укладену між відповідачем та комунальним підприємством "Коменергосервіс" Дніпропетровської міської ради та припинено провадження у справі №904/397/13-г про банкрутство відповідача.

Відтак, відповідач наголошує, що з 14.01.2013 по 19.04.2018 відповідач перебував у процедурі банкрутства.

Беручи до уваги, що пеню нараховано за період у який діяв мораторій, вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи позивача на відзив.

Позивач зазначає, що направлення вимоги позивачу про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат не є обов`язковим, відтак заперечення у зазначеній частині необґрунтовані.

Щодо стягнення пені позивач вказує, що дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів та не поширює свою дію на зобов`язання поточних кредиторів, у тому числі щодо нарахування неустойки. Відтак, на думку позивача, дія мораторію, введеного ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2013 по справі №904/397/13-г на зобов`язання щодо нарахування та сплати пені не розповсюджується.

Щодо строку на подачу заперечень.

Відповідь на відзив відповідач отримав 04.05.2020, що підтверджується витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень.

Відповідачу в ухвалі від 16.03.2020 роз`яснено, що відповідно до статті 184 Господарського процесуального кодексу України він має право надати заперечення, в яких викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів і мотиви їх визнання або відхилення. Вказані заперечення мають відповідати вимогам статті 167 Господарського процесуального кодексу України.

В ухвалі від 16.03.2020 визначено строк для подачі заперечень до суду, а саме протягом трьох днів від дати отримання відповіді на відзив.

Відповідно до строків, встановлених Нормативами і нормативними строками пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затвердженими наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 №958 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 28.01.2014 за №173/24950, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку) місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Таким чином, строк для подачі заперечень по 07.05.2020 (+3 дня поштового перебігу - по 12.05.2020, з урахуванням положень частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України) та є таким, що сплив 19.05.2020.

Станом на 19.05.2020 заперечення суду не надано.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Подання заяв по суті справи є правом учасників справи (частина 4 статті 161 Господарського процесуального кодексу України).

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Доказами, відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, предметом доказування у господарській справі є лише ті факти, які мають матеріально-правове значення, тобто факти без з`ясування яких не можна правильно вирішити справу по суті.

Отже, обставинами, які входять до предмету доказування у даній справі такі:

1. Обставини укладання договору.

2. Природа договору.

3. Факт поставки товару.

4. Строк оплати. Наявність часткової оплати. Існування заборгованості.

5. Правомірність нарахування пені.

6. Правомірність нарахування трьох процентів річних.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

1. Обставини укладання договору.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина 3 статті 180 Господарського кодексу України).

Між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (далі - позивач, постачальник) та КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ДНІПРОВОДОКАНАЛ" ДНІПРОВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (далі - відповідач, споживач) укладено договір №4908/1617-КП-4 від 10.11.2016 постачання природного газу (далі - договір).

Предметом договору визначено, що постачальник зобов`язується постачати споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (пункт 1.1 договору).

Відповідно до пункту 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами (крім бюджетних організацій).

Ціну договору визначено пунктом 5.4 договору, відповідно до умов якого загальна вартість цього договору складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Строк визначено розділом 12 договору. Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.11.2016 до 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання.

Відтак, сторонами погоджено істотні умови договору.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не визнаний недійсним.

Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

2. Природа договору.

Згідно частини 1 статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно частини 6 статті 265 Господарського кодексу України та частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору поставки, є господарськими зобов`язаннями і згідно з приписами статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 656 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

В даному випадку предметом договору є природний газ.

3. Факт поставки товару.

Статтею 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (стаття 663 Цивільного кодексу України).

Як зазначено у пункті 3.4 договору, приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач передав відповідачу природний газ на загальну суму 1236478,91грн., що підтверджується:

1. Актом приймання-передачі природного газу від 30.11.2016 на суму 433598,39грн. (листопад 2016 року).

2. Актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2016 на суму 802880,52грн. (грудень 2016 року).

Отже, факт поставки природного газу визнається підтвердженим.

4. Строк оплати. Наявність часткової оплати. Існування заборгованості.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до пункту 6.1 договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Господарський суд констатує, що зазначений вид договорів є оплатним, і обов`язку постачальника за договором поставити природний газ відповідає обов`язок покупця оплатити його вартість.

1. За Актом приймання-передачі природного газу від 30.11.2016 на суму 433598,39грн. (листопад 2016 року) строк оплати до 25.12.2016.

2. За Актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2016 на суму 802880,52грн. (грудень 2016 року) строк оплати до 25.01.2017.

Строк оплати є таким, що настав.

1. За Актом приймання-передачі природного газу від 30.11.2016 на суму 433598,39грн. (листопад 2016 року) відповідач розрахувався 04.01.2017 у сумі 433598,39грн.

2. За Актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2016 на суму 802880,52грн. (грудень 2016 року) відповідач розрахувався 04.01.2017 у сумі 369282,13грн. та 10.01.2017 у сумі 433598,39грн.

Отже, відповідач за отриманий від позивача природний газ розрахувався у повному обсязі, проте несвоєчасно.

5. Правомірність нарахування пені.

У відповідності до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Одним із наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені).

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 8.2 договору визначено, що у разі невиконання споживачем пунктів 6.1 та 6.6 договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пені від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Щодо розрахунку пені.

Позивач нарахував пеню за загальний період прострочення з 27.12.2016 по 03.01.2017 та за 26.01.2017 на загальну суму 2748,49грн.

Відповідач контррозрахунку не надав; вимоги заперечив.

Господарський суд перевірив розрахунок пені та визнав правильною сумою до стягнення у розмірі 2656,44грн.

Здійснюючи власний перерахунок пені господарський суд взяв до уваги, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Отже, правильним періодом для стягнення пені є період з 27.12.2016 по 03.01.2017.

6. Правомірність нарахування трьох процентів річних.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Щодо розрахунку трьох процентів річних.

Позивач нарахував три проценти річних за загальний період прострочення з 27.12.2016 по 03.01.2017 та за 26.01.2017 на загальну суму 284,33грн.

Відповідач контррозрахунок трьох процентів річних не надав; вимоги заперечив.

Господарський суд перевірив розрахунок трьох процентів річних та визнав його арифметично та методологічно правильним, а вимогу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН.

В статті 1. Визначення термінів. Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 19.10.2016 діючої у період виникнення правовідносин між сторонами надано визначення терміну "кредитор" як юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Господарський суд констатує, що провадження у справі про банкрутство відповідача, відповідно до ухвали Господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/397/13-г, порушено 14.01.2013.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2018 затверджено мирову угоду від 06.04.2018.

Вимоги позивача до відповідача виникли у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань у листопаді та грудні 2016 року, а отже після порушення провадження у справі про банкрутство відповідача.

Відтак, позивач, відповідно до положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 19.10.2016 діючої у період виникнення правовідносин між сторонами є поточним кредитором.

Питання мораторію на задоволення вимог кредиторів врегульовано у статті 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 19.10.2016 діючої у період виникнення правовідносин між сторонами, а саме Мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію (частина 1). Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу або особі, яка здійснює примусове виконання судових рішень, рішень інших органів, за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та знаходженням його майна (частина 2). Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій (частина 3). Проте, відповідно до частини 5 дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів.

Господарський суд констатує, що позивач є поточним кредитором відповідача, а отже дія введеного одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство мораторію не поширюється на вимоги в частині нарахування пені та трьох процентів річних.

Відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені та трьох процентів річних заявлені правомірно, а заперечення відповідача відхиляються як необґрунтовані.

Крім того, підстави для закриття провадження в частині стягнення трьох процентів річних відсутні, з огляду на відсутність законодавчо врегульованого обов`язкового порядку досудового врегулювання спору у разі стягнення, зокрема трьох процентів річних.

Проте, право позивача на стягнення, зокрема трьох процентів річних, прямо врегульовано статтею 625 Цивільного кодексу України.

Отже, заперечення відповідача в частині стягнення трьох процентів річних відхиляються як необґрунтовані, а твердження відповідача щодо необов`язковості направлення вимоги про стягнення трьох процентів річних визнаються правомірними.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 2038,10грн., з урахуванням того, що 96,96% позовних вимог позивача судом задоволено.

Керуючись статтями 2-5, 7-15, 18, 20, 24, 27, 73, 74, 76-80, 86, 91, 123, 129, 220, 232-233, 236-242, 247-248, 252, 253-254, 256-259, пунктом 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ.

Позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (01601, м.Київ, ВУЛИЦЯ БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО, будинок 6; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 20077720) до КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ДНІПРОВОДОКАНАЛ" ДНІПРОВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (49101, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ ТРОЇЦЬКА, будинок 21-А; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 03341305) про стягнення 3032,82грн., з яких 2748,49грн. пені; 284,33грн. трьох процентів річних (договір постачання природного газу від 10.11.2016 за вих.№4908/1617-КП-4) задовольнити частково.

Стягнути з КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ДНІПРОВОДОКАНАЛ" ДНІПРОВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (49101, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ ТРОЇЦЬКА, будинок 21-А; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 03341305) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (01601, м.Київ, ВУЛИЦЯ БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО, будинок 6; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 20077720) 2656,44грн. (дві тисячі шістсот п`ятдесят шість грн. 44 коп.) пені; 284,33грн. (двісті вісімдесят чотири грн. 33 коп.) трьох процентів річних; 2038,10грн. (дві тисячі тридцять вісім грн. 10 коп.) судового збору.

В решті позовних вимог, а саме в частині стягнення з КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ДНІПРОВОДОКАНАЛ" ДНІПРОВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (49101, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ ТРОЇЦЬКА, будинок 21-А; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 03341305) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (01601, м.Київ, ВУЛИЦЯ БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО, будинок 6; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 20077720) 92,05грн. пені відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1,2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України).

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дата підписання та складення повного судового рішення - 19.05.2020.

Суддя І.В. Петренко