Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/116/20

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Сікорської Н.А.

секретар судового засідання: Макарчук В.І.

за участю представника позивача: Баньківський В.В.- ордер серії ЖТ № 35349 від 29.01.2020,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи -підприємя Федоренка Леоніда Філімоновича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро"

про стягнення 186565,42 грн.

Процесуальні дії по справі.

Фізична особа - підприємець Федоренко Леонід Філімонович звернувся з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро" 186565,42грн, з яких: 142500,00грн - заборгованість за надані послуги, 22994,37грн - пеня, 6534,55грн - 3% річних та 14536,50грн - інфляційні.

Ухвалою господарського суду від 03.02.2020 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою господарського суду від 24.03.2020 суд відклав розгляд справи по суті на 23.04.2020.

Ухвалою від 23.04.2020 суд відклав розгляд справи по суті на 12.05.2020.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконання відповідачем умов договору №1 від 22.06.2018 про виконання робіт.

Позивач вказує, що відповідач свої зобов`язання за договором щодо оплати наданих послуг виконав неналежним чином, внаслідок чого на момент звернення до суду у відповідача існує заборгованість в розмірі 142500,00грн.

За порушення строків проведення розрахунків, позивачем на підставі п. 5.3 договору заявлено до стягнення з відповідача 22994,37грн. пені.

За несвоєчасне виконання грошового зобов`язання позивачем на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України заявлено до стягнення з відповідача 14536,50 грн. інфляційних та 6534,55грн. 3% річних.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач, в порядку ст.ст. 165, 251 ГПК України, письмового відзиву на позовну заяву не надав.

В судове засідання відповідач повноважного представника не направив. Про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується витягом з офіційного сайту "Укрпошта" (а.с. 65).

Згідно із ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими процесуальними правами.

Судом також враховано, що згідно з приписами п. 6.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В ході розгляду справи господарським судом Житомирської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Зважаючи на належне повідомлення відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

У судовому засіданні від 12.05.2020, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

22.06.2018 між Фізичною особою-підприємцем Федоренком Леонідом Філімоновичем (виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро" укладений договір № 1 (а.с. 17-19).

Відповідно до п.1.1 договору виконавець зобов`язується на території сільгоспугідь замовника виконати сільськогосподарські роботи по збиранню врожаю сільгоспкультур на пальному замовника за кількістю, якістю в строки та на умовах, що наведені нижче за текстом договору, а замовник збов`язується прийняти та оплатити виконані роботи.

За умовами п.п. 1.2, 1.3, договору сторони погодили обсяг робіт (на площі 500 га), ціну (1000,00 грн за 1 гектар) та загальну вартість робіт (500000,00грн).

Пунктом 3.2 договору сторони визначили, що загальна вартість виконаних робіт (сума до сплати) обчислюється виходячи з актів передачі-приймання виконаних робіт, що підписані сторонами.

За приписами п. 3.3 договору, оплата здійснюється перерахуванням грошових коштів на поточний рахунок виконавця на підставі актів передачі-приймання виконаних робіт в строк не пізніше ніж через 5 (п`ять) робочих днів з дати підписання відповідного акту передачі-приймання виконаних робіт.

Згідно з п. 4.1.5 договору замовник зобов`язався своєчасно здійснювати оплату робіт виконавця відповідно до умов договору.

У пункті 5.2 договору сторони погодили, що за прострочення оплати виконаної роботи замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що нараховується на суму заборгованості, за кожен день прострочення оплати.

На виконання умов договору позивач у листопаді 2018 року надав відповідачу послуги зі збору урожаю ріпака на загальну суму 295500,00 грн, що підтверджується актом № ГА-0000001 здачі -прийняття робіт (надання послуг) від 13.07.2018 (а.с. 20).

Відповідач свої зобов`язання щодо оплати наданих послуг виконав частково, оплативши надані позивачем послуги на загальну суму 143000,00 грн, а саме: 27.06.12018 на суму 50000,00 грн, 09.07.2018 на суму 50000,00 грн та готівковими коштами в сумі 53000,00грн. (а.с. 21-22).

27.04.2019 позивач направив на адресу відповідача претензію від 11.04.2019 з вимогою погасити заборгованість за договором № 1 від 22.06.2018 (а.с. 23).

У відповідь на претензію відповідач надіслав позивачу гарантійний лист, яким гарантував оплату заборгованості з наданих послуг до 10.06.2019 в сумі 60000,00грн та до 10.07.2019 в сумі 82500,00грн (а.с. 26).

Проте, незважаючи на взяті на себе зобов`язання, відповідач заборгованість не оплатив. Заборгованість перед позивачем становить 142500,00 грн.

За несвоєчасне проведення розрахунків за поставлену продукцію за договором, на підставі п.5.2 договору, позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 22994,37грн.

Водночас, на підставі ст. 625 ЦК України позивач, за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договором нарахував до стягнення з відповідача 6534,55грн 3% річних та 14536,50грн інфляційних.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору №1 від 22.06.2018, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з підписаним між сторонами актом № ГА-0000001 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 13.07.2018 підтверджено, що позивач на виконання умов договору надав відповідачу послуги зі збирання с/г культур на загальну суму 295500,00грн (а.с. 20).

За приписами ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд встановив, що сторони у п. 3.3 договору погодили, що оплата наданих послуг охорони здійснюється на підставі актів передачі-приймання виконаних робіт в строк не пізніше ніж через 5 (п`ять) робочих днів з дати підписання відповідного акту передачі-приймання виконаних робіт.

Таким чином, надані позивачем послуги згідно акту № ГА-0000001 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 13.07.2018 на суму 295500,00грн повинні були бути оплачені відповідачем до 20.07.2018.

Відповідач частково оплатив надані позивачем послуги в сумі 153000,00грн, що не заперечується позивачем та підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, у відповідача станом на день розгляду справи існує заборгованість за надані послуги в сумі 142500,00грн. Доказів погашення заявленої суми заборгованості матеріали справи не містять.

Згідно з ч.1 ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно, зокрема, до закону, інших правових актів, договору, а також відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 142500,00грн обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і укладеного договору та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 22994,37грн пені, суд зазначає про наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема, сплату неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Приписами ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вбачається з умов договору, сторонами у п. 5.2 погоджено, що за прострочення оплати виконаної роботи замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що нараховується на суму заборгованості, за кожен день прострочення оплати.

З розрахунку позивача (а.с. 27) убачається, що пеню заявлено за період з 11.07.2019 по 11.01.2020 на суму простроченої заборгованості 142500,00грн, яка склала 22994,37грн.

Перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що останній не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки нарахування пені позивач здійснив поза межами встановленими ч. 6 ст. 232 ГК України.

Суд зазначає, що зважаючи на умови договору щодо оплати наданих послуг та з урахуванням приписів ч.6 ст. 232 ГК України, у позивача виникло право на нарахування пені з 21.07.2018 по 21.01.2019.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що нарахуванні пені позивач здійснив з 11.07.2019, оскільки відповідач у гарантійному листі від гарантував остаточну оплату наданих послуг до 10.07.2019.

Проте гарантійний лист відповідача суд не розцінює як внесення сторонами договору змін до останнього в частині проведення розрахунків.

Відповідно до частини 1 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

З огляду на наведене суд вважає за необхідне зазначити, що за загальним правилом зміна та розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін в порядку, встановленому статтею 188 ГК України. Зміна та розірвання господарських договорів саме в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором.

Таким чином, гарантійний лист відповідача не може бути розцінений як зміна умов договору № 1 від 22.06.2018, зокрема в частині строку проведення оплати за надані послуги, а відтак гарантійний лист відповідача не впливає на строк нарахування пені, виходячи саме з терміну зазначеного відповідачем як остаточна дата оплати наданих послуг.

Отже, вимога позивача про стягнення пені за період з 11.07.2019 по 11.01.2020 на суму простроченої заборгованості 142500,00грн є безпідставною.

Відтак суд відмовляє в задоволені вимоги позивача про стягнення 22994,37грн пені.

Стосовно вимог про стягнення 6534,55 грн 3 % річних та 14563,50грн інфляційних, суд зазначає про наступне.

Приписами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розрахунку позивача (а.с.28 ) видно, що 3 % річних позивач нарахував за період з 27.07.2018 по 29.01.2020 на суму простроченої заборгованості 142500,00грн, які склали 6534,55грн.

Перевіривши розрахунок позивача, суд встановив, що розрахунок є обґрунтованим, правомірним та арифметично вірним.

Таким чином вимога про стягнення 6534,55грн 3% річних є правомірною та підлягає задоволенню.

Інфляційні позивачем заявлено з серпня 2018 року по грудень 2019 року на суму простроченої заборгованості 142500,00грн (а.с.29), які в загальній сумі склали 14563,50 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних, суд встановив, що позивачем при обрахунку допущено арифметичну помилку, а саме не вірно визначено сукупний індекс інфляції за період, який становить 1.102, в той час позивач визначив такий як 110,22.

За таких обставин, з урахуванням встановлених судом обставин, суд здійснив власний розрахунок інфляційних, які за заявлений позивачем період становлять 14560,19грн.

Отже вимога в частині стягнення з відповідача інфляційних є правомірною та підлягає частковому задоволенню в сумі 14560,19грн.

В частині стягнення 3,31грн інфляційних суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За викладених обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позову на загальну суму 163594,74 грн., з яких: 142500,00грн основний борг, 6534,55грн 3% річних та 14560,19грн інфляційні.

В частині стягнення 22994,37грн пені та 3,31грн інфляційних суд відмовляє в задоволені позову.

В порядку ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розглядаючи вимоги ФОП Федоренка Леоніда Філімоновича про розподіл судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України).

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 16 ГПК України).

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на оплату послуг адвоката підлягають відшкодуванню лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату або адвокатському об`єднанню стороною, котрій такі послуги надавались, оплата послуг адвоката підтверджується відповідними фінансовими документами.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Правничу допомогу відповідачу надавав адвокат Баньківський В.В.

У матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, видане Баньківському Володимиру В`ячеславовичу № 440 від 12.10.2007 (а.с. 11).

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

До матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги від 24.01.2020, укладений між адвокатом Баньківським Володимиром В`ячеславовичем та ФОП Федоренком Леонідом Філімоновичем (а.с. 9, 10).

Відповідно до п.1.1 даного договору, адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правову допомогу ФОП Федоренко Леоніду Філімоновичу у стягненні заборгованості та штрафних санкцій з ТОВ "ГОР.ІНВЕСТ АГРО", що виникли на підставі договору про виконання робіт №1 від 22.06.2018 року, в тому числі підготовка, подання та розгляд Господарським судом Житомирської області позовної заяви про стягнення заборгованості за невиконання умов договору. Використовувати передбачені Законами України та іншими законодавчими актами засоби, способи і методи захисту прав та законних ітересів ФОП Федоренко Л . Ф . , а Клієнт зобов`язується виплатити Адвокату гонорар за надання правової допомоги захисника, представника.

У пункті 5.1 сторони договору погодили, що за надання правової допомоги клієнт виплачує адвокату гонорар, сума якого узгоджується сторонами додатково та підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати на оплату послуг адвоката підлягають відшкодуванню лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату або адвокатському об`єднанню стороною, котрій такі послуги надавались, оплата послуг адвоката підтверджується відповідними фінансовими документами.

Позивач разом з позовною заявою подав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат по справі, за яким вказав, що орієнтовний розмір витрат відповідача на правничу допомогу складає 16987,48 грн. (а.с.30 ).

Відповідно до ч.3 ст. 124 ГПК України, попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до поданої 18.03.2020 заяви та акту приймання виконаних робіт від 11.03.2020, позивач зазначив, що розмір судових витрат на професійну правничу допомогу становить 8918,80грн (а.с. 44-46).

На підтвердження понесених витрат позивач долучив до матеріалів справи: цивільно-правовий договір про надання правової допомоги від 24.01.2020 (9-10); акт приймання виконаних робіт від 11.03.2020 (а.с. 46); копії квитанцій до прибуткового касового ордеру № 1 від 29.01.2020 про сплату 8513,40грн юридичних послуг та № 2 від 11.03.2020 про сплату 405,40 грн юридичних послуг (а.с. 31, 47).

Згідно акту приймання виконаних робіт від 11.03.2020 адвокат надав клієнту (позивачу ) наступні послуги та за наступною вартістю:

- зустріч з клієнтом з метою з`ясування обставин справи - 810,00грн;

- правовий аналіз наданих клієнтом документів- 1621,60грн;

- пошук та аналіз актуальної судової практики з питань практики з питань 1216,20грн;

- складання позовної заяви - 2432,40грн;

- складання попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, інших розрахунків (405,40грн);

- підготовка додатків до позовної заяви - 405,40 грн;

- підготовка копій позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу - 405,40грн;

- направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу - 405,40 грн;

- подання позовної заяви з додатками до суду - 405,40грн;

- участь в судовому засіданні - 810,80грн.

Згідно з актом приймання виконаних робіт від 11.03.2019 адвокат надав послуг на загальну суму 8918,80грн.

Проте суд звертає увагу на те, що частина з наданих послуг не може бути віднесена до правничої допомоги.

Так, згідно з п.4 ч.1 ст.1 закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У п. 9 ч.1 ст.1 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" установлено:

представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності щодо надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 закону №5076-VI).

Відповідно до ст.19 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності є:

надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування в кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адмінвідповідальності під час розгляду справи про адмінправопорушення; надання правової допомоги свідку в кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адмінправопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача в кримінальному провадженні; представництво інтересів фіз- і юросіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших держорганах, перед фіз- та юрособами; представництво інтересів фіз- і юросіб, держави, органів держвлади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо іншого не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ; надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

За вказаних обставин надані адвокатом послуги як то: підготовка додатків до позовної заяви (405,40 грн); підготовка копій позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу (405,40грн); направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу (405,40 грн); подання позовної заяви з додатками до суду (405,40грн) не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені в ст. ст. 1, 19 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність. А тому витрати на здійснення вказаних видів робіт в загальній сумі 1622,00грн не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу.

За викладених обставин, дослідивши надані представником позивача документи на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8918,80 грн, суд вважає, що позивач належними та допустимими доказами довів понесення витрат на професійну правничу допомогу лише в сумі 7296,80 грн.

Водночас, за приписами ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд частково відмовив в задоволені позовних вимог, витрати позивача на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача підлягає 6398,74грн витрат на правничу допомогу.

Водночас суд зауважує, що відповідно до ч. 6 ст. 126 ГПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами

В порядку ст. 126 ГПК України відповідач не заявляв про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро" (12510, Житомирська область, Коростишівський район, с.Торчин, вул. Якубовського,12, )

на користь Фізичної особи-підприємця Федоренка Леоніда Філімоновича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

- 142500,00грн - основний борг;

- 6534,55грн - 3% річних;

- 14560,19грн - інфляційні нарахування;

- 2453,92грн - судовий збір;

- 6398,74 грн - витрати на професійну правничу допомогу.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення, але не пізніше закінчення строку карантину.

Повне рішення складено: 15.05.20

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2,3- сторонам (рек. з повід.)