номер провадження справи 5/54/18-17/36/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

25.05.2020 Справа № 908/807/18

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя господарського суду Запорізької області Корсун В.Л., розглянувши без виклику представників сторін та третьої особи заяву АТ "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті" (Турецька республіка, представник Горбовий В.А.) без номеру від 18.05.20 про забезпечення позову у справі за позовом

позивача: Акціонерного товариства "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті" (Турецька республіка), що діє в Україні через представництво "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті", 79037, м. Львів, вул. Б. Хмельницького, буд. 212, корп. 2

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна транспортна компанія - 1", 67806, Одеська обл., Овідіопольський район, смт Авангард, вул. Ангарська, буд. 18-А

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство "Страхова Група "ТАС", 03062, м. Київ, пр. Перемоги, буд. 65

про відшкодування шкоди у розмірі 2 929 831,10 грн., завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 р. Акціонерне товариство "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті" (Турецька республіка), що діє в Україні через представництво "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті", звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна транспортна компанія - 1" про відшкодування шкоди у розмірі 2 929 831,10 грн., завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 18.07.18 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Страхова Група "ТАС".

Рішенням господарського суду Запорізької області від 13.11.2018 (колегія суддів у складі: Проскуряков К.В. - головуючий, Азізбекян Т.А., Мірошниченко М.В.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 27.11.19 змінено мотивувальну частину рішення місцевого господарського суду в редакції постанови, решту рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

Постановою Верхового Суду від 18.02.20 у справі № 908/807/18 касаційну скаргу АТ "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті", що діє в Україні через представництво "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті", задоволено частково. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.11.19 та рішення господарського суду Запорізької області від 13.11.2018 у справі № 908/807/18 скасовано. Справу № 908/807/18 передано на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

05.03.20 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи № 908/807/18 між суддями, за наслідками якого вказану справу передано на новий розгляд судді Корсуну В.Л.

10.03.20 судом (новим складом суду) прийнято справу № 908/807/18 до свого провадження (розгляду) та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 08.04.20 о 10 год. 00 хв.

08.04.20 судом, з власної ініціативи, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів - до 10.06.20 включно та відкладено підготовче засідання на 13.05.20 о/об 14 год. 30 хв.

У зв`язку із неявкою представників сторін та третьої особи 13.05.20 судом відкладено підготовче засідання у даній справі на 11.06.20 о/об 12 год. 00 хв.

22.05.20 до суду надійшла заява від 18.05.20 представника позивача АТ "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті" (Турецька республіка) про забезпечення позову в прохальній частині якої позивач просить суд вжити заходів забезпечення позову по справі № 908/807/18, якою накласти арешт на майно (рухоме і нерухоме) та грошові кошти в межах суми стягнення у розмірі 2 929 831,10 грн., що належать ТОВ «Міжнародна транспортна компанія-1» та знаходяться (обліковуються) на банківських рахунках в усіх банківських або інших кредитно-фінансових установах на території України.

Вбачається, що заява АТ "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті" (Турецька республіка) про забезпечення позову обґрунтована утрудненням в майбутньому виконанням судового рішення у справі № 908/807/18. Зокрема, заявник зазначає, що обраний ним захід забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, оскільки у разі незастосування такого заходу забезпечення позову до вирішення спору наявні у відповідача активи можуть бути ним відчужені, а грошові кошти приховані, що потребуватиме додаткового з`ясування та подання додаткових позовів.

Крім того, заявник у своїй заяві наголошує на тому, що розгляд справи триває більше 2 років, так як дорожньо-транспортна пригода (заподіяння шкоди) сталась 16.12.17, а з позовом про відшкодування шкоди позивач звернувся до суду в квітні 2018 року.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні, у випадку задоволення позову.

Розглянувши заяву про забезпечення позову у наданому вигляді суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України), господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Вбачається, що при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (ч.ч.1, 2 ст. 20 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, за приписами чинного законодавства, основною метою здійснення правосуддя є захист та відновлення порушеного права особи, яка звернулась до суду з позовною заявою.

В той же час, захист порушеного права або охоронюваного законом інтересу здійснюється судом із дотримання основних засад судочинства, за наявності достатніх правових підстав та відповідних належних доказів, які підтверджують ту чи іншу обставину.

Так, ст. 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що передбачено ч. 1 ст. 74 ГПК України.

Статтею 76 ГПК України унормовано, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням вимог ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підтвердження виникнення у заявника підстав для того, щоб просити суд забезпечити позов до матеріалів відповідної заяви додано: оригінал платіжного доручення від 12.05.20 № 982 про сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна транспортна компанія - 1»; витяг із веб-сайту Міністерства внутрішніх справ щодо наявного у відповідача - ТОВ "Міжнародна транспортна компанія - 1" рухомого майна; належним чином завірена копія довіреності на ім`я Горбового В.А.; належним чином завірена копія ордеру серії ВН № 066194 від 12.02.20 на надання правової допомоги та копія договору від 12.02.20 про надання адвокатських послуг (правничої допомоги).

Судом враховано, що питання задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку окремо виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок про те, що невжиття таких заходів матиме наслідки, визначені у ч. 2 ст. 136 ГПК України.

Забезпечення позову є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Тому, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника; забезпечення збалансованості інтересів сторін; імовірність настання вищезазначених негативних наслідків в разі невжиття таких заходів. Оцінка ефективності заходу забезпечення позову здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 ГПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Із доданих до заяви від 18.05.20 про забезпечення позову у цій справі доказів суд не вбачає достатніх правових підстав для забезпечення позову з огляду на те, що суду не надано доказів, які б підтверджували вчинення відповідачем дій, спрямованих на підтвердження того, що: грошові кошти, які є (чи можуть бути) у відповідача на момент пред`явлення позову до нього можуть зникнути, зменшитись за кількістю на момент виконання рішення суду (у випадку його повного або часткового задоволення), і що виконання рішення суду у зв`язку з цим буде утруднене чи неможливе; запропоновані заявником заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно і грошові кошти відповідача не матимуть наслідком повного припинення господарської діяльності відповідача та порушення їхніх законних прав і інтересів, що є не припустимим.

Крім того, позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували вчинення відповідачем дій, спрямованих на підтвердження того, що майно (рухоме та нерухоме), яке є у відповідача, може зникнути; що відповідач має намір розпорядитись своїм майном (рухомим та нерухомим).

А саме лише посилання позивача виходячи із власних нічим не підтверджених припущень (передбачень, прогнозів) на існуючу, на його думку, можливість перешкоджання чи зроблення не можливим, в подальшому, виконання рішення суду, без надання відповідних доказів (у даному випадку, але не виключно, те, що наявні у ТОВ "Міжнародна транспортна компанія - 1" активи (та які саме) відповідач у цій справі планує реалізувати чи реалізовує, а грошові кошти можуть бути ним приховані чи приховуються) не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

З підстав наведених вище у тексті цієї ухвали судом визнаються надуманими та відхиляються твердження позивача (заявника) про доведеність обставин, якими останній обґрунтовує наявність підстав для задоволення цієї заяви про забезпечення позову.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу учасників цієї справи на ту обставину, що: у провадженні головуючого у цій справі (суддя Корсун В.Л.) справа перебуває із 10.03.20; тривалий час розгляду справи мав (має) місце у зв`язку із призначенням експертиз судом першої та апеляційної інстанцій, а також оскарженням до вище стоячих судів процесуального рішення у справі судів першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст.ст. 4, 42, 46, 74, 76, 77, 86, 136, 137, 140, 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені заяви без номеру від 18.05.20 представника АТ "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті" (Турецька республіка) про забезпечення позову відмовити.

Копію цієї ухвали надіслати на адресу учасників справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею - 25.05.2020.

Ухвалу про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Згідно з вимогами ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 261 цього Кодексу.

Суддя В.Л. Корсун