ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року Справа №902/946/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючий суддя Дужич С.П.,

суддя Миханюк М.В.,

суддя Саврій В.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення господарського суду Вінницької області від 30 січня 2020 року, суддя Маслій І.В., повний текст складено 06 лютого 2020 року, у справі

за позовом Дочірнього підприємства "КозятинськийРайагроліс" ВОКСЛП "Віноблагроліс"

до Фізичної особи-підприємця Поперешняка Геннадія Анатолійовича

про стягнення 27089,42 грн.

Заяв про відвід суддів не заявлялось.

ВСТАНОВИВ:

12 листопада 2019 року, ДП "КозятинськийРайагроліс" ВОКСЛП "Віноблагроліс" звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом до ФОП Поперешняка Г.А. про стягнення 27 089,42 грн., з яких: 15 361,40 грн. - основний боргу, 10 268,69 грн. - інфляційних втрат та 1 459,33 грн. - 3% річних, з тих підстав, що відповідач допустив заборгованість за Договорами №22 від 01 липня 2015 року та №1 від 04 січня 2016 року.

30 січня 2020 року, рішенням господарського суду Вінницької області було частково задоволено позов ДП "Козятинський Райагроліс" ВОКСЛП "Віноблагроліс" до ФОП Поперешняка Г.А. про стягнення 27 089,42 грн. та стягнуто з відповідача на користь позивача 15 361,40 грн. - основного боргу, 1 459,33 грн. - 3% річних, 6 099,92 грн. - індексу інфляції та 1 625,00 грн. - судового збору, а в частині стягнення 4 168,92 грн. - індексу інфляції відмовлено.

ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального і процесуального права, оскільки на момент пред`явлення позову ФОП Поперешняк Г.А. припинив підприємницьку діяльність, даний позов повинен був бути пред`явлений в порядку цивільного судочинства до Вінницького міського суду.

Також, зазначає, що відповідач не брав участі у розгляді справи, через те що не був проінформований про час і місце розгляду справи, а на час надсилання судових повісток перебував у м. Краматорськ та Часів Яр Донецької області, приймаючи участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, що підтверджує довідкою від 26 грудня 2019 року.

Крім того, зазначає, що ТТН №0000366 та ТТН №0000367 від 31 липня 2015 року на загальну суму 18 172,80 грн. ним не підписувались і не отримував зазначений в них товар (лісоматеріали).

Разом з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 просить суд призначити судову почеркознавчу експертизу на вирішення якої поставити питання:

- Чи виконано підпис від імені особи ( ОСОБА_1 ) у документі (товаротранспортна накладна №0000366 від 31 липня 2015 року) тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою?

- Чи виконано підпис від імені особи ( ОСОБА_1 ) у документі (товаротранспортна накладна №0000367 від 31 липня 2015 року) тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою?

ДП "КозятинськийРайагроліс" ВОКСЛП "Віноблагроліс", у своєму відзиві на апеляційну скаргу, вважає подану апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм матеріального і процесуального права, оскільки зобов`язання відповідача за господарськими Договами №22 від 01 липня 2015 року та №1 від 04 січня 2016 року, у зв`язку з втратою ним статусу як ФОП, не припинились, а суд першої інстанції дійшов правильного висновку про належність спору до господарської юрисдикції.

Таку ж позицію підтримує Велика Палата Верховного Суду України - "Спори щодо зобов`язань ФОП, яка на дату подання позову втратила такий статус, перед іншими юрособами розглядаються в порядку господарського судочинства" (ВСВП №127/23144/18 від 09 жовтня 2019 року).

Додатково зазначає, що з 15 грудня 2019 року (момент повернення з зони бойових дій, згідно даних довідки відповідача) господарським судом Вінницької області, до моменту ухвалення рішення (30 січня 2020 року) було проведено 3 з 4 судових засідань, які відповідачем були проігноровані відповідачем без поважних причин.

Відповідач вказує свою адресу як м. Вінниця, вул. Талалахіна, 5, 65, натомість позивачу та судам (як першої так і апеляційної інстанцїї) відома лише адреса: АДРЕСА_1 , доказів, які б підтверджували факт проживання за іншою адресою відповідачем не подано.

Щодо заявленої експертизи, то зазначає, що на його переконання, в матеріалах справи містяться докази, які підтверджують факт підписання договору, поставки лісопродукції та часткової її оплати.

Так, не наводячи аргументів, відповідач заперечує факт підписання декількох ТТН, але факт отримання лісонродукції за ТТН №0000366 від 31 липня 2015 року підтверджується Сертифікатом про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів для забезпечення експортних операцій,

Видача такого сертифікату доводить факт подальшої реалізації ФОП Поперешняк Г.А. лісопродукції. Більше того, видачі Сертифікату передував запит начальника управління Вінницького обласного управління тисового та мисливського господарства А.О. Бондаря, на який позивач надавав відповідь №40 від 14 квітня 2016 року.

Крім того, беззаперечним залишається факт часткової оплати здійсненої відповідачем.

Тому, не вбачає необхідності у призначення заявленої апелянтом експертизи.

13 квітня 2020 року, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду було відкрито провадження за скаргою ОСОБА_1 та призначено розглядати її без виклику сторін в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами через те, ціна позову складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Також, встановлено позивачу строк у 10 днів з дня отримання даної ухвали, протягом якого може бути подано письмовий відзив на апеляційну скаргу.

ДП "КозятинськийРайагроліс" ВОКСЛП "Віноблагроліс", згідно ст. 165 ГПК України, скористалось своїм правом на подання відзиву, у строк встановлений ухвалою від 13 квітня 2020 року та 24 квітня 2020 року надіслалао відзив на адресу суду і Поперешняк Г.А. (повідомлення №833), відповіді на відзив (ст. 166 ГПК України) до суду не подав.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

01 липня 2015 року, між ДП "КозятинськийРайагроліс", як продавцем, та ФОП Поперешняк Г.А., як покупцем, було укладено Договір купівлі-продажу №22, відповідно до умов якого продавець зобов`язується відпустити лісопродукцію, а покупець прийняти, згідно діючих цін станом на момент оплати. (а.с.11)

04 січня 2016 року, Між ДП "КозятинськийРайагроліс", як продавцем, та ФОП Поперешняк Г.А., як покупцем, було укладено Договір купівлі-продажу №1, відповідно до умов якого продавець зобов`язується відпустити лісопродукцію, а покупець прийняти, згідно діючих цін станом на момент оплати. (а.с.12)

Згідно розділу 2 Договорів, плата за договором здійснюється по передоплаті.

Розділом 3 Договорів визначено, що у випадку невиконання зобов`язань за даними договорами однією із сторін вона несе відповідальність відповідно до чинного законодавства.

Даній договори набувають чинності з моменту їх підписання. Усі інші умови - не передбачені даними договорами, підлягають керівництву чинним законодавством (розділ 4 Договорів).

Позивачем було відпущено лісопродукції за товарно-транспортними накладними.:

- №0000333 від 08 липня 2015 року на 11 324,80 грн.;

- №0000366 від 31 липня 2015 року на 9 232,00 грн. ;

- №0000367 від 31 липня 2015 року на 8 940,80 грн. ;

- №000580 від 17 березня 2016 року на 7498,70 грн.;

- №000615 від 27 квітня 2016 року на 10 290,48 грн.;

- №000616 від 04 травня 2016 року на 8681,60 грн.;

- №000675 від 29 липня 2016 року на 13 765,33 грн.;

- №000676 від 29 липня 2016 року на 4 097,69 грн.;

- №000716 від 01 вересня 2016 року на 8 054,40 грн.;

- №000721 від 02 вересня 2016 року на 3 625,60 грн., а всього на загальну суму 85 511,40 грн. (а.с.13-24)

Також, позивачем додано до матеріалів справи меморіальні ордери і платіжні доручення, якими відповідач провів розрахунок за поставлений, частково, на загальну суму 70 150,00 грн.:

- №2PL712685 від 30 грудня 2015 року на 9 900,00 грн., призначення платежу "Оплата зг рах від 30.12.2012 Р ЗА Лісопродукцію, ФОП Поперешняк ГА";

- №2PL521984 від 20 січня 2016 року на 20 000,00 грн., призначення платежу "ЗА Лісопродукцію ЗГ №4 від 20.01.2016, ОСОБА_1 ";

- №1 від 29 січня 2016 року на 20 000,00 грн., призначення платежу "ЗА Лісопродукцію ЗГ. ДОГ . №1 від 04.01.2016Р";

- №2PL518772 від 26 квітня 2016 року на 10 520,00 грн., призначення платежу "ЗГ.ДОГ. №22 від 01.07.2015Р";

- №2PL682674 від 29 квітня 2016 року на 10 000,00 грн., призначення платежу "ЗГ.ДОГ. №22 від 01.07.15, ФОП Поперешняк". (а.с. 25-29)

26 вересня 2019 року, ДП "КозятинськийРайагроліс" ВОКСЛП "Віноблагроліс" звернулося до ФОП Поперешняка Г.А. з претензією №103 про сплату заборгованості у розмірі 15 361,40 грн. (а.с.30)

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, на час укладення спірних договорів ОСОБА_1 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ):

- з 08 серпня 2008 року по 23 жовтня 2015 року (запис про припинення підприємницької діяльності №3031766);

- з 14 грудня 2015 року по 31 липня 2018 року (запис про припинення підприємницької діяльності №2053006).

12 листопада 2019 року, ДП "КозятинськийРайагроліс" ВОКСЛП "Віноблагроліс" звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом до ФОП Поперешняка Г.А. про стягнення 27 089,42 грн., з яких: 15 361,40 грн. - основний боргу, 10 268,69 грн. - інфляційних втрат та 1 459,33 грн. - 3% річних. (а.с.3-5)

В період з 13 листопада по 15 грудня 2019 року, згідно довідки від 26 грудня 2019 року №350/119/1/2139/пс про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, Поперешняк Г .А. брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.

30 січня 2020 року, рішенням господарського суду Вінницької області було частково задоволено позов ДП "Козятинський Райагроліс" ВОКСЛП "Віноблагроліс" до ФОП Поперешняка Г.А. про стягнення 27 089,42 грн. та стягнуто з відповідача на користь позивача 15 361,40 грн. - основного боргу, 1 459,33 грн. - 3% річних, 6 099,92 грн. - індексу інфляції та 1 625,00 грн. - судового збору, а в частині стягнення 4 168,92 грн. - індексу інфляції відмовлено. (а.с.88-92)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

В силу ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 липня 2015 року та 04 січня 2016 року між ДП "КозятинськийРайагроліс", як продавцем, та ФОП Поперешняк Г.А., як покупцем, було укладено договори купівлі-продажу №22 та №1, відповідно, за умовами яких продавець зобов`язався продати лісо продукцію покупцю, а покупець прийняти її та оплатити, згідно діючих цін станом на момент оплати.

ДП "КозятинськийРайагроліс", звертаючись з позовом про стягнення з відповідача 15 361,40 грн. - суми основного боргу за поставками по Договорах №22, №1, 3% річних та інфляційних втрат, у зв`язку з порушенням обов`язку оплати цих поставок, посилається на те, що підприємством, у виконання вищезазначених Договорів було відпущено ФОП Поперешняку А.Г. лісопродукції на 85 511,40 грн., проте останній сплатив лише 70 150,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовує наявністю в матеріалах справи товаро-транспортних накладних, за якими підприємець отримував лісопродукцію, меморіальними ордерами та платіжними дорученнями, згідно яких останній цю продукцію оплачував.

Вивчаючи зазначені докази (товарно-транспортні накладні, меморіальні ордери та платіжні доручення) судовій колегії не вдалось встановити їх повну приналежність саме до господарської діяльності, направленої сторонами на виконання договорів, які стали підставою звернення з даним позовом.

Так, усі товарно-транспортні накладні не містять посилань на спірні договори, а призначення платежів у документах, якими підтверджуються оплати поставок, лише частково містять інформацію, з якої судова колегія може припустити, що даними коштами оплачувались спірні поставки.

Так, лише меморіальні ордери №2PL521984 від 20 січня 2016 року на 20 000,00 грн., №2PL518772 від 26 квітня 2016 року на 10 520,00 грн., №2PL682674 від 29 квітня 2016 року на 10 000,00 грн., у графі "призначення платежу" містять дані за якими можна ідентифікувати, що відображені у них кошти, направлені на оплату відповідачем продукції, відпущеної йому за спірними договорами ("ЗА Лісопродукцію ЗГ №4 від 20.01.2016, "ЗГ.ДОГ. №22 від 01.07.2015Р", "ЗГ.ДОГ. №22 від 01.07.15 ", відповідно). Знову ж таки, за цими документами неможливо встановити за які саме поставки перераховувались ці кошти.

Стосовно інших меморіальних ордерів і платіжних доручень, то документи, на підставі яких були сплачені кошти за цими платіжками, у матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, судова колегія зазначає, що відповідно до ч.1 ст.75 ГПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

ФОП Поперешняк А.Г., підтверджує наявність між ним і ДП "КозятинськийРайагроліс" господарських правовідносин стосовно купівлі-продажу лісопродукції, в тому числі, і на підставі договорів №22 від 01 липня 2015 року і №1 від 04 січня 2016 року та те, що купівля лісопродукції за переважною більшістю товаро-транспортних накладних справді мала місце на підставі цих договорів і оплати, приведені позивачем, також здійснювались за цю продукцію.

Проте, категорично заперечує проти, що ним приймалась лісопродукція, відображена у накладних: - №0000366 від 31 липня 2015 року на 9 232,00 грн. та - №0000367 від 31 липня 2015 року на 8 940,80 грн. і боржником себе на вказану суму не вважає.

Таким чином, зважаючи на дані обставини, судова колегія вважає за необхідне зазначити.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію. Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

За приписами ч.ч.1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які повинні мати такі обов`язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, первинний документ має містити відомості про господарську операцію, тобто підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Відповідно до п.2.4. "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24 травня 1995 року (надалі - Положення №88), первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ; назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Підпунктом 2.5 п.2 Положення №88 передбачено, що документ має бути підписаний особисто, і підпис може бути скріплений печаткою.

Відповідно до "Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні", затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14 жовтня 1997 року, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання ТМЦ, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухобліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Товарно-транспортна накладна, як первинний документ, який дає право на врахування вартості ТМЦ у складі витрат, повинна відповідати вимогам, викладеним у ч.ч.1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", також і в частині зазначення посад осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення та здійснення особистого підпису або інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В той же час, на товарно-транспортних накладних №0000366 і №0000367 від 31 липня 2015 року вчинено підписи без зазначення особи, яка їх зробила, а тому врни не можуть бути первинними бухгалтерськими документами та підтверджувати господарську операцію і, відповідно, бути доказом продажу ФОП Поперешняку А.Г. зазначеного в них товару.

З урахуванням вищенаведеного, у суду відсутні підстави проводити почеркознавчу експертизу.

Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки у матеріалах справи відсутні достатні докази заборгованості відповідача перед позивачем за товар, реалізований/прийнятий за товарно-транспортними накладними №0000366 і №0000367 від 31 липня 2015 року, у позові про стягнення 15 361,40 грн. - основного боргу слід відмовити, а рішення суду першої інстанції в цій частині - скасувати.

Так само, слід відмовити у стягненні з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, оскільки ці вимоги є похідними від вимог про стягнення боргу, а, оскільки відсутній факт порушення грошового зобов`язання, то відсутня відповідальність за його порушення у вигляді стягнення 1 459,33 грн. - 3% річних та 6 099,92 грн. - інфляційних втрат, тому рішення і в цій частині, також, підлягає скасуванню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю чи частково скасувати судове рішення та прийняти нове рішення.

Місцевим господарським судом при винесенні рішення не було враховано дані обставини, що призвело до помилкового висновку про задоволення даного позову, а тому колегія суддів, виходячи з приписів п.2 ч.1 ст. 275 ГПК України, , дійшов висновку про скасування рішення господарського суду та про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Щодо посилання апелянта на те, що розгляд даного спору не підвідомчий господарському суду тому, що відповідач на час звернення до суду не є фізичною осіб-підприємцем з 31 липня 2018 року, колегія суддів зазначає, що за приписами ст. 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно з законом не може бути звернено стягнення.

Згідно статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, ст. 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею, як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Таким чином, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, які виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача з втратою його статусу, як ФОП, не припинились, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про належність спору до господарської юрисдикції.

Зазначену позицію виклала Палата Верховного Суду України у своїй постав нові від 09 жовтня 2019 року (справа №127/23144/18), де зазначила, що спори щодо зобов`язань ФОП, яка на дату подання позову втратила такий статус, перед іншими юридичними особами розглядаються в порядку господарського судочинства".

Безпідставними є і посилання на те, що суд не вжив усіх необхідних заходів для повідомлення його про наявність даної справи, оскільки судові повістки надходили відповідачу за адресою: АДРЕСА_2 , яка вказана, як місцезнаходження фізичної особи-підприємця у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Доказів, які б підтверджували факт проживання за іншою адресою відповідачем не надано. Копії паспорту, з відміткою місця реєстрації відповідач не надав.

Європейський суд з прав людини у справах "Серявін та інші проти України" і "Трофимчук проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (довід). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Тому, інші заперечення, викладені у апеляційний скарзі, також не знайшли свого підтвердження під час їх розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Згідно ст.ст. 74, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

На підставі наведеного, ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази, надані сторонами, перевіривши об`єктивність прийняття рішення судом першої інстанції, судова колегія приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити, рішення господарського суду Вінницької області скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ДП "КозятинськийРайагроліс" ВОКСЛП "Віноблагроліс" до ФОП Поперешняка Г.А. про стягнення 27 089,42 грн., з яких: 15361,40 грн. - сума основного боргу, 1459,33 грн. - 3% річних та 10268,69 грн. - інфляційних втрат.

Також, скасуванню підлягає додаткове рішення Господарського суду Вінницької області від 17 лютого 2020 року, у даній справі, як похідне, яким було частково задоволено заяву адвоката Савченко І.А. від 03 лютого 2020 року та стягнуто з ФОП Поперешняка Г.А. на користь ДП "КозятинськийРайагроліс" ВОКСЛП "Віноблагроліс" 2 538,32 грн. - витрат на професійну правничу допомогу, оскільки в задоволенні заявлених позивачем вимогах про стягнення 27 089,42 грн., з яких: 15361,40 грн. - сума основного боргу, 1459,33 грн. - 3% річних та 10268,69 грн. - інфляційних втрат було відмовлено.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги у сумі 2 102,00 грн. (квитанція ПриватБанку №TS211574 від 04 березня 2020 року), у зв`язку з її задоволенням, на підставі ст.ст. 129, 282 ГПК України, підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Відповідач не позбавлений права звернутися до суду клопотанням про повернення 938,50 грн. - зайво сплаченого судового збору за квитанцією ПриватБанку №TS211574 від 04 березня 2020 року.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити.

Рішення Господарського суду Вінницької області від 30 січня 2020 року, у справі №902/946/19 - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Стягнути з Дочірнього підприємства "КозятинськийРайагроліс" ВОКСЛП "Віноблагроліс" (; 22109, Вінницька обл., с. Козятин, вул. Жовтнева, 153 - юридична адреса; 22100, Вінницька обл., м. Козятин, вул. П.Орлика, 10 фактична адреса) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) 2 102,00 (дві тис. сто дві) грн. - судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на підставі п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.

Матеріали справи №902/946/19 повернути Господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Миханюк М.В.