ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2020м. ДніпроСправа № 904/280/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., розглянувши справу

за позовом Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", м. Нікополь, Дніпропетровська область

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Київ, в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

про стягнення вартості відповідальної недостачі в сумі 34 969,59 грн.

Без виклику (повідомлення) учасників

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення вартості відповідальної недостачі в сумі 34 969,59 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю обставин, що свідчать про несхоронність перевізником (відповідачем) вантажу при його перевезенні, у зв'язку з чим позивачу завдана шкода у вигляді вартості відповідальної недостачі в сумі 34 969,59 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

04.02.2020 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував та заявив клопотання про застосування строку позовної давності до вимог, зазначених у позовній заяві від 03.01.2020 № 37-7578/4016, та наслідків позовної давності.

Відповідач вказав, що відповідно до статті 136 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457, позови до залізниць можуть бути подані у 6-місячний термін, який обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту, а саме - з дня видачі вантажу - з приводу відшкодування за недостачу вантажу (підпункт а абзацу 2 ст. 134 Статуту).

Відповідач у відзиві на позов зазначив, що видача вантажу за всіма накладними відбувалася в період з 05.04.2019 по 03.05.2019. При цьому, позов датовано 03.01.2020, отже позивачем заявлено позовні вимоги за межами 6-місячного терміну, встановленого Статутом залізниць України.

18.02.2020 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій заперечував проти тверджень відповідача та зазначив, що положення Статуту залізниць, які регулюють початок перебігу позовної давності для відшкодування збитків, що виникли у зв'язку з нестачею вантажу при перевезенні залізничним транспортом суперечать як спеціальній нормі - закону, а саме ст.315 ГК України, так і загальній - ч.3 ст.925 ЦК України. Спеціальна норма, а саме ч.5 ст.315 ГК України встановлює шестимісячний строк для пред'явлення позовів, що випливають з перевезення, лише перевізником до вантажовідправника та вантажоодержувачів.

За твердженням позивача, спеціальна норма, а саме ст. 315 ГК України не містить приписів щодо позовної давності та початку її перебігу у випадках, коли претензія у відповідності до ч.ч.1 та 2 ст.315 ГК України перевізнику не пред'являлася.

Позивач зазначає, що приписи ч. 1 ст.223 ГК України щодо строків реалізації господарсько-правової відповідальності згідно яких, при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочений строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом у питаннях щодо позовної давності та її перебігу в спорах з відшкодування збитків, спричинених нестачею вантажу при перевезенні залізничним транспортом, необхідно керуватися ч. 3 ст.925 ЦК України, згідно якої, до вимог, які випливають із договору перевезення вантажу застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

На підставі викладеного, позивач вважає, що застосування до спірних правовідносин положень пунктів 134, 136 Статуту залізниць в частині, що суперечать ГК України та ЦК України, є помилковим.

Ухвалою від 05.03.2020 зупинено провадження у справі №904/280/20 до ухвалення рішення об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зі справи №905/487/19.

04.05.2020 позивач надав до суду клопотання про поновлення провадження, яке обґрунтовано тим, що 04.03.2020 року об'єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду по справі № 905/487/19 винесла постанову, якою касаційну скаргу ПрАТ "МК "Азовсталь" задоволено.

Ухвалою від 07.05.2020 поновлено провадження у справі.

14.05.2020 відповідач надав до суду пояснення, в яких зазначив, що строк позовної давності в цій справі має обраховуватись відповідно до ч. 5 ст. 315 ГК України.

Відповідач вважає, що шестимісячний строк для звернення до суду з цим позовом розпочався з дня, наступного за складанням відповідних комерційних актів, тобто в період з 05.04.2019 по 03.05.2019 та відповідно, сплив, оскільки позивач з цим позовом звернувся до 03.01.2020, тобто після спливу строку позовної давності.

Також відповідач зазначає, що ст. 315 ГК України врегульовано правовідносини на випадок звернення до перевізника з претензією, яка в спірному випадку не заявлялась, в той час як за приписами ст. 130 Статуту залізниць України пред'явленню залізниці позов, який випливає із цього Статуту, може передувати пред'явлення до неї претензії.

Щодо твердження позивача відносно розрахунку постачальником ціни товару на дату відвантаження продукції, відповідач звертає увагу на те, що відповідно до правової позиції ВС від 14.01.2020 по справі № 910/5280/19 дійсна вартість вантажу може встановлюватись на підставі довідки вантажовідправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантаж, тобто саме відправник повинен засвідчити вартість вантаж, за яку залізниця несе відповідальність, надання до суду документів щодо вартості і кількості відправленого вантажу іншими особами крім вантажовідправника чинне законодавство не передбачає.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв'язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд прийшов до наступних висновків.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ.

Предметом доказування у даній справі є встановлення факту втрати частини вантажу відповідачем при перевезенні та правильності нарахування суми заборгованості за нестачу вантажу.

Як вбачається з матеріалів справи, за залізничними накладними 48906606, 49378748, 49455322, 49530579 (досильна), 45742939 (досильна), 49455322 (а.с. 14, 18, 22, 23, 26, 27, 28, 32) від вантажовідправників (ПрАТ "МК "Азовсталь" та ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод") на адресу Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" (далі - позивач) 13, 26, 28 квітня 2019 та 01, 05 травня 2019 року надійшла коксова продукція у вагонах №№ 55616809, 53528931, 60034931, 55841480, 53598249.

Згідно п. 2.1. Правил оформлення перевізних документів, накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу. Яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Зазначені вагони видані позивачу зі складанням комерційних актів №№ 466001/125 від 13.04.2019, № 466001/136 від 26.04.2019, № 466001/147 від 28.04.2019, № 460005/644/166 від 01.05.2019, № 466001/171 від 05.05.2019. Під час видачі вантажу з перевіркою, була встановлена вагова недостача продукції.

В комерційному акті № 466001/125 від 13.04.2019 (а.с. 13) зазначено, що на підставі акту загальної форми № 1130 станції Нікополь. При комісійному зважуванні, перевірки тари після вивантаження вагону, на 100 т тензометричних вагонних вагах одержувача, перевірених органами Держстандарту 20.07.2018, виявлено менше проти документа на 3 150 кг відсіву коксу доменного, який у вагоні вміститися міг. По документу - завантажено до повної місткості, вантаж у вологому стані, маркування проведено вапном.

У дійсності, навантаження згідно акту загальної форми № 1130 станції Нікополь, нижче бортів 30 см, розрівняне, вантаж маркований, крім наявного поглиблення над 4, 5, 6 люками довжиною 450 см, шириною 200 см, глибиною 20 см. Вагон бездверний, люка були закриті, течі вантажу не було. З моменту прибуття до комісійного зважування, вагон знаходився під охороною чергових прийомоздавальників, були повідомлені ГУНП м. Нікополь Санжировська, ВОХР Апостолове Кушнір. Комісійне зважування, перевірку тари після вивантаження, з зупинкою без роз'єднання, проводили прийомоздавальники Косенко, Толстая, представники одержувача Бохан, Бушева, ГУНП м. Нікополь Юртаєв, заст. ДС Гулега. Зважування проводилось двічі, нестача вантажу підтвердилась. За штатним розкладом начальник вантажного району не передбачений.

В комерційному акті № 466001/136 від 26.04.2019 (а.с. 17) зазначено, що на підставі акту загальної форми № 48014 станції Покровськ. При комісійному зважуванні, на 100 т тензометричних вагах одержувача, перевірених органами Держстандарту 20/07-18 р, виявлено менше проти документа на 1450 гк горішка коксового, який у вагоні вміститися міг. По документу - горішок коксовий вологий, вантаж маркований по центу смугою шириною 400-600 мм вздовж вагона вапном.

У дійсності, навантаження згідно акту загальної форми № 48014 станції Покровськ, вище бортів 20 см, рівномірне , вантаж маркований повздовжньою смугою по центру вздовж довжини, що згідно документу, крім наявного поглиблення над 1, 2 люками довжиною 230 см, шириною 280 см, глибиною 50 см. Вагон бездверний, люка були закриті, течі вантажу не було. З моменту прибуття до комісійного зважування, вагон знаходився під охороною чергових прийомоздавальників, були повідомлені ГУНП м. Дніпро Шабохиня, ВОХР Апостолове Назин. Комісійне зважування, з зупинкою без роз'єднання, проводили прийомоздавальник Толстая, представник одержувача Марченко, ГУНП м. Нікопорль Юртаєв, в.о. заст. ДС Щербини. Зважування проводилось двічі, нестача вантажу підтвердилась. За штатним розкладом начальник вантажного району не передбачено.

Також в комерційному акті № 466001/147 від 18.04.2019 (а.с. 21) зазначено, що на підставі акту загальної форми № 48016 станції Покровськ. При комісійному зважуванні вагона прибувшого по досилці 45385044 Чапліно, до основної відправки вказаної на звороті цього акту, на 100 т тензометричних вагонних вагах одержувача, перевірених органами Держстандарту 20/07-18 р, виявлено менше проти документа на 1450 гк горішка коксового, який у вагоні вміститися міг. По документу вантаж маркований по центру повздовжньою смугою, шириною 400-600 мм вздовж вагона вапном.

У дійсності, навантаження згідно акту загальної форми № 48016 станції Покровськ, рівномірне вище бортів 45 см, згідно документу маркований повздовжньою смугою по центру вапном вздовж довжини вагона, крім наявного поглиблення над 6 люком довжиною 400 см, шириною 120 см, глибиною 20 см. На на поверхні вантажу сліди ходіння. Вагон бездверний, люка закриті, течі вантажу не було. З моменту прибуття до комісійного зважування, вагон знаходився під охороною чергових прийомоздавальників, були повідомлені ГУНП м. Дніпро Бондаренко, ВОХР Апостолове Литвинчук. Комісійне зважування, з зупинкою без роз'єднання, проводили прийомоздавальник Скорик, представник одержувача Марченко, ГУНП м. Нікополь Юртаєв, в.о. заст. ДС Щербини. Зважування проводилось двічі, нестача вантажу підтвердилась. За штатним розкладом начальник вантажного району не передбачений.

В комерційному акті № 46005/644/166 від 01.05.2019 (а.с. 24-25) зазначено, що на підставі актів загальної форми № 33440 від 28.04.2019 станцією Покровськ, № 33377, № 41836 від 01.05.2019 станції Запоріжжя Ліве проведено контрольне зважування вагону прибувшего досильною накладною, вказаною на лицьовій стороні цього акту до основної накладної 49455322 станції Авдіївка, на справних електронних вагонних вагах станції Запоріжжя Ліве № 87 державна повірка 10.12.2018 приймальнико поїздів Остапчук, у присутності заступника начальника станції Тетери О.М. Згідно перевізного документу у вагоні 55 841480 значиться тара 23 400 кг, нетто 41 950 кг. Фактично брутто 63350 кг, тара з документу 23 400 кг, нетто 39 950 кг, що менше документу на 2 000 кг. В комерційному відношенні навантаження вище рівня бортів 10см. Вантаж маркований однією повздовжньою смугою вапном, що відповідає перевізному документу. Над 7 люком порушене маркування, виїмка довжиною 150 см, шириною 280 см, глибиною 40 см над 5-6 люками порушене маркування, виїмка довжиною 300 см, шириною 130 см, глибиною 30-40 см. Відсутній вантаж у вагоні поміститися міг. В технічному відношенні вагон справний, бездверний, люка закриті, просипання вантажу немає . Зав. вантажного двору за штатним розглядом відсутній.

В позовній заяві зазначено, що в акті № 466001/171 від 05.05.2019 (а.с. 31) вказано, що на підставі комерційно акту № 460005/645 станції Запоріжжя Ліве. При комісійному зважуванні вагона прибувшого по досилці 45742947 Запоріжжя Ліве, на 100т тензометричних вагонних вагах одержувача, перевірених органами Держстандарту 20/07-18р., виявлено менше проти документа на 1500 кг горішка коксового, який у вагоні вміститися міг. По документу - горішок коксовий вологий, вантаж маркований по центру смугою шириною 400-600 мм вздовж вагона вапном.

У дійсності, навантаження згідно комерційного акту № 460005/646 станції Запоріжжя Ліве, від рівня бортів до вище рівня бортів 10 см, не рівномірне, вантаж маркований однією повздовжньою смугою вапном, що відповідає перевізним документам, крім наявного поглиблення на 1-м люком довжиною 100 см, шириною 140 см, глибиною 40 см. Вагон бездверний, люка закриті, течі вантажу не було. З моменту прибуття до комісійного зважування, вагон знаходився під охороною чергових прийомоздавальників, були повідомлені ГУНП м. Дніпро Маркова, ВОХР Апостолове Кушнір. Комісійне зважування, з зупинкою без роз'єднання, проводили прийомоздавальник Дорошенко, представник одержувача Бушева, ГУНП м. Нікополь Юртаєв, в.о. заст. ДС Щербини. Зважування проводилось двічі, нестача вантажу підтвердилась. За штатним розкладом начальник вантажного району не передбачений".

Отже, зазначеними комерційними актами встановлено, що при контрольному зважуванні вагонів на справних 100-тонних тензометричних вагах, виявлено, що маса вантажу у даних вагонах не відповідає масі, вказаній відправником у накладних.

Звертаючись до суду позивач зазначає, що з врахуванням норми природної втрати під час перевезення, яка згідно п. 27 Правил видачі вантажів у вологому стані складає - 2%, нестача вантажу складає:

-у вагоні №55616809 становить 1,825 т на суму 14 061,60 грн.,

-у вагоні №53528931 - 0,416 т - 3 912,04 грн.,

-у вагоні №60034931 - 0,439 т - 4 128,32 грн.,

-у вагоні № 55841480 - 0,921т - 8 612,71 грн.,

-у вагоні №53598249 - 0,455 т - 4 254,92 грн.

Загальна вартість недостачі, з урахуванням норми природної втрати складає всього 34 969,59 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з наступного.

Статтею 114 Статуту передбачено, що недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення. Загальна сума відшкодування збитку за не збережений вантаж в усіх випадках не може перевищувати суми, яка сплачується за повністю втрачений вантаж.

Оскільки спірні вагони з вугіллям кам'яним були прийняті залізницею для перевезення без зауважень до вантажовідправника, відповідно до положень ст. 110 Статуту залізниці України відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі вантажоодержувачу, покладається на залізницю.

Відповідно до пункту 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто; При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.

Отже, з урахуванням норми природної втрати (2 %), відповідальна недостача вугілля (у вологому стані) під час перевезення складає:

- у вагоні №55616809 становить 1,825 т на суму 14 061,60 грн.,

- у вагоні №53528931 - 0,416 т - 3 912,04 грн.,

- у вагоні №60034931 - 0,439 т - 4 128,32 грн.,

- у вагоні № 55841480 - 0,921т - 8 612,71 грн.,

- у вагоні №53598249 - 0,455 т - 4 254,92 грн.

Згідно зі статтею 924 Цивільного кодексу України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало; перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

У відповідності до частин 1-3 статті 314 Господарського кодексу України, перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини; у транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника; за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Статтею 23 Закону України від 04.07.1996 №273/96-ВР "Про залізничний транспорт" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України; перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України; за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Згідно статті 110 Статуту, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству; обов'язки збереження, супроводження та охорони особливо цінних та небезпечних вантажів, перелік яких встановлюється Правилами, покладаються на відправника.

Відповідно до статті 31 Статуту залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери; оскільки незбереження вантажу може бути наслідком як технічної несправності вагона або контейнера, так і їх непридатності для перевезення певного вантажу (тобто у комерційному відношенні), то господарським судам у вирішенні спорів слід розмежовувати відповідні поняття; вагон (контейнер) може бути цілком справним, але таким, що не забезпечить збереження якості певного вантажу, наприклад, має стійкий запах, що впливає на завантажені до нього продовольчі товари; саме в такому випадку йдеться про непридатність вагона (контейнера) у комерційному відношенні; згідно з зазначеною статтею Статуту придатність вагона чи контейнера для перевезення відповідного вантажу у комерційному відношенні визначається відправником або залізницею, якщо вона здійснює завантаження; отже, якщо псування вантажу є наслідком комерційної несправності вагона (контейнера), відповідальність за це несе той, хто завантажив продукцію у вагон (контейнер); у випадках, коли під завантаження подано несправний за своїм технічним станом вагон або контейнер, відправник повинен відмовитись від їх використання; якщо він цього не зробив, відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталися внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на відправника; винятки з цього правила можуть мати місце тоді, коли з матеріалів справи вбачається, що технічна несправність мала прихований характер або виникла у процесі перевезення вантажу; прихованими є такі технічні несправності, які не могли бути виявлені відправником під час звичайного огляду вагону або контейнера; у такому разі відповідальність за незбереження вантажу покладається на залізницю; якщо незбереження вантажу сталося внаслідок того, що вагон чи контейнер поряд з прихованими несправностями або з несправностями, які виникли під час транспортування, мали ще й такі, які могли бути виявлені до завантаження, господарський суд може вирішити питання про покладення відповідальності як на залізницю, так і на відправника; для правильного вирішення питань щодо відповідальності за незбереження вантажу внаслідок технічної несправності рухомого складу господарський суд повинен провести досконале дослідження не тільки комерційного акта, але й акта про технічний стан вагону або контейнера і дати їм відповідну оцінку (пункт 3.9 роз'яснень Вищого господарського суду України №04-5/225 від 29.09.2008 "Про внесення змін та доповнень до роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею").

Відповідно до частин 1, 2 статті 114 Статуту, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме:

- за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі;

- за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості; - за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість;

Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Загальні підстави для відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала; при цьому особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до статті 130 Статуту право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів мають у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу - одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

З урахуванням викладеного відповідальність за вагову недостачу вантажу у спірних вагонах слід покласти на відповідача.

Суд не приймає заперечення відповідача щодо пропуску строку позовної давності та викладені у поясненнях від 13.05.2020 відносно то, що ст. 315 ГК регулює питання, що на випадок звернення до перевізника з претензією, яка в спірному випадку не заявлялась, в той час як за приписами ст. 130 Статуту залізниць України пред'явленню залізниці позову, який випливає із цього Статуту, може передувати пред'явленню до неї претензії, у зв'язку з наступним.

Положення ст.ст. 134, 136 Статуту залізниць України підлягають застосуванню у системному зв`язку з положенням ст. 315 ГК України і таким чином, що строк позовної давності починає свій перебіг з дня одержання відповіді на претензію позивача або з дня закінчення строку, встановленого ч. 3 ст. 315 ГК України для відповіді на претензію.

Враховуючи, що дотримання претензійного порядку не є обов`язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності, в розумінні цієї норми ГК України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред`явлення претензії і строку її розгляду (ч.ч. 2, 3 ст. 315 ГК України) незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника.

Отже, шестимісячний термін для пред`явлення даного позову до залізниці має обраховуватись упродовж 6 місяців, після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії та 3-місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію, що узгоджується з положеннями ст. 315 Господарського кодексу України та ст.ст. 134, 136 Статуту залізниць України, оскільки визначений законом строк, в межах якого особа має право звернутися з позовом до суду, не може поглинатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України у справі №10-26/166-10-4300 від 19.04.2012, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема у справі № 905/729/18 від 11.04.2019 , у справі №910/11614/18 від 13.08.2019, у справі №905/2303/18 від 10.09.2019.

Судом встановлено відсутність відомостей щодо звернення позивача до відповідача з претензією про відшкодування вартості нестачі спірного вантажу, що у даному випадку не впливає на порядок обчислення позовної давності, оскільки, як зазначено вище, визначений законом строк, в межах якого особа має право звернутися з позовом до суду, не може поглинатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору.

Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 04.03.2020 У справі № 905/487/19.

Щодо зауваження відповідача стосовно накладної № 49455322, суд зазначає, що вказана накладна є досильною накладною до основної накладної № 49530579, про що зазначено в графі № 20.

Заперечення відповідача стосовно відсутності у матеріалах справи накладної № 45811197, на яку позивач посилається у своїй позовній заяві, судом не приймаються, оскільки позивач у відповіді на відзив пояснив, що при складанні позовної заяви помилково на першій сторінці зазначено номер накладної, яка не є предметом позову.

Заперечення щодо вартості товару судом не приймаються, оскільки, між ПАТ "МК "Азовсталь" та АТ НЗФ укладено договір поставки коксової продукції № 1807835/60 від 19.12.2018. На виконання даного договору, сторони уклали специфікацію № 12 від 28.03.2019 на поставку відсіву коксу доменного. Ціна товар зазначена в специфікації складає 292 долара США (а.с. 64-69).

Таким чином, при поставці товару, який доставлений за залізничними накладними, які додані до позову, ціна товару розраховувалась постачальником на дату відвантаження продукції, тобто дату рахунку, а саме; 19.04.2019 та 24.04.2019, про що зазначено у відповідних рахунках № 92532213 від 24.04.2019 та № 92538274 від 19.04.2019 (а.с. 15, 19, 29).

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов'язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог і можливість їх задоволення в повному обсязі.

Згідно з приписами ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення вартості відповідальної недостачі в сумі 34 969,59 грн. - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49038, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 108, ) на користь Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 310, ) вартість нестачі вантажу у сумі 34 969,59 грн. та витрати по сплаті судового збору - 2 102,00 грн., про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення з урахуванням частини четвертої розділу Х «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повне рішення складено 22.05.2020

Суддя Н.Г. Назаренко