СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2020 р. Справа № 905/6165/13

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В.О.

за участю секретаря судового засідання Пронози А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго (вх.№1120 Д/2) на ухвалу господарського суду Донецької області від 18.03.2020, постановлену суддею Паляницею Ю.О. у приміщенні господарського суду Донецької області 18.03.2020 без участі представників учасників справи (повний текст ухвали складено 23.03.2020) за результатами розгляду скарги Обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. у справі №905/6165/13

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ,

до відповідача: Обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго, м.Краматорськ Донецької області,

про стягнення 111325250,06 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду господарського суду Донецької області від 18.03.2020 відмовлено в задоволенні скарги Обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. щодо не зупинення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням №41686431.

Суд першої інстанції зазначив, що боржника включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії суб`єктів господарювання, разом з тим, зупинення виконавчого провадження в частині стягнення з підприємств, включених до відповідного реєстру, саме заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року, зокрема, для виробництва теплової енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води, з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ, має місце у випадку, якщо таку заборгованість не було раніше реструктуризовано (розстрочено та/або відстрочено), у тому числі згідно з рішенням суду. Виконавче провадження №41686431 (наказ суду від 19.11.2013 у справі №905/6165/13) відкрито щодо стягнення заборгованості за спожитий боржником природний газ на підставі договору про закупівлю природного газу №2БО-2012 від 20.01.2012, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової енергії, при цьому, на підставі ухвал господарського суду Донецької області від 24.02.2014 (1 рік), 01.10.2015 (6 місяців), 14.04.2016 (на період з 15.04.2016 по 31.12.2016) виконання рішення суду від 05.11.2013 у справі №905/6165/13 було неодноразово відстрочено. Вказане виключення не розцінено судом як таке, що може бути застосовано лише у разі, якщо строк, на який запроваджено реструктуризацію (розстрочення та/або відстрочення) заборгованості, триває на час коли виконавцю стало відомо про обставини, зазначені в п.10 ч.1 ст.34 Закону України Про виконавче провадження, адже існуюче відстрочення виконання рішення є самостійною підставою, за наявності якої виконавець навпаки зупиняє вчинення виконавчих дій (п.6 ч.1 ст.34 Закону України Про виконавче провадження), реструктуризація у іншій спосіб, яка не завершена, має інші наслідки та не виступає підставою, за якою виконавчі дії не зупиняються. За таких обставин, суд дійшов висновку, що підстави для зупинення вчинення виконавчих дій відсутні.

Боржник, ОКП Донецьктеплокомуненерго, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та задовольнити скаргу ОКП Донецьктеплокомуненерго на бездіяльність державного виконавця.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції неправильно тлумачить Закон України Про виконавче провадження (ч.4 ст.34, зі змінами, внесеними Законом України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії). Заявник скарги наполягає на тому, що місцевий господарський суд безпідставно не врахував тієї обставини, що на дату звернення боржника до державного виконавця із заявою про зупинення вчинення виконавчих дій відстрочка виконання рішення суду закінчилася. На думку апелянта, зі змісту положень ч.4 ст.34 Закону України Про виконавче провадження вбачається, що законодавець не мав на меті обмежити права боржника і запровадив зазначене виключення лише з метою розділити саме підстави для зупинення вчинення виконавчих дій, відносно заборгованості за енергоносії, яка внесена до Реєстру та стосовно якої судом приймалася відстрочка виконання рішення.

Вказана апеляційна скарга надійшла до Східного апеляційного господарського суду разом з матеріалами апеляційного оскарження ухвали.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.04.2020 відкрито апеляційне провадження за вказаною скаргою, призначено її розгляд на 12.05.2020, встановлено строк до 07.05.2020 для подання відзивів на апеляційну скаргу.

30.04.2020, тобто в межах визначеного судом строку, позивач (стягувач), ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що, на його думку, висновки місцевого господарського суду є правильними, а також вказує на те, що боржник не звертався до стягувача з приводу укладення договору про реструктуризацію заборгованості, незважаючи на те, що він перебуває в Реєстрі з липня 2017 року по теперішній час, тому, на думку стягувача, твердження боржника про те, що він позбавлений права на стале функціонування шляхом проведення розрахунків, реструктуризації та списання заборгованості відповідно до Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, є невірним. ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Учасники справи, повідомлені належним чином про час та місце судового засідання 12.05.2020 (повідомлення про вручення їм копій ухвали від 14.04.2020 долучено до матеріалів апеляційного оскарження, а.с. 88 90) не направили своїх представників для участі у вказаному засіданні, не повідомили суд про причини їх неявки, будь-яких заяв та клопотань не надали.

В ході апеляційного розгляду даної справи апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах строку, встановленого ст.273 ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників учасників справи в судове засідання 12.05.2020 не визнавалася обов`язковою і що їх було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, колегія суддів, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку про закінчення розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

У відповідності до вимог ст.282 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Рішенням господарського суду Донецької області від 05.11.2013 у справі №905/6165/13 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго про стягнення 111325250,06 грн. задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 93457164,69 грн, пеню 2178905,31 грн, штраф 2171512,33 грн, 3% річних 2986903,17 грн, інфляційні втрати 213,09 грн, судовий збір 68585,35 грн.

У мотивувальній частині вищевказаного рішення встановлено, що стягнута ним заборгованість виникла внаслідок неналежного виконання боржником договору про закупівлю природного газу №2БО-2012 від 20.01.2012 в частині оплати спожитого останнім природного газу, який використовується для виробництва теплової енергії.

На виконання рішення від 05.11.2013 у вказаній справі 19.11.2013 господарським судом було видано відповідний наказ (матеріали оскарження ухвали, а.с.37).

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.01.2014 вказане рішення залишено без змін.

Із матеріалів виконавчого провадження №41686431 (матеріали оскарження ухвали, а.с. 20 23) вбачається, що державним виконавцем 25.01.2014 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з Обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України основного боргу в сумі 93457164,69 грн, пені 2178905,31 грн, штрафу 2171512,33 грн, 3% річних 2986903,17 грн, інфляційних втрат 213,09 грн, судового збору 68585,35 грн. Також 25.01.2014 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

На підставі ухвали суду від 24.02.2014 відстрочено виконання рішення господарського суду Донецької області від 05.11.2013 у справі №905/6165/13 строком на 1 рік.

01.10.2015 відстрочено виконання вказаного вище рішення на 6 місяців, а саме, до 01.04.2016, про що господарським судом постановлено відповідну ухвалу.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 14.04.2016 відстрочено виконання рішення від 05.11.2013 господарського суду Донецької області у справі №905/6165/13 до 31.12.2016 включно.

У лютому 2020 року (тобто після закінчення вищевказаного відстрочення) боржник звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою про зупинення вчинення виконавчих дій (матеріали оскарження ухвали, а.с.16).

У вказаній заяві боржник з посиланням на п.10 ч.1 ст.34, п.6 ст.35, п.4 ст.35 Закону України Про виконавче провадження та включення його у Реєстр теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, згідно з наказом №237 від 08.09.2017 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, просив зупинити вчинення будь-яких виконавчих дій з примусового виконання наказу №905/6165/13 від 19.11.2013 господарського суду Донецької області в рамках виконавчого провадження №41686431 до моменту виключення Обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго з реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії; зняти всі арешти, накладені на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках у банках та інших фінансових установах; копію постанови про зупинення виконавчих дій за ВП №41686431 та копію постанови про зняття арешту направити на адресу Обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго.

Вимоги вищевказаної заяви було залишено державним виконавцем без задоволення, тому боржник, вважаючи свої права порушеними, 27.02.2020 подав до господарського суду скаргу (матеріали оскарження ухвали, а.с.6), в якій просив суд про:

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. щодо не зупинення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням №41686431;

- зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. усунути порушення (поновити порушене право боржника) - винести постанову про зупинення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням №41686431.

На підставі ухвали суду від 28.02.2020 змінено найменування позивача (стягувача) у справі №905/6165/13 з Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України.

За результатами розгляду скарги ОКП Донецьктеплокомуненерго місцевий господарський суд відмовив у її задоволенні з наведених вище підстав.

Надаючи оцінку вказаному висновку місцевого господарського суду згідно з підпунктом б) пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України, колегія суддів не погоджується з ним з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та не спростовано учасниками справи в апеляційному провадженні, згідно з наказом №237 від 08.09.2017 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Про включення до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії суб`єктів господарювання Обласне комунальне підприємство Донецьктеплокомуненерго включено до переліку суб`єктів господарювання - теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії. На час подання боржником до суду скарги на бездіяльність державного виконавця, постановлення оскаржуваної ухвали та її апеляційного перегляду боржника не виключено з цього реєстру.

У відповідності до п.10 ч.1 ст.34 Закону України Про виконавче провадження виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

Відповідною нормою Закон України Про виконавче провадження було доповнено згідно з Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", що набрав чинності 30.11.2016.

Згідно з ч.2 ст.34 Закону України Про виконавче провадження виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої п.9 ч.1 цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.

Частиною 4 ст.34 Закону України Про виконавче провадження (якою вказаний закон також доповнено згідно з Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", що набрав чинності 30.11.2016) встановлено, що виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 10 частини першої цієї статті, зупиняється у частині стягнення заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), крім заборгованості, раніше реструктуризованої (розстроченої та/або відстроченої), у тому числі згідно з рішенням суду.

Надаючи оцінку наявності підстав для застосування вищевказаних норм, місцевий господарський суд, з огляду на суб`єктний склад учасників даного спору, правову природу заборгованості та час її виникнення, обґрунтовано зазначив, що боржник відноситься до суб`єктів, стосовно яких виконавче провадження може бути зупинено у відповідності до п.10 ч.1 ст.34 Закону України Про виконавче провадження. Вказаного висновку учасниками справи не спростовано в ході апеляційного провадження.

Разом з тим, в оскаржуваній ухвалі суд внаслідок тлумачення змісту ч. 4 ст. 34 Закону України Про виконавче провадження дійшов висновку, що на спірні правовідносини поширюється вищенаведене застереження законодавця - крім заборгованості, раніше реструктуризованої (розстроченої та/або відстроченої), у тому числі згідно з рішенням суду - оскільки на підставі ухвал господарського суду Донецької області від 24.02.2014 (1 рік), 01.10.2015 (6 місяців), 14.04.2016 (на період з 15.04.2016 по 31.12.2016) виконання рішення суду від 05.11.2013 у справі №905/6165/13 було неодноразово відстрочено.

Разом з тим, з мотивувальної частини вказаних ухвал вбачається, що їх було мотивовано наступними обставинами: стягнення з боржника всієї суми заборгованості призведе до невиплати з боку обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" заробітної плати працівникам підприємства; вчинення дій, спрямованих на негайне виконання рішення суду від 05.11.2013, з урахуванням майнового стану боржника, за висновками суду, може призвести до блокування роботи відповідача, призупинення діяльності щодо стягнення заборгованості з осіб, які є боржниками Обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго що, в свою чергу, може мати наслідком загрозу повного виконання відповідного судового акту.

В ухвалах суд посилається на загальну процесуальну норму ст.121 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час постановлення відповідних ухвал), якою передбачено можливість відстрочення виконання рішення суду саме внаслідок встановлення обставин ускладнення його негайного виконання.

Водночас, будь-яких посилань на реструктуризацію спірної заборгованості на підставі спеціальної норми відповідного законодавчого акту, який би встановлював процедуру врегулювання заборгованості, ухвали суду про відстрочення виконання рішення в даній справі не містять.

Разом з тим, за змістом ч.2 ст.5 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", на виконання якого й внесено зміни до ст.34 Закону України Про виконавче провадження, реструктуризація заборгованості за спожитий природний газ, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, здійснюється шляхом розстрочення на 60 календарних місяців рівними частинами з першого числа місяця укладення договору без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення.

Отже виключно факт укладення договору про реструктуризацію (відстрочення та/або розстрочення) зазначеної заборгованості в передбаченому законом порядку, в тому числі й на виконання рішення суду може бути визнано обставиною, що унеможливлює зупинення виконавчого провадження за нормою ч. 4 ст. 34 Закону України Про виконавче провадження.

Водночас, як було встановлено вище, в даній справі такого договору не укладалося, а відстрочення виконання рішення суду було здійснено за відповідними ухвалами суду з посиланням на інші обставини.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що здійснення відстрочення виконання судового рішення на підставі ухвал від 24.02.2014, 01.10.2015 та від 14.04.2016 у даній справі виключає можливість зупинення вчинення виконавчих дій в порядку п.10 ч.1 ст.34 Закону України Про виконавче провадження, на думку колегії суддів, суперечить наведеним вище вимогам законодавства, оскільки місцевим господарським судом безпідставно ототожнено різні за своєю правовою природою дії реструктуризацію (відстрочення та/або розстрочення) заборгованості в передбаченому матеріально-правовими законодавчими актами порядку та відстрочення виконання судового рішення згідно з приписами відповідної процесуальної норми (ст.121 ГПК України у редакції, чинній на час постановлення вищезазначених ухвал).

Окрім того, як уже зазначалося, на момент постановлення оскаржуваної ухвали відстрочення виконання рішення суду вичерпало свою дію, а відтак, вказане відстрочення не може бути підставою для відмови у зупиненні виконавчих дій в порядку п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України Про виконавче провадження.

Відповідне узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №914/1044/13-г, від 02.05.2018 у справі № 915/2210/15.

У постанові від 19.11.2019 у справі №904/9569/13, в якій заборгованість, що стягується на підставі наказу господарського суду, виникла на підставі договору реструктуризації, тобто фактично є реструктуризованою заборгованістю, Верховний Суд відхилив доводи касаційної скарги щодо необхідності врахування правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 02.05.2018 у справі № 915/2210/15. Верховний Суд зазначив, що предметом спору у справі № 915/2210/15 є стягнення заборгованості за договором поставки, договору про реструктуризацію заборгованості між сторонами не укладалось; ухвалою суду приймалося рішення про розстрочення виконання рішення, підприємство внесено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

Дана правова позиція додатково підтверджує вищевикладений висновок про те, що для застосування винятку, передбаченого ч. 4 ст. 34 Закону України Про виконавче провадження, на який послався місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі - крім заборгованості, раніше реструктуризованої (розстроченої та/або відстроченої), у тому числі згідно з рішенням суду недостатньо наявності ухвал суду про відстрочення виконання рішення, постановлених з підстав, не пов`язаних із врегулюванням заборгованості за спожиті енергоносії, натомість між сторонами має бути вчинено відповідний правочин (договір про реструктуризацію заборгованості тощо).

Колегія суддів також погоджується з доводами апелянта про те, що зі змісту положень ч.4 ст.34 Закону України Про виконавче провадження вбачається, що законодавець не мав на меті обмежити права боржника і запровадив відповідний виняток лише з метою розділити різні підстави для зупинення вчинення виконавчих дій (п.6 ч.1 ст.34 та п.10 ч.1 ст.34 Закону).

Стягувач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що боржник не звертався до стягувача з приводу укладення договору про реструктуризацію заборгованості, незважаючи на те, що він перебуває в Реєстрі з липня 2017 року по теперішній час. Однак, на думку колегії суддів, зазначена обставина не може бути визнана підставою для відмови в апеляційній скарзі, оскільки, як було встановлено вище, зупинення вчинення виконавчих дій має бути здійснено в силу прямої вказівки закону.

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Зі змісту частин 2 та 3 ст. 343 ГПК України випливає, що за результатами розгляду скарги на дії державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 24.04.2019 у справі № 914/3587/14 - зобов`язання державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких він безпідставно ухиляється (прийняти до виконання спірний наказ, винести постанову про відкриття виконавчого провадження та розпочати примусове виконання рішення на підставі відповідного виконавчого документу тощо), відповідно до положень ст. 343 ГПК України, входить до повноважень суду першої інстанції.

Зазначені висновки викладено також у постанові Верховного Суду від 08.10.2019 у справі №19/5009/1481/11.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вимоги боржника про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця та про зобов`язання державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право боржника) - винести постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у відповідності до п.10 ч.1 ст.34 Закону України Про виконавче провадження узгоджуються з вищенаведеними приписами чинного законодавства.

Водночас, як вбачається із заяви боржника про зупинення вчинення виконавчих дій, а також з апеляційної скарги, заявник просить про зупинення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням №41686431 в повному обсязі: не лише в частині стягнення основного боргу в сумі 93457164,69 грн, пені 2178905,31 грн, штрафу 2171512,33 грн, 3% річних 2986903,17 грн, інфляційних втрат 213,09 грн., але і щодо стягнення 68585,35 грн. судового збору.

Проте судові витрати не є складовою заборгованості, що підлягає врегулюванню у відповідності до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а відтак, стягнення суми судового збору не підпадає під дію його норм. Відповідне узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №908/3199/15.

Отже, вимога заявника про зупинення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням №41686431 в частині стягнення 68585,35 грн. судового збору задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню як така, що постановлена при неправильному застосуванні норм матеріального права, а саме, при неправильному тлумаченні змісту ч.4 ст.34 Закону України Про виконавче провадження, а апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню (у зазначеній вище частині).

За таких обставин, керуючись п.2 ч.1 статті 275, п.4 ч.1, ч.2 статті 277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Донецької області від 18.03.2020 у справі №905/6165/13 скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким скаргу Обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. щодо не зупинення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням №41686431 в частині стягнення основного боргу в сумі 93457164,69 грн, пені 2178905,31 грн, штрафу 2171512,33 грн, 3% річних 2986903,17 грн, інфляційних втрат 213,09 грн. та зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. зупинити вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням №41686431 в частині стягнення основного боргу в сумі 93457164,69 грн, пені 2178905,31 грн, штрафу 2171512,33 грн, 3% річних 2986903,17 грн, інфляційних втрат 213,09 грн.

В частині зупинення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням №41686431 щодо стягнення 68585,35 грн. судового збору - в задоволенні скарги відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. 286 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.05.2020

Головуючий суддя О.В. Шевель

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя В.О. Фоміна