ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2020 р. Справа№ 910/9913/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2020 у справі №910/9913/19 (суддя Ломака В.С., повний текст складено - 31.01.2020) за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до товариства з обмеженою відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група" та ОСОБА_1 про стягнення 83 409,81 грн.

встановив наступне.

Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група" та ОСОБА_1 про стягнення 83 409, 81 грн., з яких: 66 666, 68 грн. основного боргу, 3 988, 89 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 9 000, 00 грн. заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, 3 754, 24 грн. пеня.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок неналежного виконання ТОВ "Перша будівельно-монтажна група" умов кредитного договору, у останнього виникла заборгованість у розмірі 83 409, 81 грн., яку позивач просить солідарно стягнути з першого відповідача та ОСОБА_1 , який є поручителем позичальника за договором поруки № РОR075.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.01.2020 у справі №910/9913/19 позовні вимоги було задоволено повністю; вирішено стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача 66 666, 68 грн. основного боргу, 3 988, 89 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 9 000, 00 грн. заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, 3 754, 24 грн. пені.

При ухваленні рішення по даній справі суд першої інстанції, дійшовши висновку про невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, задовольнив позовні вимоги та стягнув кредитну заборгованість із позичальника та поручителя.

Не погодившись з прийнятим рішенням другий відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та прийняти нове - про закриття провадження у справі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині направлення кореспонденції на невірну адресу другого відповідача.

Також, апелянт зазначаючи про те, що співвідповідачем виступає фізична особа без статусу суб`єкта підприємницької діяльності, вказує на непідвідомчість даного спору господарським судам.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2020 у справі №910/9913/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2020 у справі №910/9913/19; роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Також, вказаною ухвалою учасникам справи встановлено строк для подання відзивів, заперечень на апеляційну скаргу та інших заяв/клопотань протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали.

У встановлений судом строк від сторін жодних клопотань, в тому числі і про розгляд справи у судовому засіданні, до суду не надійшло.

В свою чергу, від позивача до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечив проти вимог, викладених скаржником.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група" (клієнт) та акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" 19.09.2018 р. укладено договір № б/н зі встановленням кредитного ліміту на поточний рахунок шляхом приєднання позичальника до публічної оферти через підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 19.09.2018 р.

Відповідно до заяви першого відповідача Банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Клієнту строковий кредит для фінансування поточної діяльності Клієнта в обмін на зобов`язання Клієнта з повернення кредиту, сплати процентів та ін. винагород в обумовлені цим договором терміни.

Відповідно до п. 1.2. Заяви розмір кредиту складає 100 000, 00 грн.

Згідно з п. 1.3. Заяви строк кредиту - 12 місяців з дати видачі коштів Клієнту.

Проценти (комісія) за користування кредитом: 1,8% в місяць від початкового розміру кредиту (в т.ч. при достроковому погашенні кредиту) (п. 1.4. Заяви).

Пунктом 1.5. Заяви визначено порядок погашення заборгованості за кредитом: щомісяця рівними частинами, починаючи з місяця, наступного за місяцем видачі коштів клієнту, до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом; погашення процентів щомісяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем видачі коштів Клієнту, до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом. Сторони узгодили, що графік погашення кредиту надається у Додатку 1 до цієї заяви та доступний Клієнту у системі "Приват24 для бізнесу".

Згідно з п. 1.6. Заяви у випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом, що зазначений в п. 1.5. цієї заяви, Клієнт зобов`язаний додатково до процентів, вказаних в п. 1.4., сплатити Банку проценти у розмірі 4% в місяць від суми простроченої заборгованості та неустойку в розмірі і згідно розділу 3.2.8. Умов та Правил надання банківських послуг.

У заяві зазначено, що клієнт, підписавши цю заяву приєднується до розділу 3.2.8. Умов та Правил надання банківських послуг.

Пунктом 3.2.8.1 Умов та правил у відповідній редакції визначено, що банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Клієнту строковий "Кредит Куб" для фінансування поточної діяльності Клієнта, в обмін на зобов`язання клієнта з повернення кредиту, сплати відсотків в обумовлені цим Договором строки. Умови кредиту (сума кредиту, проценти за користування кредитом, розмір щомісячного платежу, порядок їх уплати) вказуються в Заяві про приєднання по Умов та правил надання послуги "КУБ", а також в системі Приват24. Клієнт приєднується до послуги шляхом підписання електронно-цифровим підписом Заяви в системі Приват24 або у сервісі "Paperless" або іншим шляхом, що прирівнюється до належного способу укладення сторонами кредитного договору. Кредит також може надаватись шляхом видачі кредитних коштів з наступним їх перерахуванням на рахунок підприємства-продавця за товари та послуги.

Згідно з п. 3.2.8.3.1 Умов та правил у відповідній редакції повернення кредиту здійснюється щомісячно шляхом забезпечення Клієнтом позитивного сальдо на його поточному рахунку в сумах і в дати щомісячних внесків, зазначених в заяві.

Відповідно до п. 3.2.8.9.1 Умов та правил у відповідній редакції за користування кредитом у період з дати списання коштів з позикового рахунку до дат погашення кредиту згідно з п.п. 3.2.8.1, 3.2.8.3 цього договору, Клієнт сплачує проценти в розмірі, зазначеному в п. 3.2.8.3.2.

Згідно з п. 3.2.8.3.2 Умов та правил у відповідній редакції за користування послугою Клієнт сплачує щомісячно протягом всього терміну кредиту проценти за користування кредитом в розмірі та відповідно до Графіку, визначених в Заяві та Тарифах. При несплаті процентів у строк, визначений Графіком, вони вважаються простроченими (крім випадків розірвання Договору у відповідності з п. 3.2.8.6.2.).

Пунктом 3.2.8.3.3 Умов та правил у відповідній редакції передбачено, що при порушенні Клієнтом будь-якого грошового зобов`язання Клієнт сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі, встановленому у Заяві. У разі порушення Клієнтом будь-якого із грошових зобов`язань і при реалізації права Банку, передбаченого п. 3.2.8.3.1. Клієнт сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня за кожен календарний день прострочення.

Нарахування прострочених процентів здійснюється щодня, при цьому проценти розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з 360 днів у році. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування процентів не враховується (п. 3.2.8.9.2 Умов та правил у відповідній редакції).

Відповідно до п. 3.2.8.9.7 Умов та правил у відповідній редакції розрахунок і нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у терміни, вказані в заяві, кожного місяця, на наступний день після дня отримання Клієнтом кредиту або дня погашення чергової частини боргу і проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом на первісну суму кредиту.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" та ОСОБА_1 укладено договір поруки № РОR075 від 17.09.2018, предметом якого є надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконання ТОВ "Перша будівельно-монтажна група" зобов`язань за угодами-приєднаннями до:

1.1.1. Розділу 3.2.8. "Кредит КУБ" Умов та правил надання банківських послуг, далі Угода-1, по сплаті:

а) процентної ставки за користування кредитом:

- За період користування кредитом згідно Угоди 1 - 1,8% відсотка від суми кредиту щомісяця;

- За період користування кредитом згідно п. 3.2.8.5.3. "Угоди-1" - 4 % від суми кредиту щомісяця.

б) кредиту в розмірі, що вказаний в Угоді 1.

Якщо під час виконання "Угоди 1" зобов`язання боржника, що забезпечені цим Договором, збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя, Поручитель при укладенні цього Договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за Угодою 1 в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з Поручителем не потрібно.

Відповідно до пункту 1.2. Договору Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов`язань за "Угодою 1" в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту Поручитель відповідає перед Кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.

Пунктом 1.5. Договору поруки передбачено, що у випадку невиконання Боржником зобов`язань за "Угодою 1", Боржник та Поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Положеннями пункту 2.1.2. Договору поруки передбачено, що у випадку невиконання Боржником якого-небудь зобов`язання, передбаченого п.1.1. цього Договору, Кредитор має право направити Поручителю вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань. Не направлення Кредитором вказаної вимоги не є перешкодою та не позбавляє права Кредитора звернутися до суду з вимогою виконати взяті на себе Поручителем зобов`язання або вимагати від Поручителя виконання взятих на себе зобов`язань іншими способами. Поручитель відповідає перед Кредитором як солідарний Боржник у випадку невиконання Боржником зобов`язань за "Угодою 1", незалежно від факту направлення чи не направлення Кредитором Поручителю передбаченої даним пунктом вимоги.

Відповідно до пункту 4.1. Договору сторони взаємно домовились, що порука за цим Договором припиняється через 15 років після укладення цього Договору. У випадку виконання Боржником та/або Поручителем всіх зобов`язань за "Угодою 1" цей Договір припиняє свою дію.

З виписки по рахунку (а.с.32-33) вбачається, що позивач надав першому відповідачу кредит в розмірі 100 000, 00 грн.

В порушення умов договору та норм чинного законодавства України, клієнт належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за договором, у зв`язку з чим, виникла заборгованість по кредиту в розмірі 66 666, 68 грн., заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість в розмірі 3 988, 89 грн., заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії в розмірі 9 000, 00 грн., а також пеня в розмірі 3 754, 24 грн.

З позовом про стягнення вказаних сум заборгованості солідарно з відповідачів, позивач і звернувся до суду.

Як вже було вказано, місцевим господарським судом позовні вимоги задоволено повністю.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 1055 Цивільного кодексу України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до частин 1-3 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За нормами, закріпленими у частині 1 статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини 2 статті 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що перший відповідач, підписавши 19.09.2018 р. заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, тим самим приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг" (далі за текстом - Умови), що розміщені в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк", які разом із підписаною першим відповідачем заявою про приєднання до цих Умов складають кредитний договір, та взяв на себе зобов`язання виконувати умови зазначеного договору.

Врахувавши наведене, заява першого відповідача про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 19.09.2018 р., а також "Умови та правила надання банківських послуг", розміщені в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк", в їх сукупності визначають істотні умови кредитного договору та підтверджують факт його укладення між позивачем та першим відповідачем.

За своєю правовою природою укладений між позивачем та першим відповідачем у справі договір є кредитним договором.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Так, за приписами ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Перший відповідач, погодившись та приєднавшись до Умов та Правил надання банківських послуг, зобов`язався повернути кредит у встановлений строк, а також сплачувати відсотки за користування кредитом.

Як вже вказувалося, на виконання умов укладеного між сторонами у справі договору позивач надав першому відповідачу, як позичальнику, кредитний ліміт в в сумі 100 000,00 грн., який використовувався першим відповідачем, про що свідчить, зокрема, банківська виписка по поточному рахунку першого відповідача.

Першим відповідачем заперечень щодо вказаних обставин з отримання та використання кредитних коштів не наведено.

Проте, перший відповідач, як позичальник, свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів в сумі 66 666, 68 грн. та сплати відсотків за їх користування не виконав, внаслідок чого заборгованість за кредитом за договором становила: 66 666, 68 грн. - заборгованість за кредитом, 3 988, 89 грн. - заборгованість за відсотками, 9 000, 00 грн. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії.

Як вже вказувалося, виконання зобов`язань позичальника було забезпечено порукою ОСОБА_1 .

Приписами статті 541 Цивільного кодексу України встановлено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, визначених договором або законом.

Відповідно до частини першої ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Частиною другою ст. 543 Цивільного кодексу України встановлено, що солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Приписами ст. 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, поручитель за договором поруки несе відповідальність перед кредитором за невиконання боржником основного зобов`язання як солідарний боржник, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, а кредитор має право вимагати виконання основного зобов`язання як від боржника і його майнового поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо, при цьому у разі пред`явлення таких вимог до поручителя останній відповідає в межах взятих на себе зобов`язань перед кредитором.

Пунктом 1.5. Договору поруки передбачено, що у випадку невиконання Боржником зобов`язань за "Угодою 1", Боржник та Поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачами зобов`язання щодо повернення суми кредиту 66 666, 68 грн. своєчасно виконано не було.

Крім цього, відповідачами не виконано зобов`язання щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитом в сумі 3 988, 89 грн., а також відсотків у вигляді щомісячної комісії в розмірі 9 000, 00 грн.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитом в сумі 66 666, 68 грн., заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом в сумі 3 988, 89 грн., а також відсотків у вигляді щомісячної комісії в розмірі 9 000, 00 грн.

Крім цього, у зв`язку з неналежним виконанням грошових зобов`язань за договором позивач нарахував пеню в розмірі 3 754, 24 грн., вимога про стягнення якої була задоволена судом першої інстанції в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо обґрунтованості цієї вимоги, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 3.2.8.10.1 Договору передбачено, що у разі порушення клієнтом будь-якого із зобов`язань щодо сплати процентів за користування кредитом та термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.2.8.3.2, 3.2.8.3.1, 3.2.8.9., 3.2.8.3.1. цього Договору, Клієнт сплачує Банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Враховуючи те, що відповідачами було допущено прострочення виконання грошового зобов`язання в частині своєчасної сплати кредитних коштів та відсотків за їх користування, позивачем обґрунтовано нараховано пеню в сумі 3 754, 24 грн., розрахунок якої перевірено судом апеляційної інстанції та визнано його арифметично вірним.

Отже, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції в частині обґрунтованості позовних вимог.

Стосовно доводів апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині направлення кореспонденції на невірну адресу другого відповідача ( АДРЕСА_2 замість: АДРЕСА_3 ), слід зазначити наступне.

Так, наведені доводи спростовуються матеріалами даної справи, в якій, зокрема, містяться повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно яких другим відповідачем було отримано ухвали суду першої інстанції: від 29.10.2019 (про виклик у судове засідання 19.11.2019 представників учасників судового процесу) та від 19.12.2019 (про виклик у судове засідання 22.01.2020 представників учасників судового процесу), про що на вказаних повідомленнях апелянтом зроблено відповідні відмітки (а.с.104,145).

При цьому, вказані процесуальні документи надсилалися місцевим господарським судом другому відповідачу саме за адресою: АДРЕСА_3 , тобто на адресу, яку апелянт вказує як адресу його проживання.

Отже, наведені доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині направлення кореспонденції на невірну адресу другого відповідача відхиляються апеляційним судом за необґрунтованістю.

Також, підлягають відхиленню доводи апелянта про непідвідомчість даного спору господарським судам через те, що співвідповідачем є фізична особа, яка не має статусу суб`єкта підприємницької діяльності, враховуючи наступне.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 Господарського процесуального кодексу України.

Так, за змістом пункту 1 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З аналізу наведеного вище пункту вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

За змістом частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до положень статей 553, 554, 626 Цивільного кодексу України за договором поруки, який є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором та поручителем; поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто, договір поруки укладається кредитором і поручителем в забезпечення виконання боржником основного зобов`язання.

Виходячи з аналізу змісту та підстав поданого позову, позивач, як кредитор подав до господарського суду позов, зокрема, й до фізичної особи, як поручителя за договором поруки, що укладений на забезпечення зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи.

Отже, між позивачем та другим відповідачем наявний спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними вище приписами Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Вказуючи на непідвідомчість даного спору господарським судам через суб`єктний склад учасників справи, апелянт не врахував, що за статтею 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а випадки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, чітко визначені положеннями статті 20 Господарського процесуального кодексу України (як приклад, пункти 5, 10, 14 статті 20 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, враховуючи викладене, до юрисдикції господарських судів належать спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/1733/18.

Отже, спір у даній справі підвідомчій господарським судам, а доводи скаржника про протилежне підлягають відхиленню за необґрунтованістю з наведених вище підстав.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на другого відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2020 у справі №910/9913/19 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - другого відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 20.05.2020 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко