ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2020 р. Справа№ 910/14167/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.

представників сторін:

від позивача: Наталіч Л.О. ( довір. №01/04 від 01.04.20);

від відповідача: не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВД Гранде"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2020

у справі № 910/14167/19 (суддя Приходько І.В)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІ ЕМ Сервіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВД Гранде"

про стягнення 85990,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.01.2020 у справі №910/14167/19 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВД Гранде» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІ ЕМ СЕРВІС» 85 990,40 грн. - основного боргу та 1 921 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:

- на виконання умов договору №27/08 від 27.08.2018 про надання послуг, позивачем були надані відповідачу відповідні послуги, про що складені двосторонні акти надання послуг;

- банківськими виписками з розрахункового рахунку позивача, а також відповідними платіжними дорученнями, копії яких наявні в матеріалах справи, підтверджується факти часткової оплати відповідачем наданих позивачем договірних послуг. Загальна сума оплачених відповідачем платежів складає 10 000 грн., тоді як фактично не сплаченими залишилися послуги на загальну суму 85 990,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2020 та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги позивача частково - у розмірі 52 409,6 гривень.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що:

- відповідачем погоджено акти приймання-передачі, зокрема за період з 31.12.2018 по 31.05.2019. У відповідності до умов договору, укладеного сторонами, відповідач мав підписати акти приймання-передачі і лише після їх підписання , у сторін виникли зобов`язання по оплаті;

- станом на 05.03.2020 відповідачем не підписувались акти №27 від 31.03.2019, №41 від 30.04.2019, №52 від 31.05.2019 на загальну суму 33 580,80 грн., проте судом було враховано вказані акти приймання-передачі з не зрозумілих для відповідача причин.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВД Гранде» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2020, справу №910/14167/19 призначено до розгляду на 20.05.2020.

Від позивача (18.05.2020) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2020 залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про те, що:

- виконавцем був надісланий на юридичну адресу замовника лист від 04.09.2019 з вимогою сплатити існуючу заборгованість з наступними актами послуг для їх підпису замовником, які раніше також надсилались замовнику електронною поштою, але не були підписані останнім: акт надання послуг від 31.03.2019 №27 на суму 19 720,80 грн., акт надання послуг від 30.04.2019 №41 на суму 11 008,80 грн., акт надання послуг від 31.05.2019 №52 на суму 2 851,20 грн. Зазначений вище лист з актами надання послуг було доставлено замовнику, однак жодної відповіді виконавець так і не отримав.

В судове засідання апеляційного господарського суду 20.05.2020 не з`явився представник відповідача.

При вирішенні питання про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача судовою колегією встановлено наступне.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" з 12.03.2020 по 03.04.2020 на всій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 239 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" щодо строків обмежувальних заходів на території України, а саме продовжено строк карантину до 24.04.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 №343 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» від 4 травня 2020 р. № 343 внесено зміни до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211, на всій території України продовжено карантин до 22 травня.

Разом з тим, новою редакцією пп. 8 п. 2 дозволено, зокрема діяльність адвокатів.

Крім того, судова колегія зважає на приписи статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України згідно із якими одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України").

Національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Скордіно проти Італії").

Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення ЄСПЛ у справах "Скордіно проти Італії", "Сюрмелі проти Німеччини").

У рішенні ЄСПЛ у справі "Дія 97" проти України" зазначено, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів.

Крім того, 02.04.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 № 540-IX, яким статтю 197 ГПК України після частини третьої доповнено новою частиною (частиною четвертою) такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України".

З урахуванням того, що відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, будь-яких клопотань від відповідача про неможливість прибути в судове засідання, про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів не надходило, явка представників сторін у судове засідання не визнана обов`язковою, у зв`язку з чим колегія суддів ухвалила розгляд апеляційної скарги у відсутності представника відповідача.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача судовою колегією встановлено.

27.08.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДІ ЕМ СЕРВІС", як виконавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВД ГРАНДЕ", як замовником, укладено договір № 27/08 про надання послуг, за умовами якого виконавець зобов`язується надати, в порядку та на умовах, визначених цим договором та окремими додатками до нього, а замовник оплатити належним чином надані послуги щодо:

- надання інформації про наявність в об`єктах стаціонарної роздрібної торгівлі (магазинах) продукції замовника;

- контроль виконання, консультування співробітників в магазинах викладки продукції замовника в рамках відведеного для замовника торгового простору та торгових поличок шляхом організації викладки в єдиній асортиментній лінійці на поличному просторі;

- підготовки до продажу товарів (продукції) в об`єктах стаціонарної роздрібної торгівлі (магазинах);

- послуги з розміщення рекламних та маркетингових матеріалів, рекламного та торгівельного устаткування;

- інші послуги, передбачені цим договором або у додатках до нього.

Додатком № 1 до договору сторони погодили перелік товарів, щодо яких будуть надані послуги.

Додатком № 2 до договору сторони затвердили перелік магазинів, на яких надаються послуги.

Пунктом 5.1. до договору визначено, що замовник сплачує суму у розмірі 50% від загальної вартості послуг виконавця шляхом перерахування такої суми на розрахунковий рахунок виконавця на підставі виставленого виконавцем рахунку-фактури протягом 5 календарних днів з дати виставлення рахунку-фактури. Замовник сплачує суму у розмірі 50% від загальної вартості послуг виконавця шляхом перерахування такої суми на розрахунковий рахунок виконавця протягом 14 календарних днів з моменту підписання обома сторонами відповідного акту приймання-передачі послуг.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивачем були надані відповідачу відповідні послуги про що складені наступні двосторонні акти надання послуг: № 88 від 31.12.2018 року на суму 22 730,40 грн. (з ПДВ); № 4 від 31.01.2019 року на суму 20 116,80 грн. (з ПДВ); № 15 від 28.02.2019 року на суму 19 562,40 грн. (з ПДВ); № 27 від 31.03.2019 року на суму 19 720,80 грн. (з ПДВ); № 41 від 30.04.2019 року на суму 11 008,80 грн. (з ПДВ); № 52 від 31.05.2019 року на суму 2 851,20 грн. (з ПДВ).

Таким чином, загальна вартість наданих позивачем та прийнятих відповідачем послуг за договором на підставі вищезазначених двосторонніх актів надання послуг склала 95 990,40 гривень.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що станом на 05.03.2020 відповідачем не підписувались акти №27 від 31.03.2019, №41 від 30.04.2019, №52 від 31.05.2019 на загальну суму 33 580,80 грн., проте судом було враховано вказані акти приймання-передачі з не зрозумілих для відповідача причин.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем, як виконавцем, направлено на адресу замовника лист від 04.09.2019 (докази якого - фіскальний чек від 04.09.2019 наявні в матеріалах справи), з вимогою сплатити існуючу заборгованість разом з актами надання послуг для їх підписання замовнику, які, як вбачається з листа, раніше вже направлялись, а саме :акт надання послуг від 31.03.2019 №27 на суму 19 720,80 грн.; акт надання послуг від 30.04.2019 №41 на суму 11 008,80 грн., акт надання послуг від 31.05.2019 №52 на суму 2 851,20 грн.

Відповіді на зазначений лист позивачем від відповідача не отримано.

Разом з тим, п.5.2 договору сторони погодили, що в разі якщо замовник протягом десяти календарних днів з моменту отримання акту приймання-передачі послуг не надав письмових заперечень щодо такого акту, вважається, що надані послуги прийняті без заперечень і замовник зобов`язаний здійснити оплату наданих послуг згідно відповідного акту.

Отже, доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що станом на 05.03.2020 відповідачем не підписувались акти №27 від 31.03.2019, №41 від 30.04.2019, №52 від 31.05.2019 на загальну суму 33 580,80 грн., проте судом було враховано вказані акти приймання-передачі з не зрозумілих для відповідача причин, відхиляються судовою колегією з огляду на положення п.5.2 договору, відповідно до якого сторони погодили, що в разі якщо замовник протягом десяти календарних днів з моменту отримання акту приймання-передачі послуг не надав письмових заперечень щодо такого акту, вважається що надані послуги прийняті без заперечень, і замовник зобов`язаний здійснити оплату наданих послуг згідно відповідного акту.

Зазначені скаржником акти надання послуг, що були надіслані виконавцем листом від 04.09.2019, вважаються погодженими замовником і підлягають оплаті ним в повному обсязі.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Згідно статті 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 175 ГК України встановлено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. (стаття 901 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 525, 615 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем були складені рахунки на оплату по кожному з вищенаведених актів передачі-приймання наданих послуг.

Судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що рахунок-фактура є документом, який містить лише платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною обставиною у розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України; тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов`язку сплатити належні за договором платежі.

Банківськими виписками з розрахункового рахунку позивача, а також відповідними платіжними дорученнями, копії яких наявні у матеріалах справи, підтверджується факт часткової оплати відповідачем наданих позивачем договірних послуг. При цьому, призначення таких платежів містять посилання саме на виставлені позивачем рахунки на оплату.

Загальна сума оплачених відповідачем платежів складає 10 000 грн., тоді як фактично не сплаченими залишилися послуги на загальну суму 85 990,40 грн.

Приймаючи до уваги положення укладеного між сторонами договору, враховуючи факт того, що виконання обов`язку позивача з надання договірних послуг на загальну суму 95 990,40 грн. підтверджено належними доказами, тоді як оплата послуг відповідачем здійснена лише на суму 10 000 грн., з огляду на дати підписання актів надання послуг, місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що строк виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором з оплати залишку заборгованості на суму 85990,40 грн. є таким що настав.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем неодноразово направлялися претензії та вимоги на адресу відповідача з доданим актом звірки взаєморозрахунків, проте доказів будь-якого реагування замовника на такі листи матеріали справи не містять.

Таким чином, внаслідок підтвердженого матеріалами справи невиконання обов`язку з оплати наданих позивачем договірних послуг, за відповідачем обліковується заборгованість в сумі 85 990,40 грн.

З огляду на наведене, враховуючи, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача стосовно невиконання грошового зобов`язання з оплати наданих послуг, тоді як доказами які містяться в матеріалах справи, підтверджено виконання позивачем договірних обов`язків, місцевий господарський суд дійшов до обгрунтованого висновку про те, що факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором в сумі 85 990,40 грн. належним чином доведений.

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2020 не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВД Гранде" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2020 у справі №910/14167/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/14167/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення відповідно до п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 27.05.2020

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді С.І. Буравльов

В.В.Андрієнко