ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2020 р. Справа№ 910/959/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 31.01.2020

у справі № 910/959/20 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ»

про стягнення 19 118,22 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ» про стягнення 19 118,22 грн.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2020 у справі №910/959/20 позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ» про стягнення 19 118,22 грн. повернуто заявнику.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що, оскільки матеріали позовної заяви містять ордер на представника позивача Данилова Т.А., в якому не зазначено конкретної назви органу (суду), в якому надається правова допомога, позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» підлягає поверненню як така, що підписана особою, яка не має права її підписувати.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаною ухвалою, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.01.2020 у справі №910/959/20, позовну заяву направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при винесенні ухвали було порушено та неправильно застосовано норми процесуального права, неповно з`ясовано судом обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2020 для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Сулім В.В., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2020 поновлено Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Арсенал Страхування» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 31.01.2020 у справі №910/959/20, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.01.2020 у справі №910/959/20, роз`яснено учасникам справи, що апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.01.2020 у справі №910/959/20 буде розглянуто без повідомлення учасників справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2020, у зв`язку з перебуванням судді Гаврилюка О.М. у відпустці до 25.04.2020, сформовано для розгляду апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» у справі №910/959/20 колегію суддів у складі головуючого судді: Ткаченка Б.О., суддів: Сулім В.В., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2020 прийнято справу №910/959/20 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Сулім В.В., Майданевич А.Г.

Позиції учасників справи

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ» не висловило своєї позиції щодо вимог і змісту апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надало.

Обставини справи, мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Судом встановлено, що позовна заява була підписана представником позивача адвокатом Даниловою Т.А., що діє на підставі ордеру серія ЗП №021676 від 01.02.2018.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що ордер серія ЗП №021676 від 01.02.2018, виданий на підставі договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги №010218-1 від 01.02.2018 у всіх судах, правоохоронних органах, підприємствах, установах, організаціях, перед фізичними особами.

Встановивши, що матеріали позовної заяви містять ордер на представника позивача Данилову Т.А., в якому не зазначено конкретної назви органу (суду), в якому надається правова допомога, місцевий господарський суд, з посиланням на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №9901/847/18, дійшов висновку, що позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» підлягає поверненню як така, що підписана особою, яка не має права її підписувати.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно з пунктом 2 частини 1 статті 20 якого під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Підстави для здійснення адвокатської діяльності передбачені статтею 26 названого Закону, відповідно до частин 1-3 якої адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордером є письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Скаржником вірно зазначено про те, що ордер, який видано відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №9901/847/18, згідно з якою Положенням про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженим рішенням Ради адвокатів України від 17.12.2012 №36, встановлено реквізити ордера, серед яких "Назва органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності, відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

З наведеного слідує, що законодавець чітко відокремив судові органи як такі, що повинні бути окремо зазначені в ордері на надання правової допомоги, зокрема в графі "Назва органу, в якому надається правова допомога". Отже, в ордері на надання правової допомоги має бути зазначено не абстрактний орган державної влади, а конкретна назва такого органу, зокрема суду.

В той же час, місцевим господарським судом не було враховано, що згідно з обставинами справи №9901/847/18, у доданому до позову ордері на надання правової допомоги в графі "Назва органу, в якому надається правова допомога" було зазначено: "В органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності і підпорядкування".

Натомість, як встановлено місцевим господарським судом, у даній справі позовна заява підписана представником позивача адвокатом Даниловою Т.А., що діє на підставі ордеру серія ЗП №021676 від 01.02.2018, який виданий на підставі договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги №010218-1 від 01.02.2018 у всіх судах, правоохоронних органах, підприємствах, установах, організаціях, перед фізичними особами.

Тобто, у справі №9901/847/18 у ордері на надання правової допомоги у вищезгаданій графі взагалі були відсутні відомості про судові органи, тоді як у вказаному вище ордері зазначено про надання адвокатом правової допомоги у будь-яких судах України, що у даному випадку є достатнім для висновку про наявність у адвоката Данилової Т.А. права на підписання позовної заяви від імені Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування».

Наведене відповідає висновку щодо застосування норм права, викладеному Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14.11.2019 у справі №910/1669/19.

Вказаний висновок не суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №9901/847/18, з огляду на те, що у даному випадку скаржником дотримано вимоги Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, оскільки вказівка у ордері у графі "Назва органу, в якому надається правова допомога" про те, що правова допомога надається у всіх судах є достатнім та необхідним підтвердженням того, що адвокат уповноважений надавати правову допомогу клієнту та представляти його інтереси в будь-яких судах України, а тому не вимагає уточнення/зазначення територіальної, інстанційної, предметної та суб`єктної юрисдикції судів.

Таким чином, ордер на надання правової допомоги ЗП №021676 від 01.02.2018 містить усі обов`язкові реквізити, передбачені Положенням та типовою формою ордеру, затвердженим Радою адвокатів України відповідно до частини 2 статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", а відтак у суду місцевого господарського суду були відсутні правові підстави для повернення позовної заяви на підставі п. 1 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Наведеним підтверджуються доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме ст.ст. 19, 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", ст. 3, 60, 237, 238, 260 Господарського процесуального кодексу України, що є безумовною підставою для її скасування.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно вдався до аналізу Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 №41, оскільки його приписи не можуть бути застосовані до ордера на надання правової допомоги ЗП №021676 від 01.02.2018, оскільки під час його видачі діяло Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затверджене рішенням Ради адвокатів України № 36 від 17 грудня 2012 року.

Згідно з частинами 1, 2 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Однак, ухвала Господарського суду міста Києва від 31.01.2020 у справі № 910/959/20 вказаним вимогам не відповідає.

Крім того, на думку колегії суддів, місцевий господарський суд вдався до надмірного формалізму під час тлумачення положень Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та дійшов безпідставного висновку про наявність процесуальних підстав для повернення позовної заяви, чим обмежив позивача у здійсненні прав, передбачених ст. 55 Конституції України.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, на думку колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції вдався до суто формального тлумачення положень Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та дійшов безпідставного висновку про повернення позовної заяви, чим, всупереч приписам Конституції України, обмежив позивача у здійсненні прав, передбачених статтею 55 Конституції України.

Разом із тим, за змістом статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення в статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При цьому колегія суддів враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини щодо тлумачення Конвенції.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998 Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічної правової позиції щодо недопущення надмірного формалізму під час здійснення правосуддя дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, що викладена у постанові від 27.03.2018 у справі № 804/243/16.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим господарським судом було порушено норми матеріального та процесуального права, тому ухвала Господарського суду міста Києва від 31.01.2020 у справі №910/959/20 не відповідає вимогам щодо законності судового рішення.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 31.01.2020 у справі № 910/959/20 підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття позовної заяви до розгляду.

Підпунктом «в» п. 4 ч. 1 ст. 282 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За змістом п. 4.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду, з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки дана справа підлягає направленню до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття позовної заяви до розгляду, розподіл судових витрат здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи.

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269, 270, 275, 280, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.01.2020 у справі № 910/959/20 скасувати.

2. Справу № 910/959/20 направити до Господарського суду міста Києва для вирішення питання про прийняття позовної заяви до розгляду.

3. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім