ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2020 р. Справа№ 910/18696/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Пашкіної С.А.

секретар судового засідання - Добрицька В.С.

учасники справи:

позивача: не з`явився

відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 02.03.2020

у справі № 910/18696/19 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"

про відшкодування збитків у розмірі 22 355,06 грн

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" про відшкодування збитків у розмірі 22355,06 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі №910/18696/19 у задоволенні позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" відмовлено повністю.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів обставин, які мають значення для справи і на які він посилався як на підставу своїх вимог - вартості відновлювального ремонту автомобіля "Hyundai", д.н.з. НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 32 537,00 грн, а відтак і не довів обставин наявності у відповідача обов`язку зі сплати на його користь страхового відшкодування в частині 22 355,06 грн.

Не погодившись з рішенням суду, Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" подало апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 та прийняте нове рішення про задоволення позову повністю.

В обґрунтування своєї скарги позивач зазначав, що рахунок-фактура ФОП "Мусійко Олег Олексійович" № 1221284 від 29.07.2019 є достатнім, належним, допустимим та достовірним доказом у справі, що підтверджує розмір збитку завданого потерпілій особі та вартість пошкодженого транспортного засобу із застосуванням коефіцієнту фізичного зносу, що підлягає стягненню з відповідача. Висновок експерта №030/20 від 26.01.2020 по визначенню коефіцієнта фізичного зносу КТЗ складений з порушенням вимог чинного законодавства у сфері оцінки майна, вони не є допустимими та достовірними доказами у справі.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2020 апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Андрієнка В.В., судді Буравльов С.І., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2020 клопотання Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі № 910/18696/19 - задоволено. Поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження у справі № 910/18696/19 за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант". Розгляд справи призначено на 19.05.2020.

15.05.2020 на адресу суду від відповідача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, а оскаржуване рішення залишити без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

У судове засідання, яке відбулось 19.05.2020 представники учасників справи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомленні належним чином, докази наявні в матеріалах справи.

Ураховуючи належне повідомлення всіх учасників справи, беручи до уваги, що явка представників учасників у судове засідання обов`язковою не визнавалась і станом на дату слухання жодна із сторін не повідомила суд про намір їх представників бути присутніми в судовому засіданні колегія суддів вирішила слухати справу. Крім того, колегія суддів зазначає, що на адресу суду від сторін не надходило клопотань, у яких останні зазначили б причини, які безпосередньо перешкоджають бути присутніми в судовому засіданні, тоді як саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів (аналогічна правова позиція зазначена в постанові ВС від 05.05.2020 у справі №910/3880/19).

Отже, після проведення колегією суддів наради, головуючий суддя оголосив вступну та резолютивну частини постанови у даній справі, якою апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 02.03.2020 у справі №910/18696/19 без змін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Як убачається з матеріалів справи, 06.12.2018 між Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту "Пряме врегулювання до автоцивілки" № 06-TR, за яким є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме: автомобілем "Hyundai", д.н.з. НОМЕР_1 , на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП.

Строк дії Договору з 07.12.2018 по 06.12.2019 (п. 3 Полісу №АМ/5302475).

18.07.2019 приблизно о 15 год 30 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом "КАМАЗ" 55111, д.н.з. НОМЕР_2 , по вул. В. Кільцева, 4 в с. Петропавлівська Борщагівка Києво -Святошинського району Київської області, на парковці магазину "Ельдорадо", не переконався у безпечності маневру, не дотримався безпечного бокового інтервалу, допустив зіткнення з припаркованим автомобілем "Hyundai", д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_2 п.п. 10.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.08.2019 у справі №369/9951/19, відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У зв`язку із зверненням страхувальника за договором із повідомленням про страхову подію та заявою про сплату страхового відшкодування, на підставі страхового акту №СТ/19/0234 від 01.08.2019, рахунку-фактури ФОП Мусійко О. О. №1221284 від 29.07.2019, Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант", виконуючи свої зобов`язання за Договором, здійснило відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виплати коштів ФОП Мусійко О. О. у сумі 32 537,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2410 від 01.08.2019.

З метою отримання страхового відшкодування Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" звернулося до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Аркс" із заявою №5643 від 15.10.2019 про виплату страхового відшкодування у розмірі 32 537,00 грн.

У свою чергу Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Аркс" на виконання своїх зобов`язань за полісом №ЕР 130647654 було перераховано позивачу кошти у розмірі 8 181,94 грн, що підтверджується платіжним дорученням №623397 від 13.12.2019.

Отже, звертаючись із позовом/апеляційною скаргою позивач зазначає про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за полісом №ЕР 130647654, яке полягає у частковій сплаті на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" страхового відшкодування, а саме - у розмірі 8 181,94 грн замість 32 537,00 грн.

Дослідивши матеріали справи та всі наявні докази подані учасниками справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

В ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

У справі, що розглядається, спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв`язку із виплатою коштів за договором добровільного страхування автотранспорту.

Поняття добровільного майнового страхування розкривають положення статті 6 Закону України "Про страхування" та статей 979, 982 ЦК України. Добровільне страхування здійснюється на основі договору між страховиком і страхувальником. Зокрема, укладаючи договір добровільного майнового страхування, страхувальник насамперед прагне убезпечити себе від ризиків знищення та пошкодження (псування) майна, що можуть настати внаслідок як подій, так і дій (його власних або сторонніх осіб), як необережних, так і умисних. Страхувальник добровільно погоджується сплатити страховику страхові платежі (внески, премії), розраховує одержати обумовлену договором виплату (кошти) у разі настання страхового випадку, але розуміє, що такий випадок може й не настати.

Тож основним призначенням добровільного страхування є майновий захист інтересів страхувальника, що покликаний зменшити шкідливі для власника (володільця) наслідки пошкодження чи знищення його майна.

Таким чином, за змістом указаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала транспортним засобом "КАМАЗ" 55111, д.н.з. НОМЕР_4 , - ОСОБА_2 , установлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації "КАМАЗ" 55111, д.н.з. НОМЕР_2 , станом на дату ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Аркс" на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР 130647654, що підтверджується наданою відповідачем копією вказаного договору.

Наведеним договором (поліс №ЕР 130647654) передбачено, що франшиза становить 2 000,00 грн, а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 100 000,00 грн.

Суд відзначає, що в силу приписів ч. 3 ст. 5 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин підлягають застосуванню Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в редакції, чинній на момент страхового випадку (ДТП), тобто, станом на 18.07.2019.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як убачається із доданих позивачем до позовної заяви документів розрахунок страхового відшкодування на користь ФОП Мусійко О. О. було здійснено Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" без застосування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля "Hyundai", д.н.з. НОМЕР_1 .

Натомість, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу указує про обов`язковість застосування такого коефіцієнту фізичного зносу з огляду на те, що частина деталей ТЗ "Hyundai", д.н.з. НОМЕР_1 , заявлених до відшкодування, взагалі не мають пошкоджень; до відшкодування заявлені роботи, які не потребуються для відновлення цього ТЗ; частина пошкоджень цього автомобіля не отримані в результаті ДТП, що сталася 18.07.2019, зокрема, не знаходяться в зоні контакту транспортних засобів учасників ДТП; до відшкодування заявлені деталі ТЗ, які вже були пошкоджені раніше та ремонтовані з порушенням вимог щодо їх відновлення тощо.

Суд відзначає, що здійснення Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" виплати страхового відшкодування в сумі 32 537,00 грн (на підставі рахунку-фактуру СТО, без урахування зносу) на користь страхувальника не суперечить приписам ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки, указаний закон не поширюється на правовідносини, що виникли за договором добровільного страхування наземного транспорту "Пряме врегулювання до автоцивілки" № 06-TRвід 06.12.2018, а Закон України "Про страхування" відповідних застережень не містить.

Однак, в силу приписів ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язок відповідача за полісом №ЕР 130647654 відшкодувати позивачеві шкоду обмежується лімітом відповідальності страхувальника, франшизою згідно полісу та межами вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, з огляду на наступне.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Тобто, наведеними положеннями встановлено, що розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи.

За змістом ст. 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, може бути визначено як експертом, так і аварійним комісаром.

Отже, належним доказом розміру відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу може бути висновок особи, яка згідно чинного законодавства України має право на проведення експертної оцінки майна (суб`єкт оціночної діяльності або аварійний комісар).

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Норма ч. 1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.

Частинами першою та шостою статті 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" передбачено, що методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються КМУ, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються КМУ або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Тому на виконання названого Закону суд під час визначення розміру фактичної шкоди має застосовувати Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджену спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі - Методика).

Так, розмір (коефіцієнт) зносу розраховується за порядком, передбаченим Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (КТЗ).

Таким чином, проведення оцінки завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним лише у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів

Відповідно до пункту 7.38 вказаної Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Винятком стосовно використання зазначених (у п. 7.38 Методики) вимог є коли складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини)) (п.п. б) п. 7.39 Методики).

У матеріалах справи наявний наданий відповідачем висновок експерта №030/20 судової автотоврознавчої експертизи у справі №910/18696/19 (надалі - Висновок), складений 26.01.2020 суб`єктом оціночної діяльності - судовим експертом ОСОБА_3 (свідоцтво №49 від 03.07.2015, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України), відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля "Hyundai", д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті ДТП, що сталась 18.07.2019, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, становить 10 116,30 грн.

У вказаному висновку експерта №030/20 зазначено, що при визначені обсягу пошкоджень досліджуваного КТЗ приймались до уваги пошкодження, зафіксовані в протоколі огляду КТЗ від 23.07.2019 та які підтверджуються доданими фотографічними зображеннями. З переліку пошкоджень КТЗ в дефектній відомості не приймаються в розрахунок наступні:

1. Фірмова емблема на гратах радіатора. Підставою для виключення цієї позиції є вимога п. 8.4.1 "Методики", де зазначено: "…експерт повинен мати уявлення про силову схему з`єднаних складників кузова й порівнювати її з напрямком аварійно збуджувальної сили (деформуючого впливу)". Згідно п. 3.2.3 "Методики", пошкодження фірмової емблеми має належати до групи вторинних пошкоджень, тобто пошкоджень, які утворились внаслідок передачі зусиль від первинного джерела деформуючої сили до деформованого кузовного складника шляхом передачі цих зусиль через несучі елементи кузова без контакту з зовнішнім об`єктом. Однак сама грата радіатора, через яку повинна була передаватись деформуюча сила, не є пошкодженою і не є в зоні аварійних пошкоджень взагалі.

2. Важіль підвіски переднього лівого колеса; радіатор охолодження двигуна; корпус лівого дзеркала. Підставою для виключення зазначених складників є вимоги п. п. 8.5.12, 8.5.15 "Методики", де зазначено: "Фотографії розміщують у порядку за принципом "від загального до детального" у такій послідовності за видом фотозйомки: видова, вузлова, детальна. …Детальна фотозйомка фотозйомка окремих складників чи окремих пошкоджень КТЗ. Детальні фото відображають крупним планом і несуть максимум інформації щодо форми, характеру та обсягу пошкоджень". Детальна фотозйомка зазначених складників в наданих вихідних даних для проведення експертизи відсутня. Важіль підвіски лівого колеса знято лише на вузловій фотозйомці агрегатів підвіски лівого колеса. Однак інформативних ознак деформації важеля дане фотозображення не містить. Стосовно лівого дзеркала та радіатора, то в наданих матеріалах відсутня навіть вузлова фотозйомка, тобто зйомка, на якій зображають пошкоджені складові крупним планом і таким чином, щоб можна було встановити зони пошкоджень. Згідно п. 8.5.4 "Методики", "… Посилання на фотографію, яку виконано нечітко або якщо відображене на фотографії суперечить досліджуваному, не несе необхідної інформації, може свідчити про необ`єктивність висновку.".

Попередні пошкодження переднього бампера та фар ураховуються, згідно вимог п. 5.7.13 "Методики", де зокрема зазначено: "Попередні пошкодження складників, що підлягають заміні унаслідок поточних пошкоджень, можуть бути враховані відніманням від сукупних витрат на заміну складника витрат на його ремонт внаслідок пошкоджень, що мали місце до події, що розглядається. Отримане від`ємне значення свідчить про необхідність заміни складника внаслідок попереднього пошкодження. У цьому випадку при визначені вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку від події, що розглядається, вартість таких складників до розрахунку не приймається, а враховується тільки їх демонтаж/монтаж під час ремонту, якщо це необхідно". Для переднього бампера та фар досліджуваного КТЗ вищезазначена умова виконується. Так передній бампер від попередньої події має пошкодження місць кріплення, оскільки ліворуч та праворуч прикріплений до кузова шурупами всупереч технології ремонту, встановленої заводом-виробником. Згідно вимог п. 4.16.13 "Методики" такий бампер підлягав заміні від попередньої події. Фари досліджуваного КТЗ мають сліди неякісного відновлювального ремонту у вигляді пропаювання та приклеювання кронштейнів кріплення до корпусів. Такий вид ремонту суперечить як технології, встановленій заводом-виробником, так і самому визначенню поняття "відновлювальний ремонт". Згідно п. 1.11 "Методики", метою відновлювального ремонту є, серед іншого, забезпечення максимальної відповідності технічного стану, технічних характеристик складників стану, що мав місце до пошкодження. Технічний стан фар після такого ремонту аж ніяк не відповідає їхньому технічному стану до пошкодження. Згідно вимог п. 4.16.15 та 4.16.13 "Методики" фари з такими пошкодженнями підлягали заміні від попередньої події. Отже в калькуляції відновлювального ремонту досліджуваного КТЗ від ДТП, що розглядається, враховується лише вартість робіт з демонтажу/монтажу попереднього бампера та фар.

Відтак, в даному випадку для розрахунку страхового відшкодування, яке підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивача, є обов`язковим визначення та застосування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля "Hyundai", д.н.з. НОМЕР_1 .

Судом першої інстанції було зазначено, що позивачем до позову було додано страховий акт №СТ/19/0234 від 01.08.2019 та розрахунок страхового відшкодування, відповідно до яких вартість відновлювального ремонту автомобіля "Hyundai", д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при спірному ДТП, дорівнює 32 537,00 грн, однак з даних документів убачається, що розрахунок страхового відшкодування здійснений без урахування коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого автомобіля.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не доведено обґрунтованості визначеного ним розміру страхового відшкодування відновлювального ремонту автомобіля "Hyundai", д.н.з. НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту зносу деталей, у порядку, передбаченому ст. 29 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" та пунктами 7.38, 7.39 Методики, а отже позивачем не доведено, що вартість відновлювального ремонту становить 32 537,00 грн.

Отже, у разі коли для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни пошкоджених складових частин на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а враховує коефіцієнт фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Тому пред`явлення позивачем до відповідача (страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним.

Така правова позиція господарських судів зазначена в постанові КГС ВС від 06.07.2018 у справі № 924/675/17.

Крім того, судом першої інстанції було вірно відмічено про, що можливі недоліки Висновку, на які позивач/апелянт звертав увагу суду у своїх письмових поясненнях/апеляційній скарзі, не спростовують того, що вартість відновлювального ремонту автомобіля "Hyundai", д.н.з. НОМЕР_1 , повинна розраховуватись із застосуванням коефіцієнту зносу деталей.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що висновок експерта №030/20 судової авто товарознавчої від 26.01.2020 складений з порушенням вимог чинного законодавства у сфері оцінки майна, судова колегія до уваги не приймає як безпідставні та такі, що позбавлені належного доказового обґрунтування.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено обставини, які мають значення для справи і на які він посилався як на підставу своїх вимог - вартості відновлювального ремонту автомобіля "Hyundai", д.н.з. НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 32 537,00 грн.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Тобто, зазначеною статтею встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність страхувальника за Полісом №ЕР 130647654 у розмірі, який перевищує суму, яка підлягає виплаті страховиком (Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Аркс") потерпілому страхового відшкодування та становить різницю між фактично завданою шкодою і страховою виплатою.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Таким чином, ураховуючи положення статті 1194 Цивільного кодексу України ОСОБА_2 як страхувальник за Полісом №ЕР НОМЕР_5 несе цивільну відповідальність за завдану ним шкоду в межах різниці між фактичною вартістю відновлювального ремонту завданої шкоди та сумою, яка підлягає виплаті страховиком на підставі полісу.

Отже, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, визначеною у відповідності до ст. 29 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №308/3162/15-ц та у постанові Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №752/16797/14-ц.

З урахуванням вищенаведеного позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Аркс" задоволенню не підлягають.

Стосовно розподілу Господарським судом м. Києва судових витрат у даній справі, колегія суддів зазначає, що даний розподіл було здійснено судом у порядку ст. 123 та ст. 129 ГПК України і є вірним.

Підсумовуючи вищеуказане, колегія суддів уважає безпідставними доводи позивача, наведені в апеляційній скарзі стосовного порушення Господарським судом м. Києва норм матеріального та процесуального права, оскільки судом були дотримані всі вимоги щодо повного та всебічного розгляду справи.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду м. Києва від 02.03.2020 у справі №910/18696/19 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Судові витрати, згідно до ст. 129 ГПК України покласти позивача.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі №910/18696/19 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови у справі №910/18696/19 складено та підписано 25.05.2020.

Головуючий суддя В.В.Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

С.А. Пашкіна