ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м. ОдесаСправа № 916/3060/19

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання - Федорончук Д.О.

за участю представників учасників справи:

від позивача - Шевцова Т.М., ордер МК № 112513, дата видачі: 05.03.20;

від відповідача - Ксьондз А.В., ордер МК № 138944, дата видачі:21.05.20.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Судноплавна компанія „Укррічфлот"

на рішення Господарського суду Одеської області від „10" лютого 2020р., повний текст якого складено та підписано „19" лютого 2020р.

у справі № 916/3060/19

за позовом Приватного акціонерного товариства „Судноплавна компанія «Укррічфлот»

до відповідача Акціонерного товариства „Українська залізниця" в особі регіональної філії „Одеська залізниця" Акціонерного товариства „Українська залізниця"

про стягнення 221893,72 грн.,

головуючий суддя - Д`яченко Т.Г.

місце прийняття рішення: Господарський суд Одеської області

В судовому засіданні 21.05.2020 року згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2019р. Приватне акціонерне товариство „Судноплавна компанія «Укррічфлот» (далі АСК «Укррічфлот») звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця" (далі АТ «Українська залізниця») в якому просило стягнути з останнього, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 18.11.2019р., 221893,72 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.11.2017р. між ПАТ «Українська залізниця» та ПрАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" було укладено договір про експлуатацію залізничної під`їзної колії ПрАТ «КД МППЗТ» дільниці №3 Миколаївського виробничого району Ольшанської філії №ДН-4/100, відповідно до п.14 якого за умовами цього договору вагони подаються, зокрема, і на адресу Філії ПрАТ «СК «Укррічфлот» «Миколаївський річковий порт».

16.02.2018 року між АСК «Укррічфлот» та АТ «Українська залізниця» було укладено договір про надання послуг №04071/ОД-2018 від 16.02.2018р., предметом якого є здійснення перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

На виконання умов п.2.3 Договору АТ «Українська залізниця» було відкрито особовий рахунок для проведення розрахунків і обліку сплачених сум АСК «Укррічфлот» - № 5571550 .

Наприкінці червня на початку липня 2018 року АТ «Українська залізниця» було відображено на особовому рахунку АСК «Укррічфлот», списання грошових коштів за надані послуги з користування вагонами, за зберігання вантажу в вагонах та затримку ВОХР щодо затриманих на станції «Миколаїв-Вантажний» та на території Філії «Миколаївський річковий порт» АСК «Укррічфлот» вагонів.

Разом з тим, позивач зазначає, що відповідачем не враховано відсутність обставин, що залежали б від позивача, які стали причиною затримки вагонів

Так, 30.06.2018 о 14:00 сталася залізнично-транспортна аварія на під`їзних коліях, що сполучають станцію «Миколаїв-Вантажний» та порт, наслідки якої усувались до 10:00 год. 02.07.2018.

Разом з тим, за обставин, що склалися навколо відновлення руху на пошкодженій ділянці та які були під цілковитим контролем підприємств залізничного транспорту, АСК «Укррічфлот» було додатково нараховано та утримано грошові кошти в загальному розмірі 221 893,72 грн., пов`язані з оплатою плати за користування вагонами, збору за зберігання вантажів у вагонах та плату за затримку ВОХР відносно затриманих вагонів при відсутності належних правових підстав.

Позивач вважає, що затримка вагонів відбулась за відсутності вини вантажоодержувача та жодним чином не залежала від його волі, а нарахування та утримання з особового рахунку грошових коштів було здійснено з порушенням норм чинного законодавства України.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 18.10.2019 порушено провадження у справі №916/2060/19.

АТ «Українська залізниця» не визнало позов посилаючись на те, що незважаючи на схід вагонів, Ольшанською філією ПрАТ «КД МППЗТ» 01.07.2018 було розпочато роботу по подачі вагонів позивачу, а 02.07.2018 о 10:00 рух вагонів було відновлено.

Також, відповідачем було повідомлено суд, що до подання позивачем позову до АТ «Українська залізниця» про стягнення грошових коштів у сумі 390097,61 грн., позивач намагався стягнути витрати, пов`язані з простоєм вагонів з ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» шляхом подання іншого позову, та за результатами розгляду справи господарським судом Миколаївської області, 12.06.2019р. було винесено рішення по справі № 915/1805/18, яким позивачу було відмовлено у задоволенні позову. Не погоджуючись з зазначеним рішенням позивачем було подано апеляційну скаргу, яка Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду була залишена без задоволення, а рішення господарського суду Миколаївської області від 12.06.2019 р. без змін.

Посилаючись на ч. 4 ст. 75 ГПК України, відповідачем було зазначено суду, що у постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.09.2019р. були встановлені наступні обставини, а саме: висновок суду про обізнаність позивача щодо аварії, яка відбулася 30 червня 2018 року, зроблений на підставі наявних у справі матеріалів, зокрема з листування між сторонами, підписання первісних документів та встановлення договірних відносин між позивачем та третьою особою - Акціонерним товариством «Українська залізниця», яке в свою чергу було обізнане про аварійну ситуацію у повній мірі.

За твердженням відповідача, масове надходження вантажів та незначні обсяги середньодобового вивантаження, що призвели до зайнятості вантажних фронтів, і є основною причиною затримки вагонів на коліях станцій «Миколаїв-Вантажний» в період з 01 липня по 05 липня 2018 року. В даній ситуації, яка мала триваючий характер, позивач не міг не усвідомлювати настання несприятливих наслідків від накопичення вагонів на коліях станції «Миколаїв-Вантажний», а тому повинен був вжити всіх належних та своєчасних заходів для зменшення обсягів надходження вагонів, що в підсумку безсумнівно призвело б до зменшення або взагалі уникнення відповідних витрат та/або збитків.

За твердженням відповідача, з урахуванням висновків Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.09.2019р. зробленими по справі №915/1805/18, саме бездіяльність позивача у вигляді не вивантаження вже поданих вагонів та ненадання вантажовідправникам забороняючих вказівок по відправленню на його адресу вантажів у меншій кількості, призвело до витрат, які були ним понесені через простій вагонів на станційних коліях Миколаїв-Вантажний в очікуванні подання їх під вивантаження.

Крім того, відповідачем зазначено, що класифікація випадку сходу вагонів на під`їзній колії Ольшанська філія ПрАТ «КД МППЗТ», як «аварія» не є достатнім для звільнення від відповідальності, через те, що не потягло за собою захоронення виконання вантажних операцій на території Ольшанської філії ПрАТ «КД МППЗТ», як то передбачено ст. 121 Статуту залізниць України. Більш того, подачу вагонів було розпочату Ольшанською філією ПрАТ «КД МППЗТ» вже 01.07.2018 р. та повністю відновлено о 10 г. 00 хв. 02.07.2018 р.

Також, АТ «Українська залізниця» було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.02.2020 у справі №9163060/19 (суддя Д`яченко Т.Г.) у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, місцевий господарський суд дійшов висновку, що саме відповідні дії позивача, у вигляді не здійснення ним вивантаження раніше поданих вагонів та ненадання вантажовідправникам відповідних вказівок по відправленню на його адресу відповідного вантажу у меншій кількості, призвело до понесення позивачем відповідних витрат, які правомірно нараховано відповідачем через простій вагонів на станційних коліях Миколаїв-Вантажний в очікування подання їх під вивантаження.

Крім того, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про застосування строку позовної давності щодо заявлених позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот».

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство „Судноплавна компанія «Укррічфлот» звернулось з апеляційною скаргою до Південно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 10.02.2020 у справі №916/3060/19 повністю та прийняти нове рішення по справі №916/3060/19 про задоволення позовних вимог та стягнення з АТ «Українська залізниця» грошових коштів у розмірі 221 893,72 грн., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні, встановленим обставинам справи, що відповідно до ст. 277 ГПК України є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення.

Так, апелянт зазначає, що чинним законодавством України прямо передбачені чіткі умови для нарахування та стягнення з вантажоотримувача плат та зборів у випадку затримки вагонів на станції призначення:

- плата за користування вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства (ч.2 ст.119 Статуту залізниць);

- збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, портових станціях тощо) (п.8 Правил зберігання вантажів);

- якщо на станціях з причин, не залежних від залізниці, виникає затримка вантажу, що охороняється, то з відправника (одержувача,експедитора) додатково справляється плата (п.31.5 Тарифного керівництва №1, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку №317 від 26.03.2009р.).

На думку скаржника, з матеріалів справи чітко прослідковується. Що затримка виникла у зв`язку з виходом з ладу залізничного полотна, утримання якого належить до обов`язків підприємств залізничного транспорту України.

Усунення наслідків аварії відбувалося за участі відповідача. Отже останній мав змогу контролювати та впливати на строк відновлювальних робіт, а отже і на строк затримки вагонів на станції «Миколаїв -Вантажний», що знаходиться у прямо-пропорційній залежності від загального розміру нарахованих та сплачених позивачем платежів.

При цьому, скаржник звертає увагу, що чинним законодавством ніяким чином не пов`язується нарахування плати за користування вагонами, збору та зберігання вантажу, плати за затримку охорони (ВОХР) із наявністю або відсутністю заборони виконання вантажних операцій.

З огляду на фактичні обставини, скаржник зазначає, що однозначно відсутність можливості руху під`їзною колією, що сполучає порт та станцію «Миколаїв-Вантажний», ніяким чином не залежала від волі та бажання позивача.

Разом з тим, господарським судом не було застосовано та враховано положення норм матеріального права, що регулюють порядок і підстави оплати послуг при затримці вагонів, передбачених ч.2 ст.119 Статуту залізниць, п. 8 Правил зберігання вантажів, п.31.5 Тарифного керівництва №1, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку №317 від 26.03.2009р.

Також, скаржник зазначає, що господарським судом при вирішенні спірних правовідносин застосовано положення п. а) ст.121 Статуту залізниць України, яке не підлягало застосуванню до спірних правовідносин, оскільки плата за користування вагонами, збір за зберігання вантажу у вагонах та оплата за затримку ВОХР взагалі не повинна була бути нарахована позивачу за період затримки вагонів, який ніяким чином не залежав від АСК «Укррічфлот».

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.03.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства „Судноплавна компанія „Укррічфлот" на рішення Господарського суду Одеської області від „10" лютого 2020р. у справі №916/3060/19; призначено розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства „Судноплавна компанія „Укррічфлот" до розгляду на 21 травня 2020 року о 10:30 год.

В судовому засіданні 21.05.2020 представник скаржника, підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, судова колегія апеляційної інстанції дійшла наступних висновків.

Як свідчать матеріали справи та встановлено господарським судом, 24.11.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» та Приватним акціонерним товариством «Київ-Дніпровське підприємство промислового залізничного транспорту» було укладено Договір про експлуатацію залізничної під`їзної колії ПрАТ «КД МППЗТ» дільниці №3 Миколаївського виробничого району Ольшанської філії № ДН-4/100, відповідно до п. 14 якого за умовами цього договору вагони подаються, зокрема, і на адресу Філії Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» «Миколаївський річковий порт».

Відповідно до п. 6 Договору № ДН-4/100 про експлуатацію залізничної під`їзної колії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» дільниця №3 Миколаївського виробничого району Ольшанської філії від 24.11.2017 (надалі - Договір № ДН-4/100), вагони для під`їзної колії подаються локомотивом залізниці на колії 7С, 8С або інші колії Сортувального парку, колії, колій 5-8 парку Приймання станції Миколаїв-Вантажний, згідно вказівки маневрового диспетчера станції та технологічного процесу роботи станції. Здавання вагонів провадиться: на колії 7С, 8С або інші колії Сортувального парку. Приймання станції Миколаїв-Вантажний, згідно вказівки маневрового диспетчера станції та технологічного процесу станції. Подальший рух вагонів виконується локомотивом Підприємства.

Пунктом 14 Договору № ДН-4/100 (у редакції додаткової угоди № 3 від 01.10.2018р.), за умовами цього договору вагони подаються: ТОВ «Миколаївський завод залізобетонних виробів», ВАТ МП «Ера», ВАТ «Миколаївзалізобетон-1», ТОВ «Екотранс», Філія ПАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» «Миколаївський річковий порт» та іншими організаціями і підприємствами, які виконують операції на під`їзній колії, відповідно до договорів, письмових прохань з дозволу керівництва Підприємства та начальника станції Миколаїв-Вантажний.

16.02. 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (Перевізник) та Приватним акціонерним товариствам «Судноплавна компанія «Укррічфлот» (Замовник) було укладеного Договір про надання послуг № 04071/ОД-2018, предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги. У розумінні цього Договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за користування вагоном Перевізника не є орендною платою (п.1.1 Договору № 04071/ОД-2018 від 16.02.2018р.).

Таким чином, за поясненнями позивача, вагони, які прибувають на адресу Філії «Миколаївський річковий порт» АСК «Укррічфлот», підлягають перевезенню від станції Акціонерного товариства «Українська залізниця» Миколаїв-Вантажний до Порту підприємством промислового залізничного транспорту - ПрАТ «КД МППЗТ».

Відповідно до п. 2.3.3. Договору № 04071/ОД-2018 від 16.02.2018р., перевізник зобов`язаний відкрити для проведення розрахунків і обліку сплачених сум для замовника особовий рахунок з наданням коду платника № 5571550 .

Присвоїти Замовнику код вантажовідправника/вантажоодержувача 1890.

На виконання умов п. 2.3.3 Договору про надання послуг № 04071/ОД-2018 від 16.02.2018р. відповідачем було відкрито особовий рахунок для проведення розрахунків і обліку сплачених сум АСК «Укррічфлот» - № 5571550.

Крім того, місцевим господарським судом встановлено, що 01.03.2018 між Приватним акціонерним товариством «Судноплавна компанія «Укррічфлот» в особі Філії «Миколаївський річковий порт» АСК «Укррічфлот» (Замовник) та Приватним акціонерним товариством «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту» в особі Ольшанської філії Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» (Виконавець) було укладено договір №27, за яким виконавець зобов`язується надати замовнику послуги з перевезення вантажів залізничним транспортом та інші, пов`язані з цим, послуги щодо надання яких виникає необхідність у замовника, а замовник зобов`язується провести розрахунки за надані послуги на умовах цього Договору (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.1.2 Договору №27 від 01.03.2018р., послуги можуть надаватися тільки при умові технічної можливості з дотриманням вимог п.1.1 цього Договору та у порядку, що забезпечує відповідну якість цих послуг.

За умовами п. 1.3. Договору №27 від 01.03.2018р., послуга з перевезення вантажів передбачає переміщення вантажів в залізничних вагонах та іншого рухомого складу, які надійшли на адресу замовника з колій станції Миколаїв-Вантажний до вантажних фронтів, що розташовані на коліях №№5,6,7,8 (далі - вантажні фронти) на яких замовник проводить самостійно вантажні операції та у зворотному напрямку - з вантажного фронту на колії станції. У випадку зайнятості вантажних фронтів перевезення вантажів виконується на приймально-відправні колії №№1,2,3.

Відстань перевезення вантажів (подавання-забирання) в залізничних вагонах, які надійшли на адресу замовника указується в Акті обстеження умов роботи на під`їзній колії (далі - Додаток №2) і складає 5 (п`ять) км (п.1.7 Договору №27 від 01.03.2018р).

Згідно п.2.1 Договору №27 від 01.03.2018р., при виконанні умов цього Договору сторони зобов`язані дотримуватись вимог законодавчих та галузевих нормативних актів з безпеки руху та охорони праці, пожежної й екологічної безпеки, Статуту залізниць України, Збірника «Правил перевезення вантажів залізничним транспортом України», «Правил технічної експлуатації МПЗТ України» і «Правил технічної експлуатації залізниць України», «Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України», «Інструкції з сигналізації на залізницях України», «Інструкції з перевезення небезпечних вантажів у межах ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», «Інструкції з улаштування та експлуатації залізничних переїздів», «Інструкції про порядок обслуговування та організації руху на коліях Ольшанської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» (дільниця № 3), Договору про експлуатацію залізничної під`їзної колії при станції Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці, укладеного між ПАТ «Українська залізниця» регіональна філія «Одеська залізниця» та ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», а також інших нормативних актів у частині, що стосується предмету й умов цього Договору.

Відповідно до п. 2.2. Договору №27 від 01.03.2018р., про надходження вагонів та наступне перевезення до вантажних фронтів представник виконавця повідомляє представника замовника, по тел.58-16-25 з реєстрацією в Журналі повідомлень дати, часу, прізвища і посади особи, яка прийняла повідомлення. Перевезення вагонів з передавальних колій станції виконавець здійснює по письмовій заявці замовника. Решта вагонів які надійшли на адресу замовника залишається на коліях станції Миколаїв-Вантажний до отримання наступної письмової заявки замовника, при цьому всі плати та збори нараховані за час вимушеного простою цих вагонів сплачуються замовником.

Відповідно до п.2.17 Договору №27 від 01.03.2018р., виконавець надає послуги на підставі заявки замовника, наданої диспетчеру виконавця у письмовій формі за 2 години до передбаченого часу виконання, в якій вказується: яку послугу потрібно виконати, дата та час прийому та виконання заявки, а також підписи представників сторін. Якщо заявка не може бути виконана вчасно - виконавець письмово вказує причину її не виконання. Після прийому від замовника заявки на виконання послуг виконавець зобов`язаний приступити до її виконання не пізніше ніж через 3 години від часу, який вказано в цій заявці.

Згідно п.п.8.1, 8.2 Договору №27 від 01.03.2018р., за невиконання умов цього Договору винна сторона несе відповідальність, згідно чинного законодавства України. Сторони не несуть відповідальність за порушення своїх обов`язків за цим Договором, якщо воно сталось не з їх вини. Сторона вважається невинною, якщо доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів для належного виконання обов`язків.

Відповідно до п.9.1 Договору №27 від 01.03.2018р., сторони звільняються від відповідальності повністю або частково, якщо доведуть, що умови даного Договору порушені внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажор). До таких обставин сторони відносять стихійні лиха, воєнні дії, пожежі, аварії, повені, страйки, посягання на майно з боку третіх осіб, що унеможливлюють виконання зобов`язання, суспільні безладдя, обмеження, які вводяться органами державної влади, при яких неможливе продовження Договору в прийнятому виді, дії державних органів при перевірці діяльності однієї зі сторін або будь-які інші обставини, що перебувають поза контролем сторін.

Положеннями п. 9.2. Договору №27 від 01.03.2018р. визначено, що у кожному разі сторона повинна негайно виконати свої зобов`язання за Договором після закінчення форс-мажорних обставин. Про виникнення форс-мажорних обставин сторона повинна письмово повідомити іншу сторону не пізніше триденного строку з моменту виникнення таких обставин. Порушення даного строку позбавляє права винної сторони посилатися на форс-мажорні обставини.

Належним доказом наявності вищевказаних обставин і їх тривалості будуть служити довідки Торгово-промислової палати України або інших компетентних органів (п.9.3 Договору №27 від 01.03.2018р.).

Відповідно до п. 11.8. Договору №27 від 01.03.2018р., договір укладено сторонами з 01.03.2018 по 31.08.2018. Кожна із сторін вправі розірвати Договір до закінчення терміну його дії з попереднім повідомленням іншої сторони не менше ніж за тридцять календарних днів до дати його розірвання. У всіх випадках цей Договір діє до здійснення всіх розрахунків за надані послуги.

Судом попередньої інстанції також встановлено, що в грудні 2018 року Приватне акціонерне товариство «Судноплавна компанія «Укррічфлот» в особі Філії Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» «Миколаївський річковий порт» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» в особі Ольшанської філії Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» про стягнення 569917,37 грн. збитків, завданих внаслідок неналежного виконання ПАТ «КД МППЗТ» договору №27 від 01.03.2018р. про надання послуг з перевезення вантажів залізничним транспортом.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 12.06.2019р. по справі №915/1805/18, яке постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.09.2019р. залишено без змін, у задоволенні позову відмовлено.

За текстом постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.09.2019р. по справі №915/1805/18 встановлено наступне.

З повідомлення про транспортні події на залізничному транспорті, складеному директором Ольшанської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» 30.06.2018 о 18 год. 40 хв., вбачається, що при подачі вагонів з колій на станції «Миколаїв-Вантажний» в «Миколаївський річний порт» під час руху вагонами вперед стався сход 4-х завантажених вагонів всіма колісними парами та 1-ого вагону одною колісною парою (без пошкодження вантажу) (4-го, 5-го, 6-го, 7-го, 8-ого вагонів по руху поїзда). Причина та вина сходу з`ясовується. Місце транспортної події: колія №1 перед стрілочним переводом №204 дільниці №3 Миколаївського виробничого району. Вид транспортного засобу: локомотив ТГМ-4 №2271 з 15-тю завантаженими вагонами, 1402 тн. (вантаж - аглоруда).

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.07.2018р., 07.07.2018р. заступником начальника слідчого відділу Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області зареєстровано кримінальне провадження №30002590 за ч.1 ст.185 КК України за заявою ПАТ Київ-Дніпровське МППЗТ в особі Ольшанської філії, що надійшла 06.07.2018, щодо вжиття заходів до невідомої особи, яка таємно викрала з залізничної колії верхню будову колії №1 на відстані 15 метрів від СП№204, а саме підкладку Д-65 5шт., костиль колійний 15 шт., таким чином завдано збитку в розмірі 808 гривень, зазначений факт виявлено 01.07.2018 при здійсненні чергового обходу колії СП№204.

18.07.2018 позивач звернувся до ПАТ «КД МППЗТ» з претензією №759, в якій посилаючись на те, що внаслідок неналежного виконання останнім умов спірного договору щодо своєчасного виконання заявок на операції з подання/забирання вагонів йому завдано збитків у загальному розмірі 569 917,37 грн, виклав вимогу протягом семиденного строку з дня отримання даної вимоги відшкодувати збитки в зазначеному розмірі. Вказана претензія була отримана ПАТ «КД МППЗТ» 01.08.2018.

За текстом постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.09.2019р. по справі №915/1805/18 встановлено, що матеріалами справи підтверджується складання ПАТ «Укрзалізниця» актів загальної форми, відомостей плати за користування вагонами та накопичувальних карток, їх підписання з боку позивача як вантажовласника та оплату у загальній сумі 569917,37 грн., що підтверджується переліками, сформованими філією Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень ПАТ «Укрзалізниця».

Також, постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.09.2019р. по справі №915/1805/18 встановлено, що аварія сталась 30.06.2018, а була ліквідована о 10:00 год. 02.07.2018 року, що підтверджується наданими відповідачем документами. В обґрунтування позову у справі №916/3060/19 позивачем було зазначено, що в період часу з 30 червня 2018 року по 03 липня 2018 року склалась ситуація значної затримки подання/збирання вагонів з/до станції Миколаїв-Вантажний до/з Порту.

Як стало відомо Приватному акціонерному товариству «Судноплавна компанія «Укррічфлот» під час розгляду судового спору по справі №915/1805/18, вказана затримка виникла у зв`язку із залізнично-транспортною подією аварією, що сталася 30.06.2018р. близько 14:40 год. на залізничній під`їзній колії ПрАТ «КД МППЗТ».

Позивач зазначав, що за весь період проведення заходів із відновлення нормальної працездатності під`їзних шляхів до Порту відповідачем було нараховано позивачу плату за користування вагонами, зберігання вантажу у вагонах і затримку ВОХР у затриманих з вини вантажоодержувача вагонах в загальному розмірі 390097,61 грн. з ПДВ, з яких плата за користування - 49158,78 грн., збір за зберігання вантажу у вагонах - 157215,84 грн, плата за затримку ВОХР - 183 722,99 грн.

Таким чином, як зазначає позивач, протоколом наради співробітників Акціонерного товариства «Українська залізниця» чітко зафіксований факт відсутності вини вантажоодержувача в затримці вагонів, яка сталася внаслідок аварії на під`їзних коліях ПрАТ «КД МППЗТ», а акти загальної форми, які стали підставою для формування відомостей плати за користування вагонами та накопичувальних карток, що підписані сторонами, не відображають дійсної ситуації, що склалася на той момент і оформлені виключно з метою отримання додаткових коштів від Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот».

Позивач посилається та зазначає, що згідно п. 8 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999р., у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери. Разом з тим, між представниками позивача та відповідача за чіткого усвідомлення співробітників останнього були складені акти загальної форми, які містять інформацію про причину затримки, яка не відповідає дійсності: «затримка вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вантажні операції з вини клієнта».

08 жовтня 2019р. позивачем було направлено відповідачу вимогу №142 від 08.10.2019р., відповідно до змісту якої, серед іншого, було відкликано підпис представника Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» на актах загальної форми (ГУ-23), відомостях плати за користування вагонами, накопичувальних картках зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) згідно переліку, наведеному у вимозі.

Позивач зазначає, що відновлювальні роботи проводилися спільно ПрАТ «КД МППЗТ» і ПАТ «Укрзалізниця» і строк відновлення руху, а отже і затримки, залежав лише від даних підприємств.

Відповідно до інформації, отриманої від ПрАТ «КД МППЗТ» ремонтні роботи закінчилися 03.07.2018р. Таким чином, за посиланням позивача, затримка вагонів відбулася за відсутності вини вантажоодержувача та жодним чином не залежала від його волі. Нарахування та утримання з особового рахунку позивача, грошових коштів в загальному розмірі 390097,61 грн. з ПДВ було здійснено з порушенням норм чинного законодавства України.

Умовами договору, укладеного між сторонами, передбачено, що при незгоді із сумою нарахувань та стягнених платежів замовник для проведення перевірки письмово повідомляє перевізника на адресу, вказану в п. 14.2 Договору (п. 4.9 Договору №04071/ОД-2018 від 16.02.2018р.).

Згідно п. 4.10 Договору04071/ОД-2018 від 16.02.2018р., у разі виявлення перевізником неправильно нарахованих платежів, здійснюється перерахунок, після чого надлишок стягнутої суми перераховується на особовий рахунок замовника, як оплата за майбутні перевезення або ж додатково з сум внесеної попередньої оплати стягуються недоотримані грошові суми.

Позивачем було зазначено, що вимогу щодо здійснення перерахунку грошових коштів, що зараховані на особовий рахунок АСК «Укррічфлот» №5571550, шляхом збільшення суми, що на ньому обліковується, на 390097,61 грн., було направлено відповідачу 08.10.2019р та станом на момент направлення позовної заяви відповідні дії відповідачем вчинено не було, відповідь на вимогу на адресу позивача не надходила.

У подальшому, за час розгляду даної справи, позивачем було надано заяву про зменшення розміру заявлених позовних вимог та зазначено суду наступне.

Загальний розмір позовних вимог по справі №916/3060/19 було визначено з урахуванням періоду проведення ремонтних та відновлюваних робіт, які ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» і Акціонерне товариство «Укрзалізниця», що був визначений на підставі відзиву ПрАТ «КД МППЗТ» № 65/18 від 17.01.2019р. по справі № 915/1805/18.

Виходячи з даної інформації за вказаний період проведення заходів із відновлення нормальної працездатності під`їзних шляхів до порту, позивачем було і заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача плати за користування вагонами, зберігання вантажу у вагонах і затримку ВОХР у затриманих з вини вантажоодержувача вагонах в загальному розмірі 390097,61 грн. з ПДВ, з яких плата за користування - 49158,78 грн., збір за зберігання вантажу у вагонах - 157215,84 грн, плата за затримку ВОХР - 183722,99 грн.

Разом з тим, під час вирішення судового спору по справі № 915/1805/18 за участю позивача, відповідача та ПрАТ «КД МППЗТ» відповідно до постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.09.2019р. встановлено, що аварія сталася 30.06.2018, а була ліквідована о 10:00 год. 02.07.2018 року.

Таким чином, як зазначає позивач, стягненню з відповідача підлягають грошові кошти, які були перераховані на користь відповідача в якості оплати послуг за затримані вагони за період з 30.06.2018р. о 14:40 год. по 02.07.2018р. о 10:00 год., в загальному розмірі 221893,72 грн., з яких плата за користування - 39458,16 грн., плата за затримку ВОХР - 85305,40 грн., збір за зберігання вантажу у вагонах - 97130,16 грн.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» направлено на стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» грошових коштів у розмірі 221893,72грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що саме відповідні дії позивача, у вигляді не здійснення ним вивантаження раніше поданих вагонів та ненадання вантажовідправникам відповідних вказівок по відправленню на його адресу відповідного вантажу у меншій кількості, призвело до понесення позивачем відповідних витрат, які правомірно нараховано відповідачем через простій вагонів на станційних коліях Миколаїв-Вантажний в очікування подання їх під вивантаження.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду з наступних підстав.

Згідно з частинами 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1, 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України і статтею 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частинами 1-3 ст. 909 ЦК України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Частинами 1, 2 статті 8 Закону України "Про залізничний транспорт" визначено, що перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізничним транспортом загального користування організується на договірних засадах. Для забезпечення виконання договірних зобов`язань здійснюється перспективне та поточне планування перевезень. Умови та порядок організації перевезень, у тому числі в прямому змішаному сполученні за участю залізничного та інших видів транспорту, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень, схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом, Правилами перевезень вантажів та Правилами перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України.

Пунктом 2 Статуту визначено обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту. Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (пункт 3 Статуту).

Пунктом 71 Статуту встановлено, що взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під`їзних колій визначаються договором. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під`їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів).

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, правовідносини між Акціонерним товариством «Українська залізниця» та Приватним акціонерним товариствам «Судноплавна компанія «Укррічфлот» виникли на підставі укладеного між ними 16.02.2018 року Договору про надання послуг № 04071/ОД-2018.

Також, 24.11.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» та Приватним акціонерним товариством «Київ-Дніпровське підприємство промислового залізничного транспорту» було укладено Договір про експлуатацію залізничної під`їзної колії ПрАТ «КД МППЗТ» дільниці №3 Миколаївського виробничого району Ольшанської філії №ДН-4/100.

Поряд з цим, 01.03.2018 між Приватним акціонерним товариством «Судноплавна компанія «Укррічфлот» в особі Філії «Миколаївський річковий порт» АСК «Укррічфлот» (замовник) та Приватним акціонерним товариством «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту» в особі Ольшанської філії Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» (виконавець) було укладено договір №27, за яким виконавець зобов`язується надати замовнику послуги з перевезення вантажів залізничним транспортом та інші, пов`язані з цим, послуги щодо надання яких виникає необхідність у замовника, а замовник зобов`язується провести розрахунки за надані послуги на умовах цього Договору.

Позовні вимоги позивача у даній справі направлено на стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» грошових коштів у розмірі 221893,72грн., які в свою чергу були нараховані відповідачем, за посиланням позивача, за період проведення заходів із відновлення нормальної працездатності під`їзних колій до порту - Філії Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот «Миколаївський річковий порт» з боку відповідача.

У позовній заяві позивачем акцентувалась увага на той факт, що затримка вагонів відбулась за відсутності вини вантажоодержувача та жодним чином не залежала від його волі та, за твердженням позивача, нарахування та утримання відповідних грошових коштів, стягнення яких з відповідача є предметом розгляду даної справи, було здійснено з порушенням норм діючого законодавства України, отже, грошові кошти у розмірі 221893,72 грн. підлягаються стягненню з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь позивача.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 75 ГПК України, визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, в грудні 2018 року Приватне акціонерне товариство «Судноплавна компанія «Укррічфлот» в особі Філії Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» «Миколаївський річковий порт» звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» в особі Ольшанської філії Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» про стягнення 569917,37 грн. збитків, завданих внаслідок неналежного виконання ПАТ «КД МППЗТ» договору №27 від 01.03.2018р. про надання послуг з перевезення вантажів залізничним транспортом.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що в період часу з 30.06.2018р. по 11.07.2018р. склалася ситуація неналежного виконання ПАТ «КД МППЗТ» умов договору №27 від 01.03.2018р. щодо виконання заявок Філії «Миколаївський річковий порт» АСК «Укррічфлот» на виконання операцій з подання/забирання вагонів, наслідком чого стало понесення ПАТ «СК «Укррічфлот» реальних збитків в загальному розмірі 569917,37 грн., з яких: 78086,76 грн. витрати, пов`язані із користуванням вагонами, 206802,60 грн. та 263844,52 грн. - витрати, пов`язані із зберіганням та охороною вантажу у вагонах, затриманих на станції «Миколаїв-Вантажний»; 21183,49 грн. - витрати, пов`язані із користуванням вагонами, які були затримані на вантажних коліях Філії «Миколаївський річковий порт» АСК «Укррічфлот». Зазначені платежі відповідно до умов договору, укладеного між ПАТ «СК «Укррічфлот» та ПАТ «Українська залізниця», були належним чином сплачені останньому, що підтверджується переліками, сформованими філією Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень ПАТ «Укрзалізниця».

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 12.06.2019р. по справі №915/1805/18, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.09.2019р., у задоволенні позову відмовлено.

Під час розгляду справи №915/1805/18 судом було встановлено наступні обставини.

Повідомлення про транспортні події на залізничному транспорті, складеному директором Ольшанської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» 30.06.2018 о 18 год. 40 хв., вбачається, що при подачі вагонів з колій станції «Миколаїв-Вантажний» в «Миколаївський річний порт» під час руху вагонами вперед стався сход 4-х завантажених вагонів всіма колісними парами та 1-ого вагону одною колісною парою (без пошкодження вантажу) (4-го, 5-го, 6-го, 7-го, 8-ого вагонів по руху поїзда). Причина та вина сходу з`ясовується. Місце транспортної події: колія №1 перед стрілочним переводом №204 дільниці №3 Миколаївського виробничого району. Вид транспортного засобу: локомотив ТГМ-4 №2271 з 15-тю завантаженими вагонами, 1402 тн. (вантаж - аглоруда).

Також, судом за час розгляду справи №915/1805/18 було встановлено, що матеріалами справи підтверджується складання ПАТ «Укрзалізниця» актів загальної форми (ГУ-23), відомостей плати за користування вагонами та накопичувальних карток, їх підписання з боку позивача як вантажовласника та оплату у загальній сумі 569917,37 грн., що підтверджується переліками, сформованими філією Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень ПАТ «Укрзалізниця» та факт того, що аварія сталась 30.06.2018, а була ліквідована о 10:00 год. 02.07.2018 року.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Умовами п. 2.3. Договору №27 від 01.03.2018р. передбачено, що з метою недопущення наднормативного простою вагонів замовник повинен погоджувати з вантажовідправниками одночасне відправлення на його адресу такої кількості вагонів, яка не перевищує максимальної добової переробної спроможності вантажних фронтів. При надходженні на адресу замовника вагонів з вантажами в кількості, що перевищує місткість вантажних фронтів та затримки цих вагонів на станції, замовник несе відповідальність за затримку вагонів по «Актах затримки ГУ-23» та «Актах загальної форми».

Зазначена умова договору зобов`язувала порт також вживати певні дії для недопущення наднормативного простою вагонів шляхом корегування кількості вантажу, який прямував до порту, водночас доказів вжиття дій для зменшення кількості вантажу, що направлявся вантажовідправниками до порту, останнім не надано.

Судом першої інстанції також було враховано висновки, викладені в постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.09.2019р., зокрема, умову п. 2.5 договору, якою передбачено, що одночасно на під`їзних коліях на території замовника (з урахуванням місткості приймально-відправних колій №1,2,3 та вантажних фронтів) може знаходитись не більше 60 вагонів (Примітка) та обґрунтовано відхилено доводи позивача, викладені ним в позовній заяві, оскільки останнім не надано належних та допустимих доказів того, що ним здійснювались дії, направлені на зменшення кількості вантажу, який, відповідно, направлявся вантажовідправником.

Крім того, як вбачається з тексту постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.09.2019р., під час розгляду справи 915/1805/18, судом також надавалась оцінка наступним обставинам, а саме, в період з 27.06.2018р. по 29.06.2018р. з вантажем для Філії «Миколаївський річковий порт» на станцію «Миколаїв-Вантажний» прибуло 87 вагонів, при тому, що станом на 17:00 27.06.2018р. у порту перебувало 73 вагони, на 17:00 27.06.2018р. - 66 вагонів, на 17:00 29.06.2018 р. - 71 вагон.

При цьому, заявка на забирання порожніх вагонів 30.06.2018 була подана портом лише на 17 вагонів, тобто, решта перебувала під вивантаженням чи очікувала його. За таких умов, додаткове подання відповідачем вагонів суперечило б умовам п.2.5 договору.

Крім того, пунктом 2.17 Договору №27 від 01.03.2018р. встановлено, що виконавець надає послуги на підставі заявки замовника, наданої диспетчеру виконавця у письмовій формі за 2 години до передбаченого часу виконання, в якій вказує: яку послугу потрібно виконати, дата та час прийому та виконання заявки, а також підписи представників сторін. Якщо заявка не може бути виконана вчасно виконавець письмово вказує причину її невиконання. Після прийому від замовника заявки на виконання послуг виконавець зобов`язаний приступити до її виконання не пізніше ніж через три години від часу, який вказано у цій заявці.

Таким чином, положеннями вказаного договору сторонами не було чітко узгоджено кінцевий термін, яким було б визначено момент до якого відповідна послуга мала бути виконана.

Також, відповідні строки виконання (надання) послуг повинні виконуватись та здійснюватись на договірних умовах, що узгоджено між учасниками певних договірних відносин, із врахуванням особливостей здійснення господарської діяльності, в даному випадку, із врахуванням специфіки залізничних перевезень.

Враховуючи, що постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.09.2019р. по справі №915/1805/18 встановлена відсутність вини ПрАТ «КД МППЗТ» у простої вагонів на станційних коліях, та містяться висновки щодо формальності подачі заявок на подання вагонів під вивантаження, а також було встановлено факт обізнаності позивача щодо аварії, яка відбулася 30 червня 2018 року, який зроблений на підставі наявних у справі №916/1805/18 матеріалів, зокрема з листування між сторонами, підписання первісних документів та встановлення договірних відносин між позивачем та Акціонерним товариством „Українська залізниця», яке в свою чергу було обізнано про аварійну ситуацію у повній мірі, колегія суддів апеляційної погоджується з висновком господарського суду, що відповідачем було правомірно здійснено відповідне нарахування за користування вагонами, збір за зберігання вантажу у вагонах та плату за затримку, а отже, стягнення грошових коштів у розмірі 221893,72 грн. з АТ «Українська залізниця» є безпідставним.

За змістом ст. 62 Статуту залізниць України за час затримки відправник, одержувач, експедитор сплачують за користування вагонами (контейнерами), залізниці плату, передбачену ст. 119 цього Статуту.

За користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата згідно ст. 119 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Разом з цим, підстави звільнення вантажовласника від плати за користування вагонами передбачено ст. 121 Статуту залізниць України та п. 16 Правил користування вагонами і контейнерами, та є вичерпними.

Так, за змістом ст. 121 Статуту залізниць України та п. 16 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999, вантажовідправник, вантажоодержувач, порт звільняються від плати за користування вагонами і контейнерами: а) якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під`їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; б) у разі подання локомотивом залізниці вагонів і контейнерів на фронти навантаження (вивантаження) у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність. Вказана максимальна переробна спроможність визначається за договором між залізницею і вантажовласником; в) у разі затримки прийняття залізницею вагонів, які пред`явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці. Час такої затримки зазначається у графі «Примітки» Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, цей час виключається із загального часу користування вагонами (контейнерами).

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції вірно було відхилено доводи позивача щодо настання форс мажорних обставин, з урахуванням положень п. 6.3 та п. 6.4. Договору №04071/ОД-2018 про надання послуг від 16.02.2019р., оскільки класифікація випадку сходу вагонів на відповідній під`їзній колії, не є достатнім доказом звільнення від відповідальності, оскільки така події не потягла за собою наслідки, визначені ст. 121 Статуту залізниць України, та подачу вагонів було розпочато з 01.07.2019р.

Крім того, в матеріалах справи відсутній відповідний документ, виданий Торгово-промисловою палатою України, чи виданий іншим компетентним органом, установою, залежно від виду непереборної сили, інших форс-мажорних обставин.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що масове надходження вантажів та незначні обсяги середньодобового вивантаження, що призвели до зайнятості вантажних фронтів, є основною причиною затримки вагонів на коліях станцій «Миколаїв-Вантажний» та в даній ситуації, саме на позивача покладено обов`язок щодо вживання всіх належних та своєчасних заходів для зменшення обсягів надходження вагонів.

При цьому, для забезпечення маневрової роботи необхідна наявність вільних колій станції. Визначення ж можливості або неможливості доставити на станцію призначення вагонів відноситься до технології роботи підприємств залізничного транспорту, для чого необхідні спеціальні знання, а тому посилання позивача про наявність можливості подавати надалі вагони, без вивантаження раніше поданих, судом правильно визнано безпідставним.

Відповідно до статей 74, 76 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Враховуючи викладені вище обставини та норми права, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апелянта (позивача) з приводу неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Крім цього, враховуючи приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за текстом його апеляційної скарги, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

За таких обставин, перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Судноплавна компанія «Укррічфлот» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 10.02.2020 у справі №916/3060/19 - без змін.

Постанова набирає законної з дня її прийняття та не підлягає оскарженню, крім випадків передбачених ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови

складено та підписано

25.05.2020р.

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя Я.Ф. Савицький