СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2020 р. Справа №922/1831/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Дучал Н.М. , суддя Хачатрян В.С.,

при секретарі судового засідання Тимошенко А.А.,

за участю представників учасників справи:

від позивача - Квіцінська А.І., адвокат, свідоцтво №2145 від 27.09.2017, довіреність №01-50/14599 від 28.12.2019,

від відповідача - Матофій Р.М., довіреність №01-01-23/279-20 від 20.01.2020,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківводоканал» (вх.№828Х/1 від 17.03.2020) на рішення Господарського суду Харківської області від 17.02.2020 у справі №922/1831/15 (м. Харків, суддя Прохоров С.А., повний текст складено 21.02.2020),

за позовом Акціонерного товариства «Харківобленерго», м. Харків,

до Комунального підприємства «Харківводоканал», м. Харків,

про стягнення коштів 15985367,42 грн, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 17.02.2020 позов Акціонерного товариства «Харківобленерго» до Комунального підприємства «Харківводоканал» задоволено повністю. Стягнуто з Комунального підприємства «Харківводоканал» на користь Акціонерного товариства «Харківобленерго» 15985367,42 грн. де вартість електричної енергії 6274214,50 грн. (в т.ч. ПДВ 1 045 702,41 грн.), 4537068,74 грн. пені, 392946,00 грн. 3% річних та 4781138,18 грн. інфляційних втрат на рахунок UA НОМЕР_2 в АТ «Мегабанк», . Судові витрати покладено на відповідача - Комунальне підприємство «Харківводоканал». Стягнуто з Комунального підприємства «Харківводоканал» на користь Акціонерного товариства «Харківобленерго» 73080,00 грн. судового збору на рахунок UA НОМЕР_2 в АТ «Мегабанк», .

Відповідач з вказаним рішенням не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 17.02.2020 і прийняти нове рішення, яким у позові відмовити у повному обсязі; судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування своєї позиції по справі апелянт вказує на наступне:

- висновком експертного дослідження №3661 повністю спростовується обґрунтованість позовних вимог позивача у цій справі, з огляду на що з урахуванням п.4 ч.5 ст.13 ГПК України ненадання судом відповідачеві можливості надати формальні за своїм змістом документи поштового відправлення, не відповідає принципам об`єктивного, справедливого та неупередженого розгляду справи;

- висновком експертизи №3661 підтверджується факт невірного виконання позивачем у спірний період вимог п.п.6.23, 6.28 ПКЕЕ при перерахунку кількості та вартості електричної енергії по договору №4 від 07.05.2004;

- матеріали справи не містять належних доказів виконання позивачем вимог п.6.23, п. 6.28 ПКЕЕ, а також порядку погодженого сторонами в п.5 та п.10 Додатку №2 до Договору №4, що в свою чергу підтверджує факт прострочки кредитора позивачем у розумінні ст.613 ЦК України;

- відповідно до правової позиції Верховного суду, яка викладена в постановах по справі №922/2192/17, №922/635/15 обставини щодо невірного виконання позивачем вимог Правил, з огляду на домовленість сторін погоджену в п.10 Додатку 2 до Договору №4 від 07.05.2004 стали підставою для відмови в позові;

- судом першої інстанції при ухваленні рішення незаконно залишено поза увагою, що постановою Верховного суду від 06.08.2019 у справі №922/635/15 залишено в силі рішення суду, яким відмовлено АТ «Харківобленерго» у стягненні вартості електричної енергії за період вересень 2013-грудень 2014 по договору №4 від 07.05.2004, у зв`язку з чим додатково підтверджується відсутність підстав для стягнення 3% річних, інфляційних та пені у цій справі;

- судом першої інстанції залишено поза увагою, що надані позивачем висновки Київського НДІСЕ №19107/19108/19-72 від 26.07.2019 та №20952/19-46/33033-33035/19-46 від 21.12.2019 одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Зокрема, у висновку не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №522/1029/18 висновок експерта, в якому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність є неналежним і недопустимим доказом.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.03.2020 поновлено Комунальному підприємству «Харківводоканал» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження у справі №922/1831/15. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Харківводоканал». Встановлено іншим учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали. Призначено справу до розгляду на 23.04.2020.

Від Акціонерного товариства «Харківобленерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№3047 від 30.03.2020), в якому просить залишити без змін рішення Господарського суду Харківської області від 17.02.2020, апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

В обґрунтування своєї позиції по справі позивач вказує на наступне:

- висновок експертного дослідження, проведений на замовлення КП «Харківводоканал» №3661 від 14.02.2020 не є доказом по даній справі та його висновки не є підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідний доказ буд поданий із порушенням ст.80 ГПК України та не залучений судом ухвалою від 17.02.2020;

- п.10 додатку №2 не визначає складання акту ще раз за один і той же період, в разі коригування нарахувань, а лише визначає можливість проведення перерахунку, складання нового (коригуючого) рахунку, порядок його отримання та сплати і навпаки, п.5 додатку №2 не визначає складання акту про використану електричну енергію в разі проведення перерахунку та складання коригуючого рахунку;

- розрахунок втрат електричної енергії проводився АТ «Харківобленерго», враховуючи п.6.23, п.6.26 та п.6.28 Правил, а також згідно «Методичних рекомендацій визначення технологічних втрат електричної енергії в транформаторах і лініях електропередавання», затверджених наказом Міністерства енергетики України.

Від Акціонерного товариства «Харківобленерго» надійшло клопотання (вх.№3667 від 21.04.2020) про відкладення розгляду справи, з огляду на встановлення карантину на всій території України.

Від Комунального підприємства «Харківводоканал» надійшло клопотання (вх.№3744 від 22.04.2020) про відкладення розгляду справи, у зв`язку з запровадженням карантину у місті Харкові.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.04.2020 клопотання сторін про відкладення розгляду справи задоволено; розгляд справи відкладено; призначено судове засідання на 12.05.2020; доведено до відома учасників апеляційного провадження, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою; повідомлено учасників справи про можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції та про можливість подати будь-які документи у справі на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі «Електронний суд», поштою, факсом або дистанційні засоби зв`язку, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису з урахуванням вимог Закону України «Про електронний цифровий підпис» та Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Від Комунального підприємства «Харківводоканал» надійшло клопотання (вх.№4404 від 12.05.2020) про відкладення розгляду справи, з огляду на встановлення карантину на всій території України.

В судове засідання Східного апеляційного господарського суду від 12.05.2020 з`явились представники сторін у справі. З огляду на те, що представник відповідача з`явився до судового засідання та не просив розглянути клопотання про відкладення (вх.№4404 від 12.05.2020) колегія суддів залишає відповідне клопотання без розгляду.

В судовому засіданні 12.05.2020 представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив задовольнити її в повному обсязі. Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши пояснення уповноважених представників, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.05.2004 між Акціонерною компанією «Харківобленерго» (позивач) та Державним комунальним підприємством каналізаційного господарства «Харківкомуночиствод» було укладено договір про постачання електричної енергії №4 (Договір), відповідно до розділу 1 якого позивач, як постачальник, постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору та додатками до Договору, що є його невід`ємними частинами.

Відповідно до рішення 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 23.12.2011 №577/11 Комунальне підприємство каналізаційного господарства «Харківкомуночиствод» перейменоване на Комунальне підприємство «Харківводоканал».

Додатковою угодою від 01.02.2012 до договору про постачання електричної енергії №4 від 07.05.2004 назву споживача змінено на Комунальне підприємство «Харківводоканал» (відповідач).

Згідно з п. 9.11 Договору, цей Договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31.12.2004. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Враховуючи, що жодною із сторін Договору не було заявлено про припинення його дії або перегляд його умов, Договір був продовжений на 2015 рік.

Згідно з п.п. 2.2.5 Договору, споживач зобов`язується здійснювати оплату вартості електричної енергії та інші нарахування згідно з умовами додатку № 2 «Порядок розрахунків». Також пунктом 3.1.1 Договору закріплено право постачальника одержувати від споживача плату за поставлену електричну енергію та інші платежі, обумовлені цим Договором (ч. 1 п. 8.1 Правил).

На підставі показів засобів обліку електричної енергії та умов додатка № 2 «Порядок розрахунків» (у відповідності до додатку 3.1 «Перелік місць встановлення розрахункових приладів обліку та тарифів, що застосовуються при проведенні розрахунків за спожиту електричну енергію») оформлюється звіт про обсяг спожитої електричної енергії у формі додатку № 9 «Звіт про обсяги спожитої за розрахунковий період електричної енергії» до цього Договору (п. 7.3 Договору), зазначений звіт про обсяги спожитої електричної енергії за розрахунковий період за встановленою формою споживач зобов`язаний щомісяця у встановлений Договором строк надавати постачальнику (п. 2.2.4 Договору).

Згідно з п. 5 додатку №2 «Порядок розрахунків» до Договору, остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом). За результатами розрахункового періоду споживачем та постачальником електричної енергії визначається фактичний обсяг поставленої споживачу електричної енергії та оформлюється додаток №20 «Акт про використану електричну енергію».

Для проведення остаточного розрахунку споживач протягом 3 (трьох) робочих днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділі «Харківенергозбут» рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений споживачем протягом 5 (п`яти) операційних днів з дня його отримання. В разі неявки споживача для отримання рахунку постачальник направляє рахунки споживачу рекомендованим листом. У такому разі рахунок вважається отриманим споживачем з дня його відправлення (п.6 додатку №2).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідачу надавались послуги передбачені договором №4 від 07.05.2004, але останній свої зобов`язання виконував неналежним чином, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість в розмірі 15985367,42 грн, з якої: вартість електричної енергії - 6274214,50 грн; пеня - 4537068,74 грн; 3% річних - 392946,00 грн; інфляційні - 4781138,18 грн. (з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог від 20.01.2020).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості відповідача перед позивачем за послуги передбачені договором №4 від 07.05.2004, в зв`язку із чим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача (Комунального підприємства «Харківводоканал») боргу у заявленій сумі є такими, що підлягають задоволенню, з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає про наступне.

Згідно п.3 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

У відповідності до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ст.173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та ст.509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Ст.174 ГК України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст.ст.526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено ч.ч.1, 2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару.

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами (ст. 714 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Ч.6 ст.276 ГК України визначено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

В наведених вище положень договору, сторони досягли згоди щодо настання у відповідача обов`язку по сплаті вартості електричної енергії після пред`явлення постачальником (позивачем) виставленого, у відповідності до нормативно-правових актів та положень договору рахунку. Тобто, виникненню зобов`язання споживача з оплати спожитої товарної продукції має передувати виконання постачальником зобов`язання з виставлення рахунків з правильним розрахунком вартості електричної енергії. Таким чином, для оцінки обґрунтованості пред`явлених позовних вимог, поміж іншого, необхідне дослідження правильності викладених у рахунках за спірний період розрахунків та встановлення настання зобов`язання з їх оплати.

На виконання вимог п. 6.23, 6.26 та п. 6.28 Правил користування електричної енергії (у редакції, чинній у спірний період) АТ «Харківобленерго» проведено розподілення втрат електричної енергії, пов`язаних із спільним використанням технологічних електричних мереж КП «Харківводоканал».

Так, п. 6.26 Правил передбачено, що величина технологічних втрат електричної енергії в технологічних мережах споживача, що пов`язані з передачею електричної енергії в електричні мережі інших суб`єктів господарювання, визначаються цим споживачем або за домовленістю електропередавальною організацією розрахунковим шляхом відповідно до однолінійної схеми електропостачання.

Позивачем до матеріалів справи додано узгоджені між АТ «Харківобленерго» та КП «Харківводоканал» однолінійні схеми технологічних електричних мереж спільного використання КП «Харківводоканал» по субспоживачам:

ТОВ «Онікс ЛТД»,

ФОП Костенко Я.В.,

ПАТ «Харківська автобаза №3»,

МТС (баз.станція ул. Ак. Белецкого,32),

КП «Харківські теплові мережі» (котельня по вул. Біологічна, 1а),

житлові будинки по вул. Біологічна1а та 1б,

ФОП Нестеренко В.О.,

ФОП Новіков М.М.,

ХООІСЕ «Інвестконтракт»,

КП «Шляхрембуд».

Всі наведені субспоживачі зазначені у додатку 3.3 до договору про постачання електричної енергії №4 від 07.05.2004, крім того КП «Харківводоканал» у звітах про використану електричну енергію за кожен місяць зазначає, крім власного споживання електричної енергії, також обсяг спожитої електричної енергії вищезазначеними субспоживачами, що передбачено умовами договору про постачання електричної енергії (п. 8.1.2, 8.1.3 Договору).

Положеннями п.6.23 Правил, передбачено, що обсяг електричної енергії, спожитої основним споживачем та субспоживачем, визначається залежно від порядку (схеми) приєднання засобів обліку з урахуванням втрат електричної енергії, пов`язаних із спільним використанням технологічних електричних мереж основного споживача.

Технологічні втрати електричної енергії в мережах споживача розподіляються між суб`єктами господарювання пропорційно обсягу переданої цими мережами належної електричної енергії відповідним суб`єктам господарювання, включаючи споживача-власника цих мереж (п. 6.28 Правил).

За результатами проведення електротехнічного дослідження експертами складено висновок №20952/19-46/33033-33035/19-46 від 21.12.2019 (далі Електротехнічне дослідження), висновками якого підтверджено, що обсяг технологічних втрат в технологічних електричних мережах КП «Харківводоканал», що пов`язані з передачею електричної енергії в електричні мережі інших суб`єктів господарювання, який слід враховувати при визначенні обсягу спожитої електричної енергії в період з листопада 2014 по грудень 2018 за кожен місяць окремо визначено вірно (арк. 58 Електротехнічного дослідження). Визначення обсягу спожитої електричної енергії в період з листопада 2014 року по грудень 2018 року, після розподілу втрат відповідно до п. 6.23, п. 6.26, п. 6.28 ПКЕЕ, який належить до оплати споживачем електричної енергії КП «Харківводоканал» за кожний місяць окремо, підтверджується документально.

Висновок електротехнічного дослідження містить інформацію про загальний обсяг спожитої електричної енергії по кожному субспоживачу окремо (стор. 39-50 електротехнічного дослідження), який співпадає з даними зазначеними КП «Харківводоканал» у звітах за січень та лютий 2015 року, які складені та підписані уповноваженою особою, а саме першим заступником генерального директора КП «Харківводоканал».

Втрати у спільних мережах нараховуються пропорційно спожитої субспоживачами електроенергії.

Таким чином при проведенні розрахунку втрат електричної енергії АТ «Харківобленерго» було враховано п. 6.23 та п. 6.28 Правил, параметри елементів однолінійних схем електричної мережі, фактичний обсяг спожитої електричної енергії кожним субспоживачем.

Тобто, експертами проведено відповідний розрахунок та підтверджено значення втрат по всіх точках обліку за спірний період (стор. 50-51 електротехнічного дослідження).

Отже, колегією суддів вірно встановлено, що розрахунок втрат електричної енергії проводився АТ «Харківобленерго» враховуючи п. 6.23, п. 6.26 та п. 6.28 Правил, а також згідно «Методичних рекомендацій визначення технологічних втрат електричної енергії в трансформаторах і лініях електропередавання», затверджених наказом міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 21.06.2013 №399 за формулами, параметрами елементів однолінійних схем електричної мережі, та показань приладів обліку електричної енергії які наведені в звіті про обсяг спожитої електричної енергії та надані КП «Харківводоканал» до АТ «Харківобленерго» на виконання умов договору №4. Доказів зворотного відповідачем надано не було. Тому твердження скаржника щодо неправомірності та невідповідності Правилам розрахунку втрат електричної енергії в технологічних мережах, судовою колегією визнаються безпідставними, необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що постановою Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №922/4198/17 зобов`язано АТ «Харківобленерго» здійснити перерахунок вартості спожитої електричної енергії КП «Харківводоканал» у період часу з листопада 2014 року по жовтень 2017 року у відповідності до договору №1,01 шляхом застосування тарифів для першого класу напруги за всіма точками продажу незалежно від ступенів напруги та відобразити його в рахунках, в тому числі за січень-лютий 2015 року.

На виконання приписів пунктів 6.23, 6.28 Правил та з урахуванням фактів, які не потребують доказування в силу ч.4 ст.75 ГПК України, що встановлені у судовому рішенні від 28.11.2018 у справі №922/4198/17, позивачем було здійснено перерахунок вартості спожитої КП «Харківводоканал» електричної енергії за період січень-лютий 2015 року, про що вказано у заяві про зменшення позовних вимог.

Згідно заяви про зменшення позовних вимог сума боргу КП «Харківводоканал», за період січень - лютий 2015 року становить 6274214,50 грн. (в т.ч. ПДВ - 1045702,41 грн.) вартості електричної енергії. До заяви позивач додав розрахунки вищевказаних сум. Зокрема, заява містить нові рахунки на оплату нарахувань, згідно п. 10 додатку 2 до Договору №4, що був предметом дослідження у справі № 922/4198/17, у тому числі за спірний період на загальну суму 6274214,50 грн (в т.ч. ПДВ - 1045702,41 грн.) які не були оплачені відповідачем до теперішнього часу. Вказані рахунки за січень та лютий 2015 року, містять інформацію: про обсяг електричної енергії спожитий КП «Харківводоканал» у кВт*год (стовб. 1 рахунку), перерахунок обсягу електричної енергії (технологічні втрати розподілені згідно п.6.23, п. 6.28 Правил) у кВт*год (стовб. 3 рахунку), обсяг електричної енергії після розподілу втрат згідно п.6.23 та п.6.28 Правил у кВт*год (стовб. 4 рахунку), тариф у грн. (стовб.5) та сума до сплати з врахуванням проведеної оплати у грн. (стовб. 8). Таким чином, рахунки направлені 06.08.2019 КП «Харківводоканал» за січень та лютий 2015 року містять усю необхідну інформацію відповідно до умов договору, та підлягають оплаті протягом 5 (п`яті) операційних днів з дня їх отримання (п.5 додатку 2 до Договору). У відповідних розрахунках станом на 01.01.2020 відображено також те, що після звернення до суду КП «Харківводоканал» було сплачено частково заборгованість за спожиту електричну енергію у сумі 609298,00 грн. та повністю сплачено заборгованість по КРЕ у сумі 31906,05 грн.

Крім того, висновком Київського науково-дослідного інституту судових експертиз експертного дослідження за результатами проведення економічного дослідження від 26.07.2019 №19107/19108/19-72 (далі Економічне дослідження), проведеного на замовлення АТ «Харківобленерго», підтверджено відповідність здійсненому перерахунку оформлених АТ «Харківобленерго» рахунків на оплату за спожиту електричну енергію КП «Харківводоканал» за період з листопада 2014 по грудень 2018. Також підтверджено обґрунтованість перерахунку вартості спожитої КП «Харківводоканал» електричної енергії із застосуванням тарифу для 1 (першого) класу напруги за період листопад 2014 по грудень 2018 (арк. 17 Економічного дослідження).

Стосовно посилань апелянта на те, що висновки Київського НДІСЕ №19107/19108/19-72 від 26.07.2019 та №20952/19-46/33033-33035/19-46 від 21.12.2019 є неналежними та недопустимими доказами у справі, огляду на те, що у висновках не зазначено про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність (відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №522/1029/18), колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів, проаналізувавши правову позицію Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18 вказує на те, що судом касаційної інстанції під час розгляду справи були встановлені наступні обставини:

1) на підтвердження позовних вимог у справі №522/1029/18 було надано висновок будівельно-технічного експертного дослідження від 18.08.2014;

2) вказаний експертний висновок було складено під час редакції ЦПК України, що діяла до 15.12.2017;

3) в чинній на дату складання експертного висновку редакції ЦПК України не було передбачено можливості складання такого висновку за зверненням учасника справи;

4) у висновку будівельно-технічного експертного дослідження від 18.08.2014 не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду.

На підставі встановлених фактів у сукупності Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що висновок експерта не є належним та допустимим доказом у справі, посилаючись на норму ст. 78 ЦПК України відповідно до якої суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що посилання апелянта на неврахування судом висновку експерта лише з підстав відсутності у тексті висновку про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність є помилковими та такими, що не ґрунтуються на належній оцінці судового рішення та правового висновку, викладеного у постанові від 18.12.2019 у справі №522/1029/18. Як вже було зазначено, висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №522/1029/18 було здійснено на підставі наявності таких фактів, як - не передбачена процесуальним кодексом можливість складання висновків на замовлення учасників справи, а з огляду на це й відсутність у вказаному висновку примітки про подання такого висновку до суду та про попередження експерта про кримінальну відповідальність.

На противагу обставинам, встановленим у справі №522/1029/18, на час складання експертних висновків у справі №922/1831/15 чинний ГПК України передбачає у ст. 101 проведення експертизи на замовлення учасників справи; висновки Київського НДІСЕ №19107/19108/19-72 від 26.07.2019 та №20952/19-46/33033-33035/19-46 від 21.12.2019 містять посилання на їх складання з метою подання до суду (абз.1 висновків).

Таким чином, відсутність у висновках Київського НДІСЕ №19107/19108/19-72 від 26.07.2019 та №20952/19-46/33033-33035/19-46 від 21.12.2019 посилань на обізнаність експерта про кримінальну відповідальність не зумовлює беззаперечне визнання судом такого доказу неналежним із посиланням на правовий висновок у справі №522/1029/18.

Крім того, колегія суддів зазначає, що суд оцінює висновки експерта, як і інші докази, за своїм внутрішнім переконанням, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження у судовому засіданні, а також у зв`язку з іншими наявними у справі доказами у їх сукупності.

Стосовно необхідності, на думку скаржника, складання зміненого акту про використану електричну енергію після проведення перерахунку, судова колегія зазначає наступне.

Умовами Договору про постачання електричної енергії №4 від 07.05.2004, що укладений між AT «Харківобленерго» та КП «Харківводоканал», а саме п.5 додатку №2 до Договору, передбачено, що за результатами розрахункового періоду споживачем та постачальником електричної енергії визначається фактичний обсяг поставленої споживачу електричної енергії та оформлюється додаток №20 «Акт про використану електричну енергію», який споживач отримує разом із рахунками та повинен повернути підписаним та скріпленим печаткою в термін до 5 днів.

Відповідно до п.1 додатку №2 до Договору розрахунковий період встановлено Споживачу з 1 числа місяця до 1 числа наступного місяця.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов договору AT «Харківобленерго» за результатами розрахункового періоду з 01.01.2015 по 31.01.2015; з 01.02.2015 по 28.02.2015 складено акти про використану електричну енергію, які отримані уповноваженою особою КП «Харківводоканал» (знаходиться у матеріалах справи).

Разом з цим, п. 10 додатку № 2 до договору передбачено, що у випадках неправильного розрахунку сум, що підлягають оплаті Споживачем (тобто нарахування надмірних сум або, навпаки, не нарахування сум, які Споживач повинен оплачувати у відповідності до даного Договору або нормативних документів), Постачальник проводить перерахунок за весь період неправильного нарахування та відображає його в рахунку, який споживач отримує в відповідному розрахунковому відділі Компанії до 6 числа наступного за розрахунковим місяця та сплачує у порядок визначеному п. 5 цього Договору.

Тобто, сторони у Договорі передбачили порядок складання та отримання рахунку (п.5) та порядок складання коригуючого рахунку, в разі неправильного розрахунку сум, що підлягають оплаті (п.10), при цьому, в разі надання коригуючого рахунку, повторне складання актів про використану електричну енергію не передбачене, умовами чинного Договору, в тому числі і додатком № 2.

Складання цього акту чітко передбачено, п.5 додатку №2, відповідно до якого він складається за результатами розрахункового періоду та який споживач отримує разом із рахунками, які є первісними.

П.10 Додатку №2, не визначає складання такого акту ще раз, за один і той же період, в разі коригування нарахувань, а лише визначає можливість проведення перерахунку, складання нового (коригуючого) рахунку, порядок його отримання та сплати і навпаки, п.5 додатку №2 не визначає складання акту про використану електричну енергію в разі проведення перерахунку та складання коригуючого рахунку.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що будь якого корегування та оформлення актів про використану електричну енергію, для виставлення корегуючого рахунку не передбачено умовами Договору та не потребується для застосування п.10 додатку №2 до Договору.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми заборгованості за спожиту електричну енергію за період січень-лютий 2015 року у сумі 6274214,50 грн (в т.ч. ПДВ - 1045702,41 грн) є обґрунтованими та такими, що підтверджуються матеріалами справи, з огляду на, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову в цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення пені у сумі - 4537068,74 грн, 3% річних у сумі - 392946,00 грн, інфляційних втрат - 4781138,18 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Стаття 549 ЦК України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За статтею 230, пунктом 4 статті 231 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

В силу ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 4.2.1 укладеного між сторонами Договору №4 від 07.05.2004 за внесення платежів, передбачених пунктом 2.2.5 Договору, з порушенням термінів, визначених додатком №2 «Порядок розрахунків», Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, 3% річних та індекс інфляції

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач надав належні докази на підтвердження нарахування вищезазначених пені, 3% річних та інфляційних втрат з зазначенням всіх розрахунків по видах санкцій та періодів їх нарахування відповідно до законодавства та положень Договору №4 від 07.05.2004 між позивачем та відповідачем; відповідачем не надано належних доказів своєчасного виконання зобов`язань на які були нараховані відповідні штрафні санкції. У зв`язку з чим висновок суду про задоволення позову в частині стягнення заборгованості по пені у сумі - 4537068,74 грн., 3% річних у сумі - 392946,00 грн., інфляційних - 4781138,18 грн. є правомірним.

Стосовно посилань апелянта на те, що вартість електричної енергії за період вересень 2013 - грудень 2014 по договору №4 від 07.05.2004 у справі №922/635/15 стягнута не була, а отже нарахування штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат є неправомірним, колегія суддів зазначає, що законодавець пов`язує можливість стягнення штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат з наявністю основної заборгованості незалежно від обставин примусового її стягнення. Крім того, в порушення ст.ст.77, 86 ГПК України апелянтом не доведено та не спростовано заявлений позивачем до стягнення розмір штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат.

Також колегія суддів надає оцінку іншим аргументам апелянта та вказує про наступне.

Стосовно посилань апелянта на те, що ненадання відповідачеві можливості надати формальні за своїм змістом документи поштового відправлення, не відповідає принципам об`єктивного, справедливого та неупередженого розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.3 ст.3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

До загальних умов подання доказів застосовується стаття 80 ГПК України.

Зокрема, згідно ч.9 ст.80 ГПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Так, до суду першої інстанції було подано клопотання за вх.№4044 від 17.02.2020 про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме висновку комісійного експертного електротехнічного дослідження №3661 від 14.02.2020. Як встановлено судом, та не заперечується відповідачем до вказаного клопотання не було надано доказів надіслання копій вказаного висновку на адресу позивача у справі, що не узгоджується із вимогами ст.80 ГПК України.

Таким чином, враховуючи вказані приписи процесуального законодавства та зважаючи на те, що копія висновку не була направлена на адресу позивача, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про не взяття вказаного доказу до уваги.

Крім того, як вбачається з матеріалів апеляційної скарги відповідач надав опис вкладення у цінний лист, (що підтверджує направлення позивачу копії експертного висновку №3661) датований - 19.02.2020, тобто після ухвалення рішення у даній справі (17.02.2020).

Ч.3 ст.269 ГПК України прямо зазначається, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. У разі відсутності доказів неможливості подання нових доказів до суду першої інстанції, апеляційний суд залишає такі докази поза увагою та не приймає їх до розгляду.

Зважаючи на те, що експертний висновок №3661 від 17.02.2020 не був предметом розгляду судом першої інстанції, апелянтом не наведено доказів неможливості подання нових доказів до суду першої інстанції з урахуванням вимог ст. 80 ГПК України, у колегії суддів відсутні підстави для його врахування під час здійснення апеляційного перегляду оскаржуваного рішення.

Стосовно посилань апелянта на необхідність надання часу відповідачу для виправлення формального недоліку, який полягає у ненадіслані копії нового доказу позивачу, колегія суддів зазначає наступне. По-перше, надання доказів направлення копій документів, що подаються до суду на адресу інших учасників провадження у справі - не є формальною дією, а є вимогою ст. 80 чинного Господарського процесуального кодексу України, яка свідчить про необхідність дотримання відповідного порядку. Зокрема, направлення документів іншим учасникам провадження у справі - зазделегідь. Відповідний порядок свідчить про те, що інша сторона повинна мати можливість ознайомитись із відповідними доказами, що в свою чергу свідчить про дотримання принципу змагальності сторін. По-друге, суд апеляційної інстанції також звертається до практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі «Walchli v. France», заява № 35787/03, п. 29, 26.07.2007; «ТОВ «Фріда» проти України», заява №24003/07, п. 33, 08.12.2016).

З огляду на те, що відповідач приписи ч. 9 ст. 80 ГПК України не виконав, враховуючи положення статті 13 ГПК України, за змістом якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, за якими учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом, і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, суд першої інстанції ухвалив рішення про відмову в задоволенні клопотання про долучення поданих відповідачем доказів у відповідності до приписів процесуального законодавства.

Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції не врахував правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постановах по справі №922/2192/17, №922/635/15, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновку щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні за змістом положення містяться у ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

У рішенні у справі «Тудор проти Румунії» Європейський суд з прав людини вказав, що роль найвищої судової інстанції кожної держави полягає в тому, щоб вирішувати суперечності у судовій практиці. Європейський суд з прав людини дає чітку відповідь: забезпечення єдності судової практики - завдання найвищої судової установи кожної держави. І не тільки Європейський суд з прав людини, а й інші органи Ради Європи відводять саме найвищій судовій установі в державі таку важливу роль.

Однак тлумачення правової норми судом у процесі вирішення спору з метою застосування закону до конкретних правовідносин, які виникли між сторонами, - одночасно і процесуальне право, і обов`язок суду. Жоден суд не може ухвалити рішення, не витлумачивши норму закону, яку він застосовує.

Разом із тим суддівський розсуд - необхідна складова незалежності суду. Знаходячись поза межами прецедентної судової системи, суд проявляє свій розсуд у тому, що вирішує спір, ґрунтуючись виключно на статутному праві, самостійно даючи йому тлумачення, виходячи зі змісту, значення конкретного закону, галузі права і законодавства в цілому у рамках індивідуальних особливостей обставин конкретної справи, що розглядається.

Таким чином, при врахуванні правових висновків Верховного Суду мають враховуватися індивідуальні особливості обставин даної справи та конкретних доказів з урахуванням принципу правової визначеності та верховенства права.

Судові рішення, на які посилається апелянт були прийняті за наслідком розгляду спорів з підстав не аналогічних даному, зокрема дослідженню підлягали питання визначення вірного класу напруги споживача, за яким підлягає нарахування, питання наявності послідовних приєднань субспоживачів до технологічних електричних мереж відповідача тощо, а отже застосовуватись у цьому випадку - не можуть.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 06.08.2019 у справі №922/635/15 вказано, що з метою визначення економічної достовірності та незаперечності проведених позивачем розрахунків вартості спожитою відповідачем електричної енергії за період у межах цієї справи судом першої інстанції неодноразово призначались судові експертизи. Проте, експерти не змогли відповісти на поставлені судом питання та встановити обсяг електричної енергії, який належить до сплати саме КП «Харківводоканал» за спірний період по договору №4 від 07.05.2004, у зв`язку з не наданням позивачем усіх необхідних вихідних даних. Разом з тим, обставини справи №922/1831/15 свідчать про надання висновків експертизи та встановлення обґрунтованості перерахунку вартості спожитої електричної енергії на підставі наявності усіх необхідних вихідних даних. Також розрахунок у справі №922/1831/15 враховує фактичний обсяг спожитої електричної енергії кожним субспоживачем окремо, на відміну від обставин, встановлених судом у справі №922/635/15.

Крім того, колегія суддів зазначає, що посилання відповідача на постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.03.2020 у справі №922/3757/17 та посилання позивача на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2020 у справі №910/4218/17 не приймаються судом до уваги, оскільки в силу приписів ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційних вимог, оскільки доводи, викладені апелянтом не спростовують вищенаведених висновків.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені апелянтом, у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів.

Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківводоканал» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 17.02.2020 у справі №922/1831/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки касаційного оскарження передбачено ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 21.05.2020.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя Н.М. Дучал

Суддя В.С. Хачатрян