УХВАЛА

м. Київ

14.05.2020Справа № 910/6362/20

Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про забезпечення позову і додані до неї матеріали по справі

за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»
до про1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Олсен Груп» 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест-бізнес Компані» визнання акта недійсним та скасування реєстраційних дій

Представники: без повідомлення представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Олсен Груп» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест-бізнес Компані» про визнання недійсним акта, скасування реєстраційних дій та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для визнання недійсним акта, скасування реєстраційних дій, результатом яких стало скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про обтяження іпотекою нерухомого майна та записів про право власності на нерухоме майно, і поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідних записів з моменту їх вилучення.

Одночасно з позовною заявою, Позивачем подано заяву про забезпечення позову, якою просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме:

- нежитлові приміщення (літ А, Д, Е, Ж, І, В, Б), розташовані за адресою: м. Київ, вул. Ямська, буд. 34-35, площею загальною площею 2 148,9 кв.м.; адміністративна будівля - «літ.А», площею 155,3 кв.м.; склад - «літ Д», площею 74,1 кв.м.; гараж - «літ. Е», площею 17,6 кв.м.; склад - «літ. В», площею 1049,3 кв.м.; склад - «літ Б», площею 760,2 кв.м.; земельну ділянку, площею 0,2559 гектарів, кадастровий номер :72:211:0008, цільове призначення - для експлуатації та обслуговування складської бази

Суд, дослідивши заяву Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про забезпечення позову, приходить до висновку, що дана Заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13 лютого 2018 у справі №911/2930/17.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Заява про вжиття заходів до забезпечення позову вмотивована тим, що внаслідок незаконних дій заставне майно виведено і іпотеки Банку, зокрема - земельну ділянку переоформлено на ТОВ «Олсен Груп» на підставі неіснуючого рішення суду; закрито об`єкт нерухомості та погашено право власності на нього на підстав довідки про знищення будівель, до якої внесено завідомо неправдиві відомості, що надає обґрунтовані підстави вважати, що заставне майно Банку під час розгляду справи може бути незаконно відчужене на користь інших осіб.

Отже, невжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно призведе у подальшому до його продажу, що утруднить виконання або зробить неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. В силу приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», судам при здійсненні судочинства необхідно застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Слід зазначити, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту мас бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Статтею 129-1 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення ГПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому, відповідно до статті 136 ГПК України Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові №6-605цс16 від 25.05.2016, в якій, зокрема, Верховний Суд України вказав, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

А у постанові Верховного Суду України №6-2552цс16 від 18.01.2017 зазначається, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Проте, Суд зазначає, що Заявником не додано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, оскільки саме відчуження нерухомого майна на користь третіх осіб без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового акту.

Однак, Суд зазначає, що Заявником у заяві про забезпечення позову не наведено достатніх обґрунтувань та не доведено жодними належними, допустимими та вірогідними доказами в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За таких підстав, Суд зазначає, що матеріали заяви про забезпечення позову не містять будь-яких доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також не містять даних про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів забезпечення позову.

З огляду на викладене, господарський суд вважає, що заява Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на арешту на нерухоме майно, а саме:

- нежитлові приміщення (літ А, Д, Е, Ж, І, В, Б), розташовані за адресою: м. Київ, вул. Ямська, буд. 34-35, площею загальною площею 2 148,9 кв.м.; адміністративна будівля - «літ.А», площею 155,3 кв.м.; склад - «літ Д», площею 74,1 кв.м.; гараж - «літ. Е», площею 17,6 кв.м.; склад - «літ. В», площею 1049,3 кв.м.; склад - «літ Б», площею 760,2 кв.м.; земельну ділянку, площею 0,2559 гектарів, кадастровий номер :72:211:0008, цільове призначення - для експлуатації та обслуговування складської бази, не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 136, 137, 139, 140, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на арешту на нерухоме майно, а саме:

- нежитлові приміщення (літ А, Д, Е, Ж, І, В, Б), розташовані за адресою: м. Київ, вул. Ямська, буд. 34-35, площею загальною площею 2 148,9 кв.м.; адміністративна будівля - «літ.А», площею 155,3 кв.м.; склад - «літ Д», площею 74,1 кв.м.; гараж - «літ. Е», площею 17,6 кв.м.; склад - «літ. В», площею 1049,3 кв.м.; склад - «літ Б», площею 760,2 кв.м.; земельну ділянку, площею 0,2559 гектарів, кадастровий номер :72:211:0008, цільове призначення - для експлуатації та обслуговування складської бази - відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання може бути оскаржена в частині зупинення провадження у справі в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені статтею 256 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням пункту 4 Розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 14 травня 2020 року.

Суддя О.В. Чинчин