ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"20" травня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1372/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Желєзної С.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову (вх. №2-1745/20 від 18.05.2020р.) шляхом накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИВ:

18.05.2020р. ОСОБА_1 звернулась до господарського суду із позовною заявою до публічного акціонерного товариства „Імексбанк" про визнання іпотеки нерухомого майна, що належить позивачу на праві приватної власності, а саме: апартаменту №161 двохповерхового зблокованого дачного котеджу, що знаходиться за адресою: Одеська АДРЕСА_1 , корпус „Е", реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 37, що виникла на підставі іпотечного договору з майновим поручителем, укладеного між публічним акціонерним товариством „Імексбанк" та товариством з обмеженою відповідальністю „Україна" та посвідченим 31.08.2012р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстрованого за реєстровим №2094; про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про іпотеку №4822424, вчинений 31.08.2012р. о 18:22:07 державним реєстратором: приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., на підставі іпотечного договору від 31.08.2012р., укладеного між публічним акціонерним товариством „Імексбанк" та товариством з обмеженою відповідальністю „Україна".

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на факт переходу до неї права власності на апартаменти №161, які були передані в іпотеку публічному акціонерному товариству „Імексбанк" на підставі іпотечного договору з майновим поручителем від 31.08.2012р. в рахунок належного виконання товариством з обмеженою відповідальністю „Ветеран" зобов`язань за кредитним договором. При цьому, позивачем наголошено, що в результаті задоволення публічним акціонерним товариством „Імексбанк" своїх вимог в результаті звернення стягнення на інше майно, іпотека, яка виникла на підставі іпотечного договору з майновим поручителем від 31.08.2012р., повинна бути припиненою.

Звертаючись до господарського суду із позовною заявою до публічного акціонерного товариства „Імексбанк", позивачем було подано до суду заяву (вх. №2-1745/20) про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на апартамент №161 двохповерхового зблокованого дачного котеджу, що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Дальницька сільська рада, масив „Золотий Бугаз" №18, корпус „Е", реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 37.

В обґрунтування поданої до суду заяви про вжиття заходів забезпечення позову позивачем наголошено, що 30.04.2020р. були проведені електронні торги з продажу права вимоги публічного акціонерного товариства „Імексбанк", в тому числі, за кредитним договором, укладеним з товариством з обмеженою відповідальністю „Ветеран" та, відповідно, за іпотечним договором, укладеним з метою забезпечення виконання зобов`язань товариства з обмеженою відповідальністю „Ветеран". Наведене, за переконанням позивача, свідчить про існування можливості у нового іпотекодержателя права на набуття у власність апартаменту №161 у позасудовому порядку згідно ст. 37 Закону України „Про іпотеку". Таким чином, з метою недопущення переходу права власності на апартаменти до іншої особи, що фактично матиме наслідком неможливість виконання рішення суду та ефективного захисту порушених прав позивача, останньою було подано до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на апартаменти позивача.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 136, п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Зі змісту цієї норми слідує, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

Згідно ч. ч. 11, 12 ст. 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Крім того, заходами забезпечення позову не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 138 ГПК України заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно зі ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

За приписами абзацу 3 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності №102293535 від 01.11.2017р., доданого до позовної заяви, позивачу на праві приватної власності належить апартамент №161, загальною площею 87,1 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 При цьому, підставою виникнення права власності позивача на об`єкт нерухомого майна є договір купівлі-продажу від 18.05.2017р. та договір про повний розрахунок від 01.11.2017р., укладені між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю „Бізнес Ренталс".

Поряд з цим, умовами п. 1.3 іпотечного договору з майновим поручителем від 31.08.2012р., укладеного між публічним акціонерним товариством „Імексбанк" та товариством з обмеженою відповідальністю „Україна", вбачається, що апартамент №161 був переданий банку в іпотеку в рахунок належного виконання товариством з обмеженою відповідністю „Ветеран" зобов`язань за мультивалютним кредитним договором про відкриття кредитної лінії №73/12 від 31.08.2012р.

З доданих до заяви про забезпечення позову документів вбачається, що на порталі prozorro.gov.ua був проведений аукціон з продажу права вимоги за кредитними договорами, права вимоги та майнові права за кредитними договорами, дебіторської заборгованості, домоволодіння, земельної ділянки, вбудованого приміщення та основних засобів, які належать публічному акціонерному товариству „Імексбанк". З протоколу електронного аукціону №UA-EA-2020-04-17-000019-b вбачається, що за результатами проведення 30.04.2020р. торгів переможцем торгів із продажу активів публічного акціонерного товариства „Імексбанк" було визнано товариство з обмеженою відповідальністю „Ісагіс".

З огляду на викладене, господарський суд зазначає, що позивачем в порушення вимог процесуального законодавства, яким передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не було надано суду доказів на підтвердження відступлення на користь третьої особи як права вимоги за мультивалютним кредитним договором про відкриття кредитної лінії №73/12 від 31.08.2012р., так і права вимоги за іпотечним договором з майновим поручителем від 31.08.2012р. Суд зауважує, що додані до заяви про забезпечення позову документи містять загальну інформації про договори, права вимоги за якими відступлено. Проте, вказані документи не містять деталізованої інформації про договори, права вимоги за якими було відступлено.

Підсумовуючи викладене вище, приймаючи до уваги недоведеність ОСОБА_1 ймовірності утруднення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на апартамент №161, який належить позивачу на праві власності, господарський суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні поданої позивачем заяви.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140 Господарського процесуального кодексу України , суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову (вх. №2-1745/20 від 18.05.2020р.) шляхом накладення арешту на майно.

Ухвала набрала законної сили 20.05.2020р. та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її прийняття.

Суддя С.П. Желєзна