УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

м. Київ

14.05.2020Справа № 910/6607/20

Суддя Господарського суду міста Києва Котков О.В. розглянувши заяву б/н б/д "Про видачу судового наказу" Товариства з обмеженою відповідальністю «Ді-Транс» (м. Київ)/надалі - Заявник/ до Приватного підприємства «Савченко І.В.» (м. Київ) /далі - Боржник/ про стягнення заборгованості в розмірі 54 407,04 грн., -

ВСТАНОВИВ:

12 травня 2020 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Ді-Транс» надійшла заява б/н б/д «Про видачу судового наказу» до Приватного підприємства «Савченко І.В.» про стягнення заборгованості в розмірі 54 407,04 грн.

Розглянувши заяву б/н б/д «Про видачу судового наказу» Товариства з обмеженою відповідальністю «Ді-Транс», суд дійшов висновку, подана заява про видачу судового наказу не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір (ч. 2 ст. 148 ГПК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 154 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

За змістом п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо: заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Згідно з вимогами ч.ч. 2, 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України у заяві повинно бути зазначено: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються. До заяви про видачу судового наказу, зокрема, додаються: копія договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Таким чином, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів.

Вказана заява обґрунтована тим, що 25.05.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ді-Транс» (постачальник) та ФОП Савченко Іриною Василівною (покупець) укладено договір поставки товару № 1318.

З метою збільшення обсягів продажу товару між сторонами було укладено додаткову угоду щодо надання боржнику в користування обладнання, копія якої додана до заяви. Вказана додаткова угода підписана ТОВ «Ді-Транс» (постачальником), ПП «Савченко І.В.» (покупцем) та ПАТ «Карлсберг Україна» (власником).

В п. 31 додаткової угоди щодо надання в користування обладнання визначено, що ця угода є невід`ємною частиною договору поставки. Інші умови договору поставки залишаються без змін.

Заявник вказує, що боржнику було передано до торгової точки обладнання на суму 54 407,04 грн., що підтверджується актом приймання-передачі обладнання в користування від 13.06.2017 року. Суд відмічає, що вказаний акт не містить жодних посилань ані на договір поставки товару № 1318 від 25.05.2017 року, ані на додаткову угоду щодо надання боржнику в користування обладнання.

Так, заявник просить видати судовий наказ про стягнення з Приватного підприємства «Савченко І.В.» заборгованості в розмірі 54 407,04 грн., тоді як долучений до заяви договір поставки товару № 1318 від 25.05.2017 року укладено між заявником та ФОП Савченко Іриною Василівною, а з додаткової угоди щодо надання в користування обладнання не вбачається, що вона укладена саме до договору поставки товару № 1318 від 25.05.2017 року.

Втім, з доданих до заяви доказів не вбачається виникнення заявленої до стягнення заборгованості саме за договором поставки товару № 1318 від 25.05.2017 року (в редакції додаткової угоди щодо надання в користування обладнання), інших доказів на підтвердження вимог щодо видачі судового наказу у заяві не вказано та до неї не додано.

Тобто, із вищенаведеного вбачається, що вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, не підтверджуються доданими до неї документами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що з поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу про стягнення суми грошової заборгованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 150, 152, 153, 154, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви б/н б/д «Про видачу судового наказу» Товариства з обмеженою відповідальністю «Ді-Транс» у справі № 910/6607/20 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Дата підписання: 14 травня 2020 року.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку передбаченому ст. 255 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Котков