ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2020 Справа № 917/342/20

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., при секретарі судового засідання Отюговій О.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу №917/342/20

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз-постачання" провулок Героїв Бреста, 46, м. Кременчук, Полтавська область,39601

до відповідача Виконавчого комітету Краснолуцької сільської ради с. Красна Лука, Гадяцький район, Полтавська область,37315

про стягнення 79 243,01 грн. заборгованості

ВСТАНОВИВ:

25.02.2020 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз-постачання" до відповідача Виконавчого комітету Краснолуцької сільської ради про стягнення 79 243,01 грн. заборгованості.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області суду від 26.02.2020 року на підставі ст. 174 ГПК України позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз-постачання" залишено без руху та надано позивачу строк 5 днів з дня вручення такої ухвали для усунення недоліків.

06.03.2020 року від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 10.03.2020 року відкрито провадження у даній справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України протягом 15 днів з дня отримання ухвали; після отримання від позивача відповіді на відзив подати до суду заперечення в строк 5 днів з дня отримання такої відповіді від позивача з урахуванням вимог ст.167,184 ГПК України. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням вимог ст. 166 ГПК України 5 днів з моменту отримання від відповідача відзиву на позов. Попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.9 ст.165 ГПК України).

Сторони були належним чином та завчасно повідомлені за місцем їх реєстрації про покладені на них обов`язки, про що свідчать матеріали справи (поштові повідомлення про вручення даної ухвали наявні у матеріалах справи). Крім того, ухвала суду у даній справі була своєчасно розміщена судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов, у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України ухвалою суду від 10.03.2020 року строк. Жодних заяв чи клопотань від відповідача не надходило.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз-постачання" (постачальник, позивач), та Виконавчим комітетом Краснолуцької сільської ради (споживач, відповідач) укладено договір на постачання природного газу № 635/2019-Б від 28.02.2019 року (далі договір, арк. с. 5-12), згідно умов якого постачальник зобов`язався забезпечити споживача необхідним (Додатку №1, арк. с. 13) підтвердженим обсягом природного газу, на визначений договором період, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати постачальнику вартість Газу, у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором (п. 1.1 договору).

До договору сторони уклали додаткові угоди - б/н від 01.12.2019 року (арк. с. 14) та №5 від 18.11.2019 року (арк. с. 15).

Сторонами в додатковій угоді від 01.12.2019р. врегульована ціна природного газу з 01 грудня 2019 року - 5823,86 грн./1000 м куб. природного газу без ПДВ, крім того ПДВ за ставкою 20% в сумі 1164,77 грн., всього 6988,63 грн./1000 м куб (арк. с. 14).

На виконання договору позивач здійснив постачання природного газу відповідачу у грудні 2019 року в кількості 10,021 тис. куб. м. на суму 70 033,08 грн., що підтверджується двостороннє підписаним актом прийому-передачі фактично поставлених обсягів газу №3115 від 31.12.2019 р. (арк. с. 16).

Пунктом 3.7 договору визначено, що розрахунковим періодом є відповідний Газовий місяць. Розрахунки споживача за газ здійснюються за розрахунковий період, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в наступному порядку: розрахунок за фактично поставлений/спожитий обсяг Газу, протягом розрахункового періоду, здійснюється споживачем, у термін до 10 число місяця, наступного за розрахунковим періодом (п. 3.7.1 договору).

Пунктом 3.9 визначено, що датою оплати визначається дата, на яку були зараховані кошти на поточний рахунок постачальника.

Всупереч умовам договору відповідач свої зобов`язання по оплаті отриманого в грудні 2019 року не виконав і за ним рахується заборгованість в сумі 70 033,08 грн.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 70 033,08 грн. заборгованості за спожитий природний газ, 7003,31 грн. штрафу, 1842,67 грн. пені за період з 10.01.2020 року по 17.02.2020 року, 140,07 грн. інфляційних за період з 10.01.2020 року по 17.02.2020 року та 223,88 грн. 3% річних за період з 10.01.2020 року по 17.02.2020 року (розрахунки арк. с. 2).

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач надав наступні докази: копію договору на постачання природного газу №635/2019-Б від 28.02.2019 року з додатком№1; копії додаткових угод №5 від 18.11.2019 року, б/н від 01.12.2019 року до договору на постачання природного газу №635/2019-Б від 28.02.2019 року; копія акту прийому-передачі фактично поставлених обсягів газу №3115 від 31.12.2019 р.; і т.д.

При вирішенні спору суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обов`язку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем договірних зобов`язань з оплати переданого газу.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК, ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір поставки.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Частиною першою статті 692 ЦК України визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, в грудні 2019 року позивач поставив відповідачу природний газ в кількості в кількості 10,021 тис. куб. м. на суму 70 033,08 грн., що підтверджується двостороннє підписаним актом прийому-передачі фактично поставлених обсягів газу №3115 від 31.12.2019 р. (арк. с. 16).

Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за договором та приписів ст. 692 Цивільного кодексу України свої зобов`язання по оплаті отриманого в грудні 2019 року природного газу не виконав і за ним рахується заборгованість в сумі 70 033,08 грн. Дана обставина не заперечуються та не спростована відповідачем.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача 70 033,08 грн. основного боргу підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Згідно статті 4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Пунктом 8.2. договору сторони погодили, що в разі прострочення виконання споживачем своїх зобов`язань з оплати вартості газу, у порядку визначеному цим договором, споживач зобов`язаний сплатити на користь постачальника штраф в сумі 10% від суми прострочення та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який нараховується пеня, від суми невиконаних обов`язків, за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

З огляду на, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача: 7033,31 грн. штрафу, 1842,67 грн. пені за період з 10.01.2020 року по 17.02.2020 року, 140,07 грн. інфляційних за період з 10.01.2020 року по 17.02.2020 року та 223,88 грн. 3% річних за період з 10.01.2020 року по 17.02.2020 року (розрахунки арк. с. 2).

Після проведення перевірки наданих позивачем розрахунків штрафу, пені та 3% річних, суд визнає їх правильними та приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення 7003,31 грн. штрафу, 1842,67 грн. пені та 223,88 грн. 3% річних є правомірними, а тому підлягають задоволенню.

При перевірці заявлених позивачем до стягнення інфляційних в сумі 140,07 грн. за період з 10.01.2020 року по 17.02.2020 року за розрахунком позивача судом встановлено, що позивачем не враховано наступне.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання .

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем , у якому мав бути здійснений платіж (що не було враховано позивачем при визначенні періоду нарахування), і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Відповідний висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладено в постанові від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р.

Враховуючи наведене, судом здійснено перевірку правильності обрахунку позивачем інфляційних нарахувань за допомогою калькулятору "Ліга: Закон" та встановлено, що інфляційні нарахування за період з 10.01.2020 року по 17.02.2020 року становлять: -70,45, тобто мала місце дефляція.

В зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 140,07 грн. інфляційних.

Згідно із ч.2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 70 033,08 грн. заборгованості за спожитий природний газ, 7003,31 грн. штрафу, 1842,67 грн. пені та 223,88 грн. 3% річних підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129,232-233,237-238,240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Виконавчого комітету Краснолуцької сільської ради (с. Красна Лука, Гадяцький район, Полтавська область,37315, ідентифікаційний код 04381915) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчукгаз-постачання" (вул. Героїв Бреста, 46, м. Кременчук, Полтавська область, 39601, ідентифікаційний код 20071686) 70 033,08 грн. заборгованості за спожитий природний газ, 7003,31 грн. штрафу, 1842,67 грн. пені, 140,07 грн. інфляційних, 223,88 грн. 3% річних та 2098,28 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набранням рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення підписано 25.05.2020 року

Суддя О.М. Тимощенко

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.