ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

25.05.2020 Справа № 908/1237/20

м.Запоріжжя Запорізької області

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ», (69034, м. Запоріжжя, вул. Цимлянська, буд. 29-А), представник позивача Господинов Ігор Петрович , ( 69034, м. Запоріжжя, вул. Цимлянська, буд. 29-А )

Відповідач 1 : Держава, (місцезнаходження: Україна, адреса: Україна)

Відповідач 2: представник відповідача - Міністерство юстиції України, (01001, м. Київ, вул. Городецького, буд. 13)

про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю органу держави,

Суддя Зінченко Н.Г.

Без виклику учасників справи

УСТАНОВИВ

21.05.2020 до господарського суду Запорізької області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява б/н від 21.05.2020 (вх. № 3147/08-07/20 від 21.05.2020) Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ», м. Запоріжжя до відповідачів - 1) Держави та 2) Міністерства юстиції України, м. Київ про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю органу держави, а саме: про відшкодування позивачу за рахунок держави 96992,91 грн. немайнової шкоди, завданої відсутністю в державі «належного урядування» - реалізації закріпленого статтею 24 Митного кодексу України права оскаржити дії інспектора митниці керівнику митниці. Позовну заяву мотивовано посиланням на ст. 56 Конституції України. При цьому, суд зауважує, що в другому абзаці згори на четвертій сторінці позовної заяви позивач зазначає: «…Позивач вважає, що належною сатисфакцією за відсутність у державі «належного урядування» буде 140089,16 грн….» Отже, за текстом позовної заяви позивачем однозначно не визначено розміру немайнової шкоди, яка підлягає відшкодування позивачу за рахунок держави.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2020 справу № 908/1237/20 за вище вказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Розглянувши матеріали позовної заяви, господарський суд дійшов висновку про необхідність направлення справи на розгляд до господарського суду м. Києва за виключною підсудністю, з огляду на наступне.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в ч. 1 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.

Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах. (ст. 1 ГПК України)

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

Частиною 1 ст. 27 ГПК України передбачено, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Тобто, загальне правило територіальної підсудності щодо пред`явлення позову за місцезнаходженням відповідача застосовується лише у випадку, коли інші правила підсудності не встановлені положеннями ГПК України.

Статтею 30 ГПК України встановлена виключна підсудність справ.

Виключна підсудність - це правило, відповідно до якого справа має бути розглянута тільки певним господарським судом. Виключна підсудність означає, що деякі категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності, а також за правилами альтернативної підсудності. У цих категоріях справ не допускається також договірна підсудність.

Так, як вказує ч. 5 ст. 30 ГПК України спори, у яких відповідачем є Кабінет Міністрів України, міністерство чи інший центральний орган виконавчої влади, Національний банк України, Рахункова палата, Верховна Рада Автономної Республіки Крим або Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, а також справи, матеріали яких містять державну таємницю, розглядаються місцевим господарським судом, юрисдикція якого поширюється на місто Київ, незалежно від наявності інших визначених цією статтею підстав для виключної підсудності такого спору іншому господарському суду.

При цьому, тлумачення ч. 5 ст. 30 ГПК України повинно відбуватися з урахуванням принципу правової визначеності, який, в аспекті даного спору, полягає у забезпеченні здатності вірного тлумачення закону пересічною особою. Зокрема, встановлюючи підхід до тлумачення правових норм, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.07.1995 у справі «Толстой-Милославський (Tolstoy Miloslavsky) проти Сполученого Королівства» (скарга №18139/91), визначаючи зміст терміну «передбачений законом» сформулював наступну умову: положення національного законодавства повинні бути настільки ясними, зрозумілими і визначеними, щоб будь-яка людина, за необхідності скориставшись порадою юриста, могла б повністю зрозуміти зміст закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 ГПК України відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Як вбачається з позовної заяви б б/н від 21.05.2020 (вх. № 3147/08-07/20 від 21.05.2020) позов пред`явлено до Держави та Міністерства юстиції України, м. Київ. При цьому, предметом спору є відшкодування позивачу за рахунок держави 96992,91 грн. немайнової шкоди, завданої відсутністю в державі «належного урядування» - реалізації закріпленого статтею 24 Митного кодексу України права оскаржити дії інспектора митниці керівнику митниці.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин. (ч. 2 ст. 2 ЦК України).

При цьому в господарському процесі відповідно до ч. 4 ст. 56 ГПК України держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник.

Отже, у цій справі відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Таким органом у цій справі є Міністерство юстиції України.

Подібну за змістом правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 зі справи № 910/23967/16.

Як встановлено судом, відповідно до п. 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228, Міністерство юстиції України (Мін`юст) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Мін`юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, державну політику з питань банкрутства, у сфері нотаріату, організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - виконання рішень), державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації обтяжень рухомого майна, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, реєстрації статуту територіальної громади м. Києва, реєстрації статутів Національної академії наук та національних галузевих академій наук, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності, у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, у сфері правової освіти населення; забезпечує формування державної політики у сфері архівної справи і діловодства та створення і функціонування державної системи страхового фонду документації.

Відтак, спір у даній справі має розглядатися за правилами виключної підсудності, з тих підстав, що відповідачем у цій справі є центральний орган виконавчої влади.

Спір відноситься до юрисдикції господарського суду міста Києва.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною 3 ст. 31 ГПК України встановлено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Згідно з ч. 9 ст. 176 ГПК України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу.

Керуючись ч. 5 ст. 30, п. 1 ч. 1 ст. 31, ст., ст. 27, 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ

Позовну заяву б/н від 21.05.2020 (вх. № 3147/08-07/20 від 21.05.2020) Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ», м. Запоріжжя до відповідачів - 1) Держави та 2) Міністерства юстиції України, м. Київ про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю органу держави, а саме: про відшкодування позивачу за рахунок держави 96992,91 грн. немайнової шкоди, завданої відсутністю в державі «належного урядування» - реалізації закріпленого статтею 24 Митного кодексу України права оскаржити дії інспектора митниці керівнику митниці, передати за виключною підсудністю до господарського суду м. Києва (вул. Богдана Хмельницького, буд. 44-В, м. Київ, 01054).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали складено та підписано 25.05.2020.

Суддя Н.Г. Зінченко

Згідно із ч. 2 ст. 235 ГПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 255, ст. 256 ГПК України та підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги через господарський суд Запорізької області протягом 10 днів з дня її складання.