ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2020 р. Справа №914/2220/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Плотніцький Б.Д.

Кравчук Н.М.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вих. №14/4-169-20 від 10.01.2020 (вх.ЗАГС №01-05/1054/20 від 16.03.2020),

на рішення Господарського суду Львівської області від 12.12.2019 (суддя Цікало А.І., повний текст рішення складено 17.12.2019)

у справі №914/2220/19

за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до відповідача: Підприємства теплових мереж "Самбіртеплокомуненерго", м. Самбір, Львівська область,

про: стягнення 204431 грн. 00 коп. (з яких: 142351,49 грн. пеня; 20 335,93 грн. 3% річних; 41743,58 грн. інфляційні)

В С Т А Н О В И В

На розгляд Господарського суду Львівської області поступила позовна заява Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Підприємства теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» про стягнення 204 431,00грн (з яких: 142 351,49 грн. пеня; 20 335,93 грн. 3% річних; 41 743,58 грн. інфляційні) у зв`язку з неналежним виконанням договору постачання природного газу від 27.10.2016 № 5248/1617-БО-21..

Рішенням Господарського суду Львівської області від 12.12.2019 у справі №914/2220/19 позов задоволено частково. Стягнено з ПТМ "Самбіртеплокомуненерго" на користь АТ Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 133 255 грн. 26 коп. (з яких: 71 175,75 грн. пеня; 20 335,93 грн. 3% річні; 41 743,58 грн. інфляційні) та 3 067 грн. 00 коп. сплаченого судового збору. В задоволенні позову в частині стягнення пені у розмірі 71 175,74грн відмовлено у зв`язку із зменшенням судом розміру пені.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені належними доказами, не спростовані відповідачем та підлягають задоволенню з урахуванням зменшення судом пені на 50%.

АТ "НАК "Нафтогаз України" подано апеляційну скаргу №14/4-169-20 від 10.01.2020, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 12.12.2019 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки , а саме 71 175,74 грн пені та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову, в іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін, посилаючись на те, що рішення у цій частині прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, без дослідження усіх істотних обставин справи, судом визнано встановленими недоведені обставини, які мають значення для справи.

На думку скаржника, інфляційні нарахування позивача на суму простроченої заборгованості є фактично понесеними матеріальними втратами кредитора від знецінення коштів вналідок інфляційних процесів, а тому інфляційні втрати за операцією купівлі-продажу природного газу повною мірою охоплюються поняттям збитків у розумінні ч.2 ст.224 ГК України.

При зменшенні розміру пені суд мав врахувати майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, які беруть участь у зобов`язанні та надати належну оцінку доказам, наданим сторонами в обгрунтування своїх позицій щодо наявності чи відсутності збитків.

Окрім того, скаржник вважає, що беручи до уваги ті обставини, що відсутність вини відповідача у виникненні боргу, його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки, судом не надано належної уваги ступеню виконання зобов`язання боржником.

ПТМ «Самбіртеплокомуненерго" у відзиві на апеляційну скаргу позивача просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на необгрунтованість останньої.

Відповідач вважає, що зібраними у справі доказами, обгрунтовано підтверджено доводи відповідача щодо наявності підстав для зменшення заявленої до стягнення суми пені на суму 71 175,75грн.

На думку відповідача, обставини, які змусили останнього просити про зменшення пені є соціально значимими та винятковими, особливо в опалювальний період, оскільки існує необхідність спрямування наявних коштів на здійснення поточних розрахунків за природний газ, розподіл та транспортування природного газу, електропостачання, водопостачання та забезпечення безперервного виробничого циклу з метою забезпечення безаварійного виробничого процесу.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2020 справу № 914/2220/19 розподілено колегії суддів: головуючий суддя - Кордюк Г.Т., судді Плотніцький Б.Д., Кравчук Н.М.

Розпорядженням керівника апарату суду №104 від 23.03.2020, відповідно до п.9 ст.32 ГПК України, п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Кордюк Г.Т., проведено автоматизовану зміну складу колегії суддів у справі №914/2220/19.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 23.03.2020 змінено склад колегії суддів у справі №914/2220/19, розподілено колегії суддів у складі головуючого судді Галушко Н.А., суддів Плотніцького Б.Д., Кравчук Н.М.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 30.03.2020 задля дотримання карантинного режиму та недопущення поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу COVID-19, у зв`язку з запровадженням карантину, з метою дотримання принципу всебічного, повного, об`єктивного дослідження в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, а також з метою повного та всестороннього дослідження усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, судова колегія ухвалила поновити пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 12.12.2019 у справі № 914/2220/19, відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вих. №14/4-169-20 від 10.01.2020 (вх.ЗАГС №01-05/1054/20 від 16.03.2020) на рішення Господарського суду Львівської області від 12.12.2019 у справі №914/2220/19. Апеляційну скаргу розглядати без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 27.10.2016 між ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», перейменовано на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», (постачальник) та Підприємством теплових мереж «Самбіртеплокомуненерго» (споживач) укладено договір постачання природного газу № 5248/1617-БО-21 (надалі договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що на виконання умов договору позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 7 507 513,64 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (копії актів долучено до матеріалів справи). Факт отримання природного газу у відповідних обсягах відповідачем не оспорюється.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідач здійснив оплату за природний газ, поставлений впродовж жовтня 2016 року - березня 2017 року повністю, але з порушенням строків, встановлених п. 6.1. договору, що підтверджується відповідними банківськими виписками (копії долучено до матеріалів справи).

Відповідно до п. 8.2 договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми прострочення платежу за кожний день прострочення.

З огляду на прострочення зобов`язання з оплати за природний газ, позивач нарахував відповідачу 142 351,49 грн. пені, 20 335,93 грн. 3% річних та 41 743,58 грн. інфляційних втрат та звернувся до суду за захистом порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України (ч. 2 ст. 67 ГК України).

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

В силу ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР (із наступними змінами та доповненнями), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР (із наступними змінами та доповненнями), розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Матеріалами справи підтверджується, що у зв`язку з порушення відповідачем строку оплати вартості отриманого газу, відповідно до п. 8.2. договору, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 142 351,49 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції, здійснивши перерахунок правильності нарахування 3% річних та інфляційних втрат, правомірно прийшов до висновку, що стягненню підлягають 3% річних у розмірі 20 335,93 грн. та інфляційні втрати у розмірі 41 743,58 грн.

Щодо зменшення позивачем розміру пені на 50% судова колегія зазначає наступне.

У відзиві на позовну заяву відповідачем подано клопотання про зменшення розміру пені на 90 %.

Зазначене клопотання обґрунтоване, зокрема, тим, що несвоєчасне фінансування бюджету та установ, які є споживачами відповідача, за надані населенню субсидії і пільги, спричиняє накопичення дебіторської заборгованості за надані відповідачем послуги теплопостачання, що підтверджується оборотно-сальдовими відомостями по розрахунках з покупцями. У випадку повного та своєчасного надходження всіх зазначених платежів, заборгованість відповідача перед позивачем також була б погашена своєчасно і в повному обсязі. Однак з причин, які не залежать від відповідача, кошти з бюджету не своєчасно і не в повному обсязі поступали на рахунки відповідача.

Відповідач вказує, що стягнення пені у розмірі 142 351,49 грн. спричинить додаткове збільшення збитків підприємства, яке не матиме жодних джерел для їх покриття, що може призвести до неможливості здійснення поточних платежів за постачання природного газу, зриву опалюваного сезону та неплатоспроможності відповідача.

Так, пунктом 8.2 договору сторони узгодили, що, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми прострочення платежу за кожний день прострочення.

Згідно зі ст.233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки (штрафу), суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення розміру штрафних санкцій. При цьому, розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена у рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013.

З огляду на встановлені в ході розгляду справи обставини, які вплинули на несвоєчасне виконання відповідачем зобов"язання, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, враховуючи фінансовий стан відповідача, причини неналежного виконання відповідачем зобов`язання щодо своєчасної оплати та ступінь вини відповідача та приймаючи до уваги відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача, а також те, що відповідачем здійснено повну оплату за поставлений природний газ, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про можливість частково задоволити клопотання відповідача про зменшення розміру пені та зменшити розмір пені, яка підлягає до стягнення на 50 % до 71 175,75 грн.

Судом також взято до уваги те, що природний газ, який постачався відповідачу, використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (п. 1.2 договору). Основним джерелом коштів відповідача є надходження грошових коштів від споживачів за теплопостачання. Причинами виникнення заборгованості відповідача перед позивачем за природний газ стало несвоєчасне фінансування бюджетних установ, які є споживачами відповідача, а також невчасне надання субвенцій.

Вищенаведене спростовує твердження скаржника, викладені в апеляційній скарзі, що при зменшенні розміру пені судом не враховано майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні та не надано належної оцінки доказам, наданим сторонами в обгрунтування своїх позицій щодо наявності чи відсутності збитків.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Наведені доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставини по справі та його висновки, а тому апеляційна скарга ПАТ «НАК «Нафтогаз України» підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ч.5 ст.236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийняте із дотриманням норм законодавства та у відповідності до обставин справи, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

ПТМ «Самбіртеплокомуненерго» у відзиві на апеляційну скаргу подано заяву в порядку п.8 ст.129 ГПК України про вирішення питання про судові витрати протягом п`яти днів після прийняття постанови у даній справі. Зазначена заява буде розглянута після подання стороною доказів понесення судових витрат.

Відповідно до приписів ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Судовий збір за перегляд рішення у даній справі в апеляційному порядку покладається на скаржника в порядку, передбаченому ст. 129 ГПК України.

Керуючись, ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ

1.Рішення Господарського суду Львівської області від 12.12.2019 у справі №914/2220/19 залишити без змін, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вих. №14/4-169-20 від 10.01.2020 (вх.ЗАГС №01-05/1054/20 від 16.03.2020) без задоволення.

2.Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

3.Відповідачу до 09.06.2020 надати суду докази в обгрунтування поданої заяви про вирішення питання про судові витрати та надіслати їх позивачу (докази надсилання надати суду).

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок оскарження судових рішень суду апеляційної інстанції визначено ст.ст.287, 288 ГПК України.

Справу скерувати на адресу Господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Плотніцький Б.Д.

суддя Кравчук Н.М.