УХВАЛА

м. Київ

19.05.2020Справа № 910/490/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Карготранслоджістік"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Реілвейз"

про стягнення 2 134 488,39 грн

Суддя: Шкурдова Л.М.

Секретар с/з Масна А.А.

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання.

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа №910/490/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Карготранслоджістік" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Реілвейз" про стягнення заборгованості за неналежне виконання зобов`язань за Договором оренди вагонів №108-0819 від 01.08.2019 у розмірі 2 134 488 грн 39 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2020 закрито підготовче провадження у справі №910/490/20 та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.05.2020.

13.05.2020 через відділ діловодства суду від сторін надійшла спільна заява про затвердження мирової угоди за вих. №06-02/05-2020 від 06.05.2020, надано примірник мирової угоди, підписаний представниками сторін та скріплений печатками підприємств. Окрім того, у спільній заяві про затвердження мирової угоди сторони просять повернути позивачу з Державного бюджету України 50% судового збору, сплаченого при подання позовної заяви, що складає 16 534,16 грн.

Суд, розглянувши подану заяву та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про затвердження мирової угоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 192 Господарського процесуального кодексу України, суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо, зокрема, умови мирової угоди суперечать закону або порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є не виконуваними.

Господарський суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору. Мирова угода не може вирішувати питання про права і обов`язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому, а також стосуватися прав і обов`язків інших юридичних чи фізичних осіб, які не беруть участі у справі або, хоча й беруть таку участь, але не є учасниками мирової угоди. Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини однозначно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін.

Як вбачається з поданої сторонами мирової угоди від 06.05.2020, у п. 8, 9 сторони погодили, що у забезпечення виконання зобов`язань за даною мировою угодою, протягом 10 календарних днів з дати звернення до господарського суду із заявою про затвердження даної мирової угоди, між сторонами та третьою особою, а саме: ОСОБА_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , укладається договір поруки, за умовами якого третя особа поручається перед позивачем на виконання відповідачем умов даної мирової угоди. В разі відмови ОСОБА_1 укласти договір поруки в строк, визначений п. 8 даної мирової угоди, позивач має право пред`явити на примусове виконання до державного чи приватного виконавця відповідну ухвалу суду про затвердження мирової угоди, на залишок загальної суми боргу, який визнано відповідачем згідно з п. З даної мирової угоди.

Суд зазначає, що вказана умова мирової угоди може зачіпати права або інтереси третьої особи ( ОСОБА_1 ), оскільки остання є фізичною особою, яка не є стороною спору, а ймовірне рішення суду про затвердження мирової угоди може покласти на дану особу обов`язок, що суперечить її інтересам, зважаючи на те, що письмова згода фізичної особи з положеннями мирової угоди відсутня.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачем до позовної заяви додано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, з якого вбачається, що позивач очікує понести судові витрати, які складаються із суми сплаченого судового збору у розмірі 33 068,33 грн.

Згідно п. 4 мирової угоди вбачається, що сторони погодили, що відповідач зобов`язується та гарантує сплатити позивачу решту боргу у сумі 2 134 488,39 грн, а також судових витрат, які включають судовий збір у розмірі 32 018 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 45 000 грн.

Суд вважає, що дане положення є таким, що суперечить вимогам законодавства, оскільки у попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат не зазначено про ймовірність понесення витрати на надання правової допомоги, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, що унеможливлює суд перевірити відповідність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу фактичним обставинам.

Окрім того, згідно платіжного доручення №212 від 10.01.2020, долученого до позовної заяви, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 32 017,33 грн. З тексту мирової угоди вбачається, що розмір судового збору, який зобов`язується сплатити відповідач - 32 018,00 грн, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у затвердженні мирової угоди.

Заявлена, у спільній заяві сторін, вимога про повернення 50% сплаченого судового збору судом не розглядається, оскільки суд дійшов висновку про відмову у затвердженні мирової угоди, що виключає підстави повернення з Державного бюджету України судового збору.

Керуючись ст. 192, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні спільної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Карготранслоджістік" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Реілвейз" про затвердження мирової угоди за вих. №06-02/05-2020 від 06.05.2020 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Л.М. Шкурдова

Дата складення тексту ухвали: 22.05.2020.