УХВАЛА

18 травня 2020 року

м. Київ

Справа № 913/516/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Пількова К.М., Краснова Є.В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Комунального підприємства "Лисичанськтепломережа"

на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 30.03.2020

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Комунального підприємства "Лисичанськтепломережа"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача:

1. Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

2. Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Луганськгаз",

про зобов`язання відповідача повернути в натурі безпідставно набуте майно та стягнення 111 727 531,35 грн,

ВСТАНОВИВ:

16.04.2020 (згідно з поштовими відмітками на конверті) Комунальне підприємство "Лисичанськтепломережа" звернулось до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 30.03.2020 у справі № 913/516/19.

08.02.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" від 15.01.2020 №460-IX, яким внесено зміни до законодавчих актів України.

Пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За змістом частини третьої статті 3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

З урахуванням викладеного, розгляд касаційної скарги Комунального підприємства "Лисичанськтепломережа" щодо форми, змісту та підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження, здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону №460-ІХ від 15.01.2020.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, Судом встановлено, що предметом касаційного оскарження є ухвала Східного апеляційного господарського суду від 30.03.2020, якою повернуто заявнику - Комунальному підприємству "Лисичанськтепломережа" апеляційну скаргу (вх. № 685Л/1) на рішення Господарського суду Луганської області від 21.01.2020 у справі № 913/516/19 разом з доданими до неї документами на 18-ти аркушах (у тому числі оригінал платіжного доручення № 627 від 20.03.2020).

Постановляючи ухвалу про повернення апеляційної скарги, суд виходив з того, що заявником протягом встановленого строку не було усунуто недоліки, зазначені в ухвалі Східного апеляційного господарського суду від 04.03.2020 (з урахуванням ухвали від 11.03.2020), а саме, не надано докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги у належному розмірі - 1 008 525,00 грн; при цьому, встановлено відсутність, передбачених статтею 8 Закону України "Про судовий збір", умов для відстрочення сплати 50 % судового збору у розмірі 504 262,50 грн. до розгляду апеляційної скарги по суті, а тому, керуючись частиною другою статті 260 та частиною четвертою статті 174 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку, що апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо заявник апеляційної скарги не усунув недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, в строк, встановлений судом.

В обґрунтування касаційної скарги скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції положень статті 114 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відмовляючи у задоволенні клопотання про відстрочення сплати 50 % судового збору, суд повинен був продовжити строк усунення недоліків апеляційної скарги, надавши заявнику можливість сплатити судовий збір у повному обсязі, а не відразу повертати апеляційну скаргу, чим допустив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у якому гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За результатами розгляду матеріалів касаційної скарги, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що здійснюючи свої конституційні обов`язки, господарські суди повинні дотримуватися принципів здійснення правосуддя, зокрема, принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи положення статті 129 Конституції України, а також положення статті 8 Закону України "Про судовий збір", господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні, в тому числі й у питанні звільнення від сплати судового збору.

Посилання заявника апеляційної скарги у клопотанні про відстрочення сплати судового збору на збитковість його господарської діяльності не є безумовною підставою для звільнення від сплати судового збору чи відстрочення сплати судового збору.

Крім того, положеннями статті 8 Закону України "Про судовий збір" не передбачено можливості звільнення юридичної особи від сплати судового збору чи відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги з підстав викладених у клопотанні поданому заявником апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 258 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

За змістом частини другої статті 260 Господарського процесуального кодексу України у разі, якщо апеляційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Встановивши невідповідність апеляційної скарги поданої Комунальним підприємством "Лисичанськтепломережа" на рішення Господарського суду Луганської області від 21.01.2020 у справі № 913/516/19 вимогам передбаченим положеннями Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без руху.

Згідно з частиною четвертою статті 174 Господарського процесуального кодексу України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

З огляду на те, що заявником апеляційної скарги - Комунальним підприємством "Лисичанськтепломережа" не виконано вимог ухвали Східного апеляційного господарського суду від 04.03.2020 (з урахуванням ухвали від 11.03.2020) про залишення апеляційної скарги без руху та не надано докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі встановленому Законом, суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку про повернення апеляційної скарги заявнику.

Отже, правильне застосування Східним апеляційним господарським судом норм права, а саме, статті 8 Закону України "Про судовий збір", частини четвертої статті 174 та частини другої статті 260 Господарського процесуального кодексу України у розгляді справи №913/516/19 є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Водночас, Судом відхиляються доводи касаційної скарги щодо необхідності продовження судом апеляційної інстанції строку усунення недоліків, за умови відхилення клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Статтями 42, 46 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторони у справі користуються рівними процесуальними правами, серед яких право на ознайомлення з матеріалами справи, подання заяв та клопотань. Учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Положеннями частин першої та другої статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Разом з тим слід зауважити, що строк наданий для усунення недоліків апеляційної скарги встановлюється законом (частина друга статті 174 ГПК України), а тому він не може бути продовжений судом, оскільки відповідно до частини першої статті 119 вказаного Кодексу строк, встановлений законом може бути лише поновлений судом, а не продовжений (аналогічна правова позиція міститься в ухвалі Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 908/710/18).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує на те, що "при застосуванні процедурних правил", національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява №35787/03, п. 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява №24003/07, п. 33, 08.12.2016).

Таким чином, аргументи, що викладені у касаційній скарзі Комунального підприємства "Лисичанськтепломережа" не ґрунтуються на вимогах процесуального законодавства, оскільки Господарським процесуальним кодексом України не передбачено можливості продовження встановлених процесуальним законодавством строків усунення недоліків апеляційної скарги.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Суд зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

Враховуючи прецедентну практику Європейського суду з прав людини, Суд вважає за необхідне зазначити, що повернення апеляційної скарги не є обмеженням доступу до правосуддя, оскільки не позбавляє заявника права на повторне звернення з апеляційної скаргою після усунення недоліків апеляційної скарги, у разі дотримання вимог процесуального законодавства.

Відповідно до частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З урахуванням наведеного, суд касаційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги Комунального підприємства "Лисичанськтепломережа" поданої на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 30.03.2020 у справі № 913/516/19 та відмову у відкритті касаційного провадження на підставі частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у даній справі правильне застосовування норм права судом апеляційної інстанції є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Відповідно до положень частини шостої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 234, 235, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 913/516/19 за касаційною скаргою Комунального підприємства "Лисичанськтепломережа" на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 30.03.2020.

2. Копію цієї ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику, а іншим учасникам справи - копію ухвали.

3. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Г.М. Мачульський

Судді К.М. Пільков

Є.В. Краснов