ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2020 місто Дніпро Справа № 904/5792/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Подобєда І.М., Кощеєва І.М.,

секретар судового засідання: Абадей М.О.,

представники сторін:

від позивача: Пясецький Д.В., адвокат, посвідчення №5017 від 28.03.2018 (в режимі відеоконференції);

від відповідача: Журавська М.В., представник, довіреність №13/10-12 від 21.10.2019 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровське управління регіонального будівництва" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 (повний текст оформлений 10.02.2020, суддя Рудь І.А.) у справі №904/5792/19

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровське управління регіонального будівництва", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості в сумі 317 379 грн. 56 коп. за договором постачання природного газу від 28.09.2017 № 3275/1718-ТЕ-5 в редакції додаткових угод, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області та з урахуванням уточнення позовних вимог просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровське управління регіонального будівництва" на свою користь 98 129 грн. 07 коп. основного боргу, 52 681 грн. 65 коп. пені, 40 587 грн. 52 коп. 3% річних, 82 549 грн. 80 коп. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 у справі №904/5792/19 позов задоволений частково: з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровське управління регіонального будівництва" стягнуто на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 98 129 грн. 07 коп. основного боргу, 52 681 грн. 65 коп. пені, 40 587 грн. 52 коп. 3% річних, 80 543 грн. 82 коп. інфляційних втрат, 4 669 грн. 72 коп. витрат по сплаті судового збору; в решті позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу № 3275/1718-ТЕ-5 від 28.09.2017 у період з жовтня 2017 року по березень 2018 року в частині своєчасної та повної сплати природного газу.

Місцевий господарський суд здійснив перевірку нарахованих позивачем пені та 3% річних та дійшов до висновку про правильність їх нарахування у заявленому розмірі. Доводи відповідача про відсутність правових підстав для його відповідальності за порушення строків оплати природного газу за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів місцевим господарським судом відхилені як необґрунтовані. Так, у спірному договорі сторони домовились, що Порядок №256 не змінює умов договору в частині порядку та строків розрахунку за природний газ; зміни в частині порядку оплати вартості природного газу на виконання, зокрема, умов підпункту 4 пункту 11.3 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 11.01.2018 сторонами не внесено.

При цьому, місцевим господарським судом враховано доводи позивача стосовно того, що Порядок №256 не передбачає механізму автоматичного перерахування коштів підприємствам-учасникам постачання природного газу тепловим організаціям, а також стосовно того, що АТ "НАК "Нафтогаз України" не має прямого відношення до відносин між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровське управління регіонального будівництва" та державою, зокрема щодо фінансування із Державного бюджету України видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів із виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг і житлових субсидій населенню та не регулює господарських правовідносин між сторонами, які виникли до набрання цією редакцією чинності, оскільки цей Порядок не містить застереження про поширення його дії на правовідносини, що склалися до 01.01.2018.

Місцевий господарський суд дійшов до висновку, що частковий розрахунок із позивачем за поставлений природний газ відповідно до положень Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, не виключає застосування до нього юридичної відповідальності за порушення строків оплати природного газу, визначених умовами спірного договору.

Перевіряючи розрахунок інфляційних нарахувань, місцевим господарським судом встановлено, що виконуючи нарахування за простроченими грошовими зобов`язаннями відповідача за лютий та березень 2018 року позивачем нараховувався індекс інфляції за кожний наступний місяць у заявленому періоді на суму боргу, що вже включала в себе інфляційне збільшення за попередні періоди, тобто з квітня 2018 року по вересень 2019 року та з листопада 2018 року по листопад 2019 року, у зв`язку із чим, згідно перерахунку, здійсненого господарським судом, до стягнення з відповідача підлягають інфляційні втрати у загальній сумі 80 543,82 грн.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровське управління регіонального будівництва" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 у справі №904/5792/19 у повному обсязі, прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково: з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровське управління регіонального будівництва" стягнути на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" кошти у сумі 23 973,99 грн., в тому числі: 10 947,20 грн. пені, 3 901,19 грн. - 3% річних, 9 125,60 грн. - інфляційних втрат; в іншій частині позовних вимог відмовити про стягнення коштів у сумі 247 968,07 грн., в тому числі основний борг 98 129,07 грн., пеня 41 734,45 грн., 3% річних 36 686,33 грн., інфляційні втрати 71 418,22 грн.; здійснити перерозподіл судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий господарський суд дійшов до помилкового висновку про наявність правових підстав для відповідальності за порушення строків оплати природного газу за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів. Апелянт зазначає, що не має впливу на порядок та строки надходження коштів для здійснення розрахунків за природний газ на підставі Порядку №256, тому відсутні підстави для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат на грошові зобов`язання відповідно до Порядку №256.

Апелянт не погоджується із місцевим господарським судом про те, що Порядок №256 не змінює порядок здійснення розрахунків за природний газ та не впливає на договірні відносини між сторонами з посиланням на те, що грошові зобов`язання між сторонами в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету регулюється відповідними нормами законодавства та не залежить від того чи передбачили це сторони у договорі чи ні.

Апелянт зазначає, що вартість поставленого газу на суму 975 031,99 грн. ним була оплачена в порядку, встановленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання, що підтверджується копіями платіжних доручень, які містяться в матеріалах справи, в тому числі й у сумі 98 129,07 грн. згідно з платіжними дорученнями №3630 від 23.01.2020 на суму 59 836,00 грн. та №3633 від 24.01.2020 на суму 28 293,07 грн., які направлені на адресу місцевого господарського суду разом із запереченнями на відповідь на відзив у строки, визначені ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2019.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.03.2020 (колегією суддів у складі: головуючого судді Орєшкіної Е.В., суддів Подобєда І.М., Кощеєва І.М.) відкрито апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровське управління регіонального будівництва" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 у справі №904/5792/19, розгляд скарги призначений у судове засідання на 13.04.2020.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 у справі №904/5792/19 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат у сумі 2 005,98 грн., ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом помилково визнано розрахунок інфляційних втрат позивача неправильним в частині нарахування індексу інфляції за кожний наступний місяць на суму боргу, що вже включає в себе інфляційне збільшення за попередні періоди. Апелянт зазначає, що розрахунок інфляційних втрат ним виконаних відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуванням практики Верховного Суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.03.2020 (колегією суддів у складі: головуючого судді Орєшкіної Е.В., суддів Подобєда І.М., Кощеєва І.М.) відкрито апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 у справі №904/5792/19; об`єднано апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 у справі №904/5792/19 та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровське управління регіонального будівництва" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 у справі №904/5792/19 для сумісного розгляду; розгляд скарги призначений у судове засідання на 13.04.2020.

30.03.2020 від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшов відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровське управління регіонального будівництва", в якому позивач просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити. Позивач посилається на те, що Порядок №256 не змінює умов договору в частині порядку та строків розрахунку за природний газ; не має прямого відношення до позивача та не регулює господарські відносини між сторонами, які виникли до 01.01.2018.

01.04.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровське управління регіонального будівництва" надійшов відзив на апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", в якому відповідач просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити. Відповідач не погоджується із доводами апелянта (позивача), що під час нарахування інфляційних втрат урахуванню (обчисленню) підлягає не тільки основний борг, але й сума, на яку збільшився борг за попередні періоди внаслідок інфляційних процесів.

06.04.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровське управління регіонального будівництва" надійшла відповідь на відзив, в якій відповідач не погоджується із доводами Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та, посилаючись на судову практику, просить задовольнити свою апеляційну скаргу та відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача.

У зв`язку з встановленням на період дії карантинних заходів в Україні тимчасово особливого режиму роботи Центрального апеляційного господарського суду на виконання Постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" зі змінами, враховуючи Рекомендації Ради суддів України викладених у листі № 9рс-186/20 від 16 березня 2020 року, на виконання рішення зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду, оформленого протоколом зборів суддів №1 від 17.03.2020 року та рішення зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду, оформленого протоколом зборів суддів №3 від 31.03.2020 року розгляд справи №904/5792/19, призначений у судове засідання на 13.04.2020, не відбувся.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.04.2020 (колегією суддів у складі: головуючого судді Орєшкіної Е.В., суддів Подобєда І.М., Кощеєва І.М.) розгляд апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровське управління регіонального будівництва" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 у справі №904/5792/19 призначений у судове засідання на 20.05.2020.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.05.2020 (колегією суддів у складі: головуючого судді Орєшкіної Е.В., суддів Подобєда І.М., Кощеєва І.М.) задоволено клопотання представника Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" Пясецького Дмитра Васильовича про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів; судове засідання у справі призначене в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із забезпеченням її проведення для представника Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" Пясецького Дмитра Васильовича з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon".

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.05.2020 (колегією суддів у складі: головуючого судді Орєшкіної Е.В., суддів Подобєда І.М., Кощеєва І.М.) задоволено клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровське управління регіонального будівництва" Журавської Марини Вадимівни про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів; судове засідання у справі призначене в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із забезпеченням її проведення для представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровське управління регіонального будівництва" Журавської Марини Вадимівни з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку " EasyCon ".

У судовому засіданні, яке відбулося 20.05.2020, представники сторін брали участь в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду і з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon".

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду, вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.09.2017 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровське управління регіонального будівництва" (споживач) укладено договір постачання природного газу №3275/1718-ТЕ-5, відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №226 "Деякі питання акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" перейменовано в Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Відповідно до пункту 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

За цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України (пункт 1.4 договору).

Згідно з пунктом 2.1. договору постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно) природний газ обсягом до 780 тис.куб.метрів.

Відповідно до пункту 6.1 договору оплата за газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Додатковою угодою № 1 від 11.01.2018 сторони виклали абзац 3 пункту 6.1 договору в наступній редакції: "Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладання договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором".

Пунктом 11.3. договору передбачено, що, зокрема: усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово у формі додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадків, зазначених у абзаці першому пункту 2.3, пунктах 11.4 та 11.5 цього договору; сторони погодили, що зміни до цього договору, викладені не у формі додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору, не можуть бути застосовані до відносин сторін за цим договором, крім випадків, зазначених у пунктах 2.3, 11.4 та 11.5 цього договору; договір про організацію взаєморозрахунків, спільне протокольне рішення не вносять змін до цього договору та можуть бути застосовані до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору; будь-які спільні протокольні рішення, в тому числі про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписані сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20, протоколи нарад, дво-та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами не можуть бути використані для внесення змін до цього договору; можуть бути застосовані до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору.

Додатковою угодою № 1 від 11.01.2018 сторони виклали підпункт 4 пункту 11.3 договору в наступній редакції: "Будь-які спільні протокольні рішення або надані споживачем будь-які документи щодо оформлених та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами не можуть бути використані для внесення змін до цього договору; можуть бути застосовані до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору".

За умовами пункту 12.1 договору він набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 року до 31 березня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковою угодою №2 від 23.03.2018 сторони виклали пункт 2.1 договору в наступній редакції: "Постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно) природний газ обсягом до 599, 871 тис.куб.метрів.".

Відповідно до пункту 3 додаткової угоди №2 від 23.03.2018 вона набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01 жовтня 2017 року.

На виконання умов зазначеного договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 3 461 022,95 грн., що підтверджується двосторонніми актами приймання-передачі природного газу, підписаними сторонами: від 31.10.2017 на суму 46 274,92 грн. (за жовтень 2017 року); від 30.11.2017 на суму 569 300,60 грн. (за листопад 2017 року); від 31.12.2017 на суму 818 258,80 грн. (за грудень 2017 року); від 31.01.2018 на суму 561 122,59 грн. (за січень 2018 року); від 28.02.2018 на суму 738 192,47 грн. (за лютий 2018 року); від 31.03.2018 на суму 727 873,57 грн. (за березень 2018 року).

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" посилається на неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровське управління регіонального будівництва" зобов`язань за договором постачання природного газу №3275/1718-ТЕ-5 від 28.09.2017 в частині своєчасної та повної оплати природного газу, що стало підставою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат у відповідності до частини другої статті 625 Цивільного України.

Предметом спору є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровське управління регіонального будівництва" заборгованості за договором постачання природного газу №3275/1718-ТЕ-5 від 28.09.2017, пені, 3% річних, інфляційних втрат за порушення строків оплати за природний газ .

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 24.01.2020, яка надійшла на адресу місцевого господарського суду 27.01.2020, просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровське управління регіонального будівництва" на свою користь 98 129,07 грн. основного боргу

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровське управління регіонального будівництва" у відзиві на позов визнало позовні вимоги в частині суми основного боргу у розмірі 98 129,07 грн. та платіжними дорученнями №3630 від 23.01.2020 на суму 59 836,00 грн. та №3633 від 24.01.2020 на суму 28 293,07 грн. повністю погасило заборгованість за природний газ. Копії вказаних платіжних доручень були направлені відповідачем на адресу місцевого господарського суду разом із запереченнями на відповідь на відзив у строки, визначені ухвалою від 10.12.2019 та надійшли 13.02.2020 (після ухвалення рішення).

Як зазначено в ухвалі Господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2019, відповідачу протягом 10 днів з дня одержання відповіді на відзив надати заперечення на відповідь на відзив, які мають відповідати вимогам статті 167 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи, що відповідачем основний борг у сумі 98 129,07 грн. погашений до подання позивачем заяви про уточнення позовних вимог; докази оплати направлені відповідачем на адресу місцевого господарського суду разом із запереченнями на відповідь на відзив у строки, визначені ухвалою від 10.12.2019, апеляційний господарський суд погоджується із доводами апелянта про скасування рішення суду в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 98 129,07 грн.

Відповідно до пункту 8.2. договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20.

У пункті 8.3 договору сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором.

Додатковою угодою № 1 від 11.01.2018 сторони виклали пункт 8.2 та пункт 8.3 договору в наступній редакції:

"8.2. У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року № 256".

"Пункт 8.3. Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору, підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно із Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року № 256, не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором".

Відповідно до п. 6 додаткової угоди № 1 від 11.01.2018, вона набуває чинності з дати її підписання сторонами і діє з 01 січня 2018 року.

Договором передбачено, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років (пункт 10.3 договору).

Позивачем нараховані та заявлені до стягнення з відповідача пеня за загальний період з 26.12.2017 по 22.01.2020 у загальному розмірі 52 681,65 грн.; 3% річних в сумі 40 587,52 грн. за загальний період з 26.12.2017 по 22.01.2020 та інфляційні втрати у розмірі 82 549,80 грн. за загальний період з січня 2018 року по грудень 2019 року.

Місцевий господарський суд здійснив перевірку нарахованих позивачем пені та 3% річних та дійшов до висновку про правильність їх нарахування у заявленому розмірі. Доводи відповідача про відсутність правових підстав для його відповідальності за порушення строків оплати природного газу за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів місцевим господарським судом відхилені як необґрунтовані. Так, у спірному договорі сторони домовились, що Порядок №256 не змінює умов договору в частині порядку та строків розрахунку за природний газ; зміни в частині порядку оплати вартості природного газу на виконання, зокрема, умов підпункту 4 пункту 11.3 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 11.01.2018 сторонами не внесено.

Апелянт (відповідач) не погоджується із такими висновками місцевого господарського суду, посилаючись на відсутність правових підстав для відповідальності за порушення строків оплати природного газу за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів, оскільки відповідач не має впливу на порядок та строки надходження коштів для здійснення розрахунків за природний газ на підставі Порядку №256, тому, на його думку, відсутні підстави для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат на грошові зобов`язання відповідно до Порядку №256.

Апеляційний господарський суд погоджується із такими доводами апелента (відповідача).

Так, між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (сторона 1), Департаментом фінансів Дніпропетровської обласної державної адміністрації (сторона 2), Департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації (сторона 3), Департаментом фінансів виконкому Криворізької міської ради (сторона 4), Департаментом розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради (сторона 5), Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровське управління регіонального будівництва" (сторона 6) і Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" укладений договір №139/110 про організацію взаєморозрахунків від 07.11.2018, предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам, визначеної статтю 21 Закону України "Про Державний бюджет на 2018 рік".

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що за природний газ, спожитий у період з грудня 2017 року по березень 2018 року, оплата здійснювалась, в тому числі й за рахунок видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

У статті 12 Господарського кодексу України передбачено, що держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є, зокрема, регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій.

За змістом зазначеного Порядку від 11.01.2005 № 20 (який діяв на час укладення договору і втратив чинність із 01.01.2018) держава взяла на себе бюджетне зобов`язання із відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке користується субсидіями та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами. Так, згідно із цим Порядком передбачено здійснення розрахункового обслуговування зазначених рахунків на умовах, наведених у договорі, що укладається між органами Казначейства та суб`єктами підприємницької діяльності. Розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

Отже, держава взяла на себе бюджетне зобов`язання відшкодувати частину витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке користується субсидіями та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у справах №906/790/16, №905/1100/18, №924/296/18.

Крім того, спільним наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688 затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію (далі - Порядок 03.08.2015 №493, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), згідно з пунктом 1.1 якого цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Казначейства, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", Державним підприємством "Енергоринок" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку від 11.01.2005 №20.

Згідно з пунктом 1.2 Порядку 03.08.2015 №493 розрахунки, передбачені у пункті 1.1, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ або вугілля, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку.

Усі учасники розрахунків зобов`язані забезпечувати підписання спільних протокольних рішень на проведення розрахунків протягом 2 робочих днів з дня отримання таких спільних протокольних рішень (пункт 1.5 Порядку 03.08.2015 №493).

Отже, наведене свідчить про адміністративно-правове регулювання відносин щодо механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема на оплату природного газу. Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений у Порядку 03.08.2015 №493, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке користується житловими субсидіями та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто держава офіційно визнає неспроможність підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити вчасні розрахунки у цій частині (залежно від рівня отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній ліцензованій території діяльності) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №922/3013/18, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18).

Із 01.01.2018 Порядок від 11.01.2005 №20 втратив чинність.

За змістом пункту 9 частини 1 статті 87 Бюджетного кодексу України до видатків, які здійснюються із Державного бюджету України, належать видатки, зокрема, на соціальний захист та соціальне забезпечення. При цьому порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України (частина 2 статті 97 цього Кодексу).

Згідно з підпунктом "б" пункту 4 частини 1 статті 89 та статті 102 Бюджетного кодексу України видатки на покриття витрат з оплати житлово-комунальних послуг (житлові субсидії населенню) здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з Державного бюджету України (субвенцій з Державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів із виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання житлових субсидій на оплату природного газу за рахунок субвенцій з державного бюджету визначено у Порядку від 04.03.2002 №256.

Матеріалами справи підтверджується, що у період з 02.03.2018 по 27.06.2019 у рахунок оплати вартості природного газу, отриманого у грудні 2017 року - березні 2018 року, здійснювалась оплата за рахунок коштів, виділених у виді субвенцій на оплату пільг і житлових субсидій населенню на підставі Порядку від 04.03.2002 № 256.

За змістом порядків від 11.01.2005 №20, від 04.03.2002 № 56 і від 03.08.2015 №493 механізм і строки розрахунків є такими:

- не пізніше наступного дня після підписання останнім учасником розрахунків спільного протокольного рішення (із присвоєнням номера та дати) усі учасники розрахунків, які підписали спільні протокольні рішення, подають до Казначейства та органів Казначейства, у яких відкрито їх рахунки, платіжні доручення на перерахування коштів відповідно до узгодженого спільного протокольного рішення;

- органи Казначейства протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Казначейської служби;

- отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Казначейства, для здійснення відповідних видатків;

- головні розпорядники коштів у п`ятиденний термін здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг.

Отже, строки виконання та механізм перерахування коштів за постачання природного газу певним категоріям населення фактично регулюються безпосередньо у порядках від 11.01.2005 №20, від 04.03.2002 №256, від 03.08.2015 №493, а підписання спільних протокольних рішень є елементом процедурного оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій із державного бюджету. Держава фактично визначила спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що по суті усуває відповідача від розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд і полягає в автоматичному перерахуванні грошових коштів зі спеціальних рахунків на рахунки позивача за визначеними нормативами (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №922/3013/18, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом статті 625 цього Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Тобто підписавши спільні протокольні рішення, сторони погодилися з тим, що між ними встановлюється інший, а не той, що був врегульований договором, порядок розрахунків. Оскільки взаєморозрахунки за придбаний природний газ частково були здійснені не власними коштами відповідача, а через процедуру, встановлену Порядками від 11.01.2005 №20 і від 04.03.2002 №256, якими передбачено, що пільги та субсидії не є коштами суб`єкта господарювання та автоматично перераховуються зі спеціальних рахунків на рахунки позивача.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 21.03.2019 у справи № 905/1100/18, від 09.04.2019 у справі №924/297/18, від 31.05.2019 у справі №924/296/18, від 04.12.2019 у справі №910/1827/19.

Ураховуючи положення чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, установлені судом обставини справи, зокрема, часткове погашення заборгованості за поставлений позивачем відповідно до Порядку від 11.01.2005 №20 і згідно з Порядком від 04.03.2002 №256, апеляційний господарський суд погоджується із доводами апелянта (відповідача) про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних втрат на суму заборгованості, сплачену через процедуру, визначену у порядках від 11.01.2005 №20 і від 04.03.2002 №256.

Водночас, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровське управління регіонального будівництва" частково здійснило оплату за рахунок власних коштів підприємства із порушенням строків, тому на суму заборгованості за поставлений природний газ, сплачену за рахунок власних коштів підприємства із порушенням строків, мають бути нараховані пеня, 3 % річних та інфляційні втрати.

Апеляційний господарський суд при цьому відхиляє посилання позивача на те, що Порядок №256 не змінює умов договору в частині порядку та строків розрахунку за природний газ; не має прямого відношення до позивача та не регулює господарські відносини між сторонами, які виникли до 01.01.2018.

Так, запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто держава офіційно визнає неспроможність підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (залежно від рівня наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Отже, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій, соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти, до яких належить і Порядок від 11.01.2005 №20 і Порядок №256 від 04.03.2002.

Таким чином, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору, грошові зобов`язання між його сторонами в частині, яку держава компенсувала за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування, чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

З урахуванням викладеного є правомірними та підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 10 947,20 грн. пені, 3 901,19 грн. 3% річних, 9 125,60 грн. інфляційних втрат.

При цьому, апеляційний господарський суд не погоджується із доводами апелянта (позивача) про правильне нарахування індексу інфляції за кожний наступний місяць на суму боргу, що вже включає в себе інфляційне збільшення за попередні періоди, а також посилання на неврахування місцевим господарським судом викладеного в постановах Верховного Суду від 17.07.2018 у справі № 904/10242/17, від 04.12.2018 у справі №913/63/18 і від 05.07.2019 у справі №905/600/18 висновку про те, що нарахування інфляційних втрат за наступний період обґрунтовано здійснено позивачем з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, позаяк інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання, оскільки місцевий господарський суд правильно зазначив, що предметом позову у всіх зазначених справах є, зокрема, стягнення з відповідача інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість за поставлений природний газ (з урахуванням сум інфляційних втрат і 3% річних за попередній період включно), яка (заборгованість) стягувалася за судовим рішенням у іншій справі, тобто підставою позову у вказаних справах є невиконанням боржником судового рішення у іншій справі. Натомість, у справі №904/5792/19, яка розглядається, серед підстав стягнення інфляційних втрат немає будь-якого рішення суду щодо стягнення з відповідача заборгованості за газ, переданий у жотвні 2017 року - березні 2018 року за договором постачання природного газу від 28.09.2017 №3275/1718-ТЕ-5.

Отже, предмет і підстави позову, а також фактичні обставини у справах №№904/10242/17, 913/63/18, 905/600/18 та цій справі є різними, що виключає застосування викладеної у зазначених постановах правової позиції Верховного Суду під час вирішення цього спору, що виник не з подібних правовідносин.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд погоджується із доводами апелянта (відповідача) та відхиляє доводи апелянта (позивача), наведені в обґрунтування апеляційних скарг.

Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами частини 3 статті 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:

1) ціну позову;

2) значення справи для сторін;

3) обраний позивачем спосіб захисту;

4) категорію та складність справи;

5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо;

6) кількість сторін та інших учасників справи;

7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;

8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження подається у письмовій формі одночасно з поданням позовної заяви або може міститися у ній.

Таке клопотання має стосуватися розгляду в порядку спрощеного позовного провадження всієї справи і не може стосуватися лише певної частини позовних вимог, інакше суд не приймає його до розгляду, про що зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі (стаття 249 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, у разі, якщо ціна позову перевищує сто п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, але не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб справа може бути визнана малозначною та розглянута в порядку спрощеного позовного провадження на підставі клопотання позивача, поданого у письмовій формі одночасно з поданням позовної заяви або може міститися у ній.

Як зазначено в ухвалі Господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2019, розглянувши позовну заяву та додані до неї документи, враховуючи категорію та незначну складність справи, суд вбачає підстави для визнання справи малозначною, визнає подані матеріали достатніми для відкриття провадження у справі та прийняття позовної заяви до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі приписів статті 12, частини 1 статті 247, статті 249, статті 250 Господарського процесуального кодексу України.

Між тим, ні в позовній заяві, ні в окремо поданому клопотанні Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не заявлено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:

1) справу розглянуто неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;

4) суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі;

5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні;

6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;

7) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, для скасування рішення суду з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 129, ст. 277, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 у справі №904/5792/19 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровське управління регіонального будівництва" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 у справі №904/5792/19 задовольнити.

Рішення Господарського суду Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2020 у справі №904/5792/19 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровське управління регіонального будівництва" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 10 947,20 грн. пені, 3 901,19 грн. 3% річних, 9 125,60 грн. інфляційних втрат, 359,61 грн. витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровське управління регіонального будівництва" витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 5 579,28 грн.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" покласти на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Видачу наказів відповідно до статті 327 Господарського процесуального кодексу України на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 21.05.2020.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя І.М. Подобєд

Суддя І.М. Кощеєв