ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.05.2020 Справа № 905/448/20

Господарський суд Донецької області у складі:

Судді Фурсової С.М.

при секретарі судового засідання Корецькій А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом Маріупольської міської ради (87555, Донецька область, місто Маріуполь, проспект Миру, будинок 70; )

до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 )

про стягнення заборгованості за договором пайової участі 18 924,00 гривень,-

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

С У Т Ь С П О Р У

Маріупольська міська рада звернулась до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором пайової участі 18 924,00 гривень.

Позов обґрунтований тим, що між позивачем та відповідачем укладено Договір №344-001 від 01.12.2016 щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою, відповідно до якого відповідач мав намір розташувати на території міста Маріуполь тимчасову споруду для здійснення підприємницької діяльності, а саме торгівлі хлібобулочними виробами та погодився на пайову участь в користуванні об`єктами благоустрою міста Маріуполя, які будуть використані для розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності. Відповідач зобов`язався своєчасно оплатити пайову участь в користуванні об`єктами благоустрою міста Маріуполь відповідно до умов Договору, однак, зазначеного обов`язку не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Ухвалою господарського суду від 26.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 23.04.2020 та встановлено строк сторонам для подання до суду заяв по суті справи, доказів, що мають значення для вирішення справи.

На електронну адресу суду 23.04.2020 від представника позивача надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання 23.04.2020 без його участі.

Враховуючи зміни до прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України, які були внесенні Законом №540-ІX від 30.03.2020, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), з метою забезпечення процесуальних прав сторін, судом продовжено сторонам строк для надання суду заяв по суті справи, доказів та відкладено судове засідання на 18.05.2020.

Від представника відповідача 28.04.2020 надійшов відзив на позовну заяву в якому заперечує проти задоволення позовних вимог з підстав фактичного не встановлення тимчасової споруди за визначеною у договорі адресою. Також зазначив, що позивач не звертався до відповідача за приведенням укладеного договору №344-001 від 01.12.2016 у відповідність з новою редакцією типового договору щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою, затвердженого рішенням Маріупольської міської ради №7/14-1058 від 23.12.2016.

Від позивача 12.05.2020 надійшла відповідь на відзив.

На електронну адресу суду 15.05.2020 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

У судове засідання 18.05.2020 представники сторін не з`явились.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд -

В С Т А Н О В И В

10.11.2016 фізична особа-підприємець Тимофєєва Н.П. звернулась до голови Комісії з питань користування об`єктами благоустрою на території м.Маріуполя Маріупольської міської ради з заявою про користування об`єктами благоустрою, в якій просила розглянути можливість користування об`єктами благоустрою в місці розміщення тимчасової споруди на земельній ділянці СТС Ц п-з 007 по вул. 50 років СРСР (Троїцька). Бажаний строк розміщення тимчасової споруди з 01.12.2016 по 01.12.2017.

01.12.2016 між Маріупольською міською радою (Уповноважений орган, позивач) та ФОП Тимофєєвою Наталею Павлівною (Замовник, відповідач) укладено договір щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою №344-001, згідно з п.1.1 якого Замовник має намір розташувати на території м. Маріуполь тимчасову споруду для здійснення підприємницької діяльності, за адресою: вул. Троїцька (№Ц п-з 007) в Центральному районі м. Маріуполя, для торгівлі (хлібобулочними виробами), що є власністю Замовника та погоджується на пайову участь (внесок) у користуванні об`єктів благоустрою м. Маріуполь, які будуть використані (задіяні) для розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності. (

За умовами п.1.2. договору площа об`єктів благоустрою м. Маріуполь, за використання яких здійснюється плата (внесок) за пайову участь в користуванні об`єктів благоустрою, складає 19 квадратних метрів.

Відповідно до п.1.3 договору замовник зобов`язується взяти пайову участь (внесок) в користуванні об`єктами благоустрою м. Маріуполь та перерахувати на рахунок Уповноваженого органу кошти на їх утримання з призначенням платежу: плата за пайову участь (внесок) в користуванні об`єктом благоустрою м. Маріуполь.

Розмір пайової участі (внеску) в користуванні об`єктами благоустрою м. Маріуполь з розрахунку на рік становить 18 924,00 гривень. Щомісячний розмір пайової участі (внеску) в користуванні об`єктами благоустрою м. Маріуполя складає 83,00 гривень за один квадратний метр площі об`єктів благоустрою, які будуть використані (задіяні) для розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності (п.1.4).

Згідно з п.1.5. договору плата за пайову участь (внесок) в користуванні об`єктами благоустрою м. Маріуполь здійснюється замовником: при розрахунку єдиним платежем - протягом двадцяти календарних днів після підписання договору, при розрахунках рівномірно протягом року - до 10-го числа місяця, наступного за звітним, при розрахунках за розміщенні тимчасових споруд для проведення гастрольних, розважальних, рекламних та інших заходів на термін до 10 діб - до початку проведення заходу.

Умовами п.2.1.1. договору замовник зобов`язався своєчасно оплатити пайову участь (внесок) в користуванні об`єктами благоустрою м.Маріуполь відповідно до умов договору.

Замовник має право розміщувати та утримувати тимчасову споруду для здійснення підприємницької діяльності згідно з чинним законодавством України (п.2.2.1. договору).

Уповноважений орган зобов`язується надавати власникам тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності можливості реалізувати свій проект встановлення (розміщення) тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності на території м.Маріуполя (п.2.3.2. договору).

Відповідно до п.2.4.2. Уповноважений орган має право вимагати від Замовника своєчасної оплати пайової участі (внеску) в користуванні об`єктом благоустрою м.Маріуполь відповідно до умов договору.

За приписами п.3.1. договору у разі невиконання Замовником умов договору щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою м.Маріуполь щодо перерахування у повному обсязі коштів, Уповноважений орган здійснює заходи щодо стягнення вказаних коштів у встановленому порядку.

У разі двомісячної несплати пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою договір розривається в односторонньому порядку (п.3.4 договору).

Відповідно до пунктів 4.1., 4.3. договору договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє з 01 грудня 2016 року до 01 грудня 2017 року.

Строк дії договору щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою - один рік та продовжується автоматично на строк один рік за відсутності підтверджених фактів систематичного (більше трьох) порушення протягом останнього календарного року (п.4.2. договору).

Пунктом 5.2 договору передбачено, що договір може бути розірвано за ініціативою однієї із сторін, при цьому ініціатор повинен письмово повідомити іншу сторону за 30 календарних днів, в результаті чого укладається угода про розірвання договору.

Одностороння зміна умов або одностороння відмова від договору неприпустима, крім випадків, передбачених Положенням про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності (п.5.3 договору).

Відповідно до п.5.4. договору у разі припинення діяльності або відмови у розміщенні тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності сплачена сума пайового внеску поверненню не підлягає.

06.04.2017 фізична особа-підприємець Тимофєєва Н.П. звернулась через Центр надання адміністративних послуг Маріупольської міської ради із заявою реєстраційний №24-170-0539 про видачу паспорту прив`язки розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.

Головним управлінням містобудування і архітектури Маріупольської міської ради 14.04.2017 відповідачу було видано паспорт прив`язки тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності по вул. Троїцькій (№Ц п-з 007) в Центральному районі м. Маріуполя (реєстраційний №39 від 14.04.2017). Строк дії паспорту прив`язки - до 01.12.2017.

Позивач звертався до відповідача з вимогами №2053/2019 від 25.03.2019 та №26.5-41800-26.1 від 19.07.2019 про погашення заборгованості, зокрема, за договором №344-001 від 01.12.2016 на суму 18 924,00 гривень.

Відповідач листом від 16.08.2019 повідомила про скрутне фінансове становище, наявність великої кількості судових рішень на користь Маріупольської міської ради за якими лічиться заборгованість, просила не звертати судові накази до виконання, позовні заяви - до суду. Зобов`язувалась сплатити заборгованість за всіма договорами щодо пайової участі.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України констатовано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до компетенції міських рад відноситься встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст.40 зазначеного Закону, виконавчі органи забезпечують організацію благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Згідно із ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» розміщення малих архітектурних форм та тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №244 від 21.10.2011.

Згідно із ст. 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» власник тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення, розташованої на території об`єкта благоустрою державної та комунальної власності, зобов`язаний забезпечити належне утримання прилеглої до тимчасової споруди території або може брати пайову участь в утриманні цього об`єкта благоустрою на умовах договору, укладеного із підприємством або балансоутримувачем. Фінансування заходів з благоустрою населених пунктів, утримання та ремонт об`єктів благоустрою здійснюється за рахунок коштів їх власників або користувачів, якщо це передбачено умовами відповідних договорів, а також за рахунок пайових внесків власників тимчасових споруд, розміщених на території об`єкта благоустрою, інших передбачених законом джерел фінансування (ст. 36 зазначеного Закону).

На виконання приписів Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішенням Маріупольської міської радои №7/11-729 від 28.09.2016 затверджено «Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності». За змістом вказаного Положення, діючого на час підписання між сторонами спірного договору, порядок користування об`єктом благоустрою передбачав подання суб`єктом господарювання відповідної заяви до Комісії з питань користування об`єктами благоустрою на території м. Маріуполя.

Як зазначалось вище, відповідач звернулась з такою заявою 10.11.2016 року.

За змістом п.п. 3.6, 3.7 вказаного Положення, після прийняття відповідного рішення, протягом 5 робочих днів суб`єкту господарювання пропонується підписати договір щодо пайової участі в користуванні об`єктами благоустрою за типовою формою наведеною в додатку 5 до Положення та зберігається за останнім право відмовитися від укладання договору.

У відповідності до зазначеного Положення, розміщенню тимчасової споруди передує укладання договору про пайову участь в користуванні об`єктом благоустрою, залишаючи за суб`єктом підприємницької діяльності право розмістити тимчасову споруду протягом строку дії договору.

Як вже зазначалось, 01.12.2016 між сторонами укладений договір №344-001, за умовами якого відповідач прийняв на себе зобов`язання взяти пайову участь (внесок) в користуванні об`єктами благоустрою м. Маріуполь та перерахувати на рахунок позивача кошти на їх утримання при розрахунку єдиним платежем - протягом двадцяти календарних днів після підписання договору, при розрахунках рівномірно протягом року - до 10 числа місяця, наступного за звітним (п.1.5 договору).

Таким чином, з огляду на приписи статей 627-629 Цивільного кодексу України, при укладенні договору №344-001 від 01.12.2016 сторони, зокрема відповідач, не був позбавлений права на вільне визначення умов договору. Останній на свій розсуд та з власної волі узгодив умови договору, а тому, в повній мірі погодився зі змістом договору, у тому числі з порядком та умовами здійснення платежів за договором, і визнав умови щодо сплати внесків обов`язковими для виконання, прийнявши на себе ризик настання негативних наслідків невиконання умов договору.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази звернення жодної зі сторін до іншої сторони або до суду з вимогами про зміну або розірвання договору №344-001 від 01.12.2016 протягом його дії, як то передбачено умовами 5.2. договору.

Тобто, протягом строку дії договору, позивач мав обґрунтовані очікування на отримання грошових коштів від відповідача, який в будь-який час протягом строку дії договору може розмістити тимчасову споруду на земельній ділянці об`єкта благоустрою.

Відповідач заперечуючи проти позову, посилається на те, що позивач не звертався до відповідача за приведенням укладеного договору №344-001 від 01.12.2016 у відповідність з новою редакцією типового договору щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою, затвердженого рішенням Маріупольської міської ради №7/14-1058 від 23.12.2016.

Однак, суд вважає необґрунтованим наведені посилання відповідача, з огляду на таке.

Договір щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою №344-001 укладено між сторонами 01.12.2016 на підставі типового договору, затвердженого рішенням Маріупольської міської ради №7/11-729 від 28.09.2019.

Дійсно у пункті другому рішення Маріупольської міської ради №7/14-1058 від 23.12.2016 вирішено викласти у новій редакції «Типовий договір щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою».

При цьому за змістом рішення Маріупольської міської ради №7/14-1058 від 23.12.2016 не вимагалося приведення договорів, укладених раніше, у відповідність до нових вимог стосовно типового договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду №907/87/19 від 25.02.2020.

Відповідач своїм правом на внесення змін до договору щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою №344-001 від 01.12.2016 не скористався, самостійно за приведенням укладеного договору №344-001 від 01.12.2016 у відповідність з новою редакцією типового договору, затвердженого рішенням Маріупольської міської ради №7/14-1058 від 23.12.2016 до позивача не звертався.

Суд зазначає, що приписами ст.204 Цивільного кодексу України, згідно з якими правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, закріплено презумпцію правомірності правочину.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, з огляду на не спростування сторонами презумпції правомірності договору №344-001 від 01.12.2016 всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Враховуючи, що обов`язок відповідача щодо сплати за користування об`єктом благоустрою виникає на підставі діючого договору №344-001 від 01.12.2016, суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення відповідача від такого обов`язку у зв`язку з відсутністю доказів розміщення на земельній ділянці тимчасової споруди, з огляду також і на те, що договором №344-001 від 01.12.2016 такої умови не визначено.

Крім того, відхиляються відповідача про припинення дії договору з посиланням на п.3.4. договору №344-001 від 01.12.2016, оскільки матеріали справи не містять доказів звернення жодної зі сторін до іншої сторони або до суду з вимогами про розірвання договору №344-001 від 01.12.2016 протягом його дії, як то передбачено умовами 5.2. договору.

Натомість, відповідач звернувся за отриманням паспорта прив`язки, отримав останній у квітні 2017, тобто через чотири місяці після укладення договору щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою №344-001 від 01.12.2016, протягом яких оплата не здійснювалась, що свідчить про чинність договору та визнання його діючим обома сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідач доказів своєчасного внесення у визначеному договором порядку та розмірі оплати пайової участі суду не надав.

Тому, висновки позивача щодо порушення відповідачем умов договору №344-001 від 01.12.2016 є законними, обґрунтованими та таким, що доведені матеріалами справи.

Надаючи оцінку доводам всіх учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

За таких обставин решту аргументів господарський суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі.

За положеннями статті 129 ГПК України, судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 96, 129, 165, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р I Ш И В

Позовні вимоги Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором пайової участі 18 924,00 гривень - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Маріупольської міської ради (87555, Донецька область, місто Маріуполь, проспект Миру, будинок 70; ) 18 924,00 гривень заборгованості, а також 2 102 гривень судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суд доводить до відома учасників справи, що враховуючи зміни до прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України, які були внесенні Законом №540-ІX від 30.03.2020, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею, зокрема, 256 продовжуються на строк дії такого карантину.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 18.05.2020 проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 21.05.2020.

Позивач: Маріупольська міська рада (87555, Донецька область, місто Маріуполь, проспект Миру, будинок 70; )

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 )

Суддя С.М. Фурсова