ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

21 травня 2020 року Справа № 5/112-Б-10

Господарський суд Херсонської області у складі судді Сулімовської М.Б., за участю секретаря судового засідання Мальцевої О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за заявою: Публічного акціонерного товариства "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК", м.Київ

до боржника: Малого приватного підприємства "Таврія", смт.Нововоронцовка Херсонської області

про банкрутство

за участю представників сторін:

від кредиторів: не з`явились

ліквідатор: не з`явився

від заявника: не з`явився

в с т а н о в и в:

В провадженні господарського суду перебуває справа №5/112-Б-10 про банкрутство МПП "Таврія".

Провадження у справі перебуває на стадії ліквідаційної процедури.

25.03.2020р. до суду від Антимонопольного комітету України надійшла заява з грошовими вимогами до боржника в сумі 4000,00 грн.

Ухвалою суду від 26.03.2020р. заяву про визнання кредиторських вимог залишено без руху, встановлено заявнику строк для усунення недоліків заяви.

13.04.2020р. на виконання вимог суду кредитор у строк, встановлений господарським судом, подав необхідні для розгляду заяви документи, усунув недоліки заяви.

Ухвалою від 14.04.2020р. заяву Антимонопольного комітету України про визнання кредиторських вимог до МПП "Таврія" прийнято до розгляду та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 21.05.2020р.; запропоновано ліквідатору банкрута надати відзив на заяву про визнання кредиторських вимог до боржника.

20.05.2020р. на електронну пошту суду від представника Антимонопольного комітету України надійшло повідомлення про направлення до суду клопотання про відкладення розгляду справи. При цьому, станом на дату проведення даного судового засідання відповідне клопотання до суду не надійшло.

До початку судового засідання ліквідатором подано відзив на заяву про визнання кредиторських вимог до боржника.

В судове засідання учасники провадження явку уповноважених представників не забезпечили, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

21.05.2020р. до суду надійшло клопотання ліквідатора банкрута про розгляд справи без його участі, обґрунтоване введенням карантинних заходів у зв`язку із розповсюдженням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020р. "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" на усій території України установлено карантин, який в подальшому продовжено до 22.05.2020р.

В свою чергу, рішенням Ради суддів України від 17.03.2020р. №19 затверджено Рекомендації Ради суддів України щодо встановлення особливого режиму роботи судів України задля убезпечення населення України від поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу COVID-19, який віднесено до особливо небезпечних інфекційних хвороб, відповідно до яких Рада суддів України рекомендує встановити особливий режим роботи судів України, та, крім іншого, роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами та можливість розгляду справ в режимі відеоконференції; по можливості здійснювати судовий розгляд справ без участі сторін, в порядку письмового провадження;

Крім того, Рада суддів України рекомендувала учасникам судових засідань подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Враховуючи установлення в Україні карантину, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та з метою забезпечення безпеки учасників судового процесу, з огляду на подане ліквідатором банкрута клопотання про розгляд справи за його відсутності за наявними у справі матеріалами, враховуючи, що явка уповноважених представників в судове засідання обов`язковою не визнавалась, станом на час проведення судового засідання від Антимонопольного комітету України клопотання про відкладення розгляду справи не надходило, суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі доказами.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши заяву Антимонопольного комітету України про визнання кредиторських вимог, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.3 статті 60 Кодексу України з процедур банкрутства, у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає скарги на дії (бездіяльність) ліквідатора та здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 статті 59 цього Кодексу, з метою виявлення кредиторів з вимогами за зобов`язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, господарський суд здійснює офіційне оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відповідно до ч.4 статті 60 КУПБ, у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає заяви з вимогами поточних кредиторів, які надійшли до господарського суду після офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом.

Відповідно до статті 1 КУПБ, кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Постановою Господарського суду Херсонської області від 04.05.2012р. боржника Мале приватне підприємство "Таврія" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

25.03.2020р. до суду надійшла заява Антимонопольного комітету України про визнання кредиторських вимог в сумі 4000,00 грн.

Обґрунтовуючи заяву кредитор зазначив, що 19.11.2013р. Антимонопольним комітетом України було прийнято рішення №935-р, яким за порушення, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", на МПП "Таврія" накладено штраф у розмірі 2000,00 грн.

У зв`язку з несплатою МПП "Таврія" штрафу, накладеного означеним рішенням №935-р, Комітет звернувся до господарського суду з відповідною позовною заявою.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 14.08.2014р. у справі №923/1003/14 стягнуто з боржника МПП "Таврія" 2000,00 грн. штрафу та 2000,00 грн. пені. На виконання рішення суду видано наказ від 01.09.2014р.

Однак, рішення суду боржником не виконано, у зв`язку з чим за МПП "Таврія" обліковується заборгованість перед Антимонопольним комітетом України в розмірі 2000,00 грн. штрафу та 2000,00 грн. пені, які кредитор просить визнати та включити до реєстру вимог кредиторів.

Ліквідатор боржника арбітражний керуючий Акопян Г.Г. проти визнання кредиторських вимог з їх віднесенням в шосту чергу задоволення не заперечує.

Як слідує з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Херсонської області від 14.08.2014р. у справі №923/1003/14 задоволено позовні вимоги Антимонопольного комітету України та стягнуто з Малого приватного підприємства "Таврія" до Державного бюджету України штраф у розмірі 2000,00 гривень та пеню у розмірі 2000,00 гривень за рішенням Антимонопольного комітету України від 19.11.2013 № 935-р.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що Антимонопольний комітет України, розглянувши матеріали справи № 126-26.13/315-12 про порушення Малим приватним підприємством "Таврія" (ідентифікаційний код - 14129039) законодавства про захист економічної конкуренції, прийняв рішення від 19.11.2013р. № 935-р, яким визнано, що МПП "Таврія" вчинило порушення, передбачене пунктом 13 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді неподання інформації Антимонопольному комітету України від 22.02.2012р. № 126-21/03-1988, у встановлений ним строк.

За означене порушення, відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету № 935-р та пункту 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", на МПП "Таврія" накладено штраф у розмірі 2000,00 грн.

Копія рішення надіслана позивачем із супровідним листом від 26.11.2013р. № 126-26.13/07-1604 та отримана МПП "Таврія" 13.12.2013р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 285.

Отже, строк сплати штрафу, накладеного Комітетом, закінчився 13.02.2014р.

Однак у встановлений строк боржником не було сплачено визначену суму штрафу, у зв`язку з чим йому було нараховано пеню.

На підставі рішення господарського суду 01.09.2014р. було видано наказ про примусове виконання рішення, яке набрало законної сили.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 05.11.2010р. за заявою Публічного акціонерного товариства "Індустріально-Експортний Банк", м. Київ порушено справу про банкрутство Малого приватного підприємства "Таврія", на підставі ст.ст. 6-8, 11-12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Постановою Господарського суду Херсонської області від 04.05.2012р. Мале приватне підприємство "Таврія" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

Із змісту заяви з грошовими вимогами вбачається, що заява кредитора ґрунтується на грошових зобов`язаннях боржника, які виникли після 04.05.2012р., тобто після визнання боржника банкрутом.

За приписами ст.1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, чинній на момент визнання боржника банкрутом), кредитор - юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння єдиного внеску на

загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів). Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство. До конкурсних кредиторів відносяться також кредитори, вимоги яких до боржника виникли внаслідок правонаступництва за умови виникнення таких вимог до порушення провадження у справі про банкрутство. Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

21.10.2019р. набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства № 2597-VIII.

Частиною 2 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що з дня введення в дію цього Кодексу, визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 31, ст. 440 із наступними змінами).

Пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Отже, провадження у справі №5/112-Б-10 про банкрутство Малого приватного підприємства "Таврія" здійснюється з урахуванням положень Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.1 Кодексу України з процедур банкрутства, банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедури санації та реструктуризації і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Кодексом, грошові вимоги кредиторів інакше, ніж через застосування ліквідаційної процедури.

Грошове зобов`язання, згідно абз.4 ч.1 ст.1 Кодексу України з процедур банкрутства, зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загально-обов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви.

Згідно абз.10 ч.1 ст.1 Кодексу України з процедур банкрутства, кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до абз. 1-3 ч. 1 ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства, з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу, крім укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу у процедурі ліквідації тощо; строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Судом встановлено, що заявлені грошові вимоги Антимонопольного комітету України виникли після визнання боржника банкрутом.

Виходячи із приписів законодавства про банкрутство, обов`язок розгляду грошових вимог та надання правового аналізу наданим кредитором письмовим доказам, підставам виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру та змісту, а також, обов`язок встановлення розміру, моменту та періоду виникнення грошових вимог, покладений на господарський суд.

Суд зауважує, що в ліквідаційній процедурі нові зобов`язання у банкрута в особі його органу управління - ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть виникати виключно у випадках, прямо передбачених у цьому Законі і порядок їх виконання визначений спеціальними нормами Закону про банкрутство. Такими випадками є зобов`язання з оплати витрат, пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Законодавець чітко встановив, що поточні вимоги кредитора - це неоплачені боржником вимоги, які виникли в процедурах банкрутства, за період після порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство і до винесення постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора.

Також, згідно положень зазначених норм у банкрута припиняється підприємницька діяльність та припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, а також повноваження власника (власників) майна банкрута.

Враховуючи викладене, заявлені грошові вимоги Антимонопольного комітету України в сумі 4000,00 грн. штрафу і пені є безпідставними, оскільки з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, тобто з 04.05.2012р., нові грошові зобов`язання, в силу ст.59 Кодексу України з процедур банкрутства, не виникають.

В той же час, суд враховує, що заявлені Антимонопольним комітетом України вимоги в сумі 4000,00 грн. стягнуті з Малого приватного підприємства "Таврія" рішенням Господарського суду України від 14.08.2014р. у справі №923/1003/14, яке набрало законної сили, не скасовано, і на виконання якого 01.09.2014р. видано наказ.

В частині 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" закріплено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Конституційний Суд України у п.2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012р. № 18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

У п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012р. у справі № 11-рп/2012 зазначено, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

За приписами ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з вимогами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

У зв`язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні (абз. 3 п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003р. "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004р. у справі "Півень проти України" суд вказав, що право на судовий розгляд, гарантований ст. 6 Конвенції, захищає також виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі "Шмалько проти України" зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

У рішенні від 17.05.2005р. по справі "Чіжов проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії §1 ст. 6 Конвенції. Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин, але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997р. у справі "Горнсбі проти Греції" Європейський суд наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Так згідно положень ст.18 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За наведених обставин, суд визнає вимоги Антимонопольного комітету України до боржника в сумі 4000,00 грн. штрафу і пені, які підтверджені рішенням Господарського суду Херсонської області від 14.08.2014р. у справі №923/1003/14, із віднесенням їх до шостої черги задоволення вимог кредиторів.

Вимоги кредитора зі сплати судового збору за подання даної заяви визнаються судом в сумі 4204,00 грн. та підлягають внесенню в реєстр вимог кредиторів в першу чергу.

Керуючись статтями 1, 2, 9, 59, 60, 64 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 12, 20, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

1. Заяву Антимонопольного комітету України про визнання кредиторських вимог задовольнити.

2. Визнати вимоги Антимонопольного комітету України (03035, м.Київ, вул.Митрополита Василя Липківського, 45, ) до боржника Малого приватного підприємства "Таврія" (74200, Херсонська область, Нововоронцовський район, смт.Нововоронцовка, вул.Степова, 22-А, ) в розмірі 4000,00 грн. штрафу і пені - 6 черга, 4204,00 грн. судового збору - 1 черга.

3. Зобов`язати ліквідатора арбітражного керуючого Акопян Г.Г. привести реєстр вимог кредиторів у відповідність до даної ухвали суду.

За приписами ч.2 ст.235 ГПК України, ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку у строк, встановлений ст.256 ГПК України, з врахуванням продовження такого строку на час дії карантину згідно положень Закону України від 30.03.2020р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Ухвалу підписано 22.05.2020р.

Суддя М.Б. Сулімовська