ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

14.05.2020 Справа №905/771/20

Суддя Господарського суду Донецької області Хабарова М.В., розглянувши заяву Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Молотобарова Олексія Івановича 30 057,46 грн,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Донецької області надійшла заява Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Молотобарова Олексія Івановича 30 057,46 грн, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 2 509,31 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 6 816,96 грн, заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 3 817,27 грн, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором у розмірі 16 913,92 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Фізичною особою-підприємцем Молотобаровим Олексієм Івановичем умов кредитного договору №б/н від 23.03.2011, який укладений шляхом підписання позичальником заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, що розміщений в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua.

За приписами ст. 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 150 Господарського процесуального кодексу України встановлена форма і зміст заяви про видачу судового наказу, згідно з якими заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником. У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5)перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4)інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

На підтвердження зазначених вище обставин, до матеріалів заяви стягувачем надано заяву від 23.03.2011, підписану Фізичною особою-підприємцем Молотобаровим Олексієм Івановичем, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (починаючи з розділу 3.18 «Условия обслуживания кредитных лимитов на текущих счетах корпоративных клиентов»), довідку про розміри встановлених кредитних лімітів вих.№10221DOVWS072 від 09.04.2020, розрахунок заборгованості за договором №б/н від 23.03.2011, укладеним між ПриватБанком та клієнтом-Фізична особа-підприємець Молотобаров Олексій Іванович, станом на 02.04.2020, виписки з 23.03.2011 по 02.04.2020 по рахунку № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 .

Згідно з наданим розрахунком, заборгованість боржника за вказаним кредитним договором станом на 02.04.2020 становить 30057,46 грн, яка складається з наступного: 2509,31 грн - заборгованість за кредитом, 6816,96 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3817,27 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом, 16913,92 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором.

Згідно з довідкою стягувача про розміри встановлених кредитних лімітів вих.№10221DOVWS072 від 09.04.2020 боржнику було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок № НОМЕР_5 , а саме: 23.03.2011 - 1000,00 грн, 15.12.2011 - 0 грн, 05.11.2012 - 6500,00 грн, 26.12.2012 - 10 500,00 грн, 04.02.2013 - 13 100,00 грн, 13.03.2013 - 15 100,00 грн, 07.03.2014 - 3000,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно зі ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 3 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вбачається з наданої Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» заяви боржника про відкриття поточного рахунку від 23.03.2011 процентна ставка в ній не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів боржник та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 Цивільного кодексу України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» за період з часу виникнення спірних правовідносин (23.03.2011) до моменту звернення до суду із заявою про видачу судового наказу (24.04.2020), тобто кредитор міг додати до заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, що найбільш сприятливі для задоволення заяви.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані боржнику Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із боржником кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Крім того, наданий заявником до заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг починається з розділу 3.18 «Условия обслуживания кредитных лимитов на текущих счетах корпоративных клиентов», що взагалі унеможливлює суду перевірити зміст пунктів Умов, на які заявник посилається у заяві про видачу судового наказу (п.п. 3.2.1.1.1, 3.2.1.2.1.4, 3.2.1.8, 3.2.1.4.4, 3.2.1.2.3.4, 3.2.1.5.1, 3.2.1.5.4, 3.2.1.6.1).

Суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод від 04.07.1950 принципу справедливості розгляду справи судом.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який міститься в матеріалах даної заяви не містить підпису боржника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 23.03.2011 шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з Молотобаровим Олексієм Івановичем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які додані банком до заяви.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).

Отже, суд вважає, що заявником не підтверджено укладання договору з Молотобаровим Олексієм Івановичем на умовах зазначених в заяві про видачу судового наказу.

Таким чином, заявником не надано доказів, що вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, процентів, комісії за користування кредитом та пені ґрунтується на договорі, укладеному у письмовій формі.

За таких обставин, заява не відповідає ч. 1 ст. 148, п.п. 4, 5 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, суд звертає увагу заявника на положення ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наявність спору про право, вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви.

Враховуючи правові висновки Великої палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та відсутність в матеріалах заяви підписаних боржником 23.03.2011 Умов та правил надання банківських послуг, суд вважає що вимоги заявника не є безспірними.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суд відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заяву про видачу судового наказу подано з порушеннями вимог статті 150 Господарського процесуального кодексу України; заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статі 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 148, 152, 153, 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

1. Відмовити Акціонерному товариству Комерційному банку «Приватбанк» у видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Молотобарова Олексія Івановича 30 057,46 грн.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали 14.05.2020.

Згідно зі ст. 235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України) шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складення повної ухвали.

Суддя М.В. Хабарова