ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

12.05.2020 Справа № 914/883/19

Господарський суд Львівської області у складі судді Трускавецького В. П., секретаря судового засідання Хороз І. Б., розглянувши матеріали скарги регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення, дії та бездіяльність старшого державного виконавця Галицького ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Перетятко Г. В.,

у справі за первісним позовом: приватного підприємства «Виробниче об`єднання Габіони захід Україна», м. Чернівці,
до відповідача за первісним позовом:регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Львів,
про: стягнення 4170270,93 грн (з яких: 3766638,00 грн заборгованість, 290031,13 грн пеня, 23202,49 грн три відсотки річних та 90399,31 грн інфляційні втрати).
За зустрічним позовом:акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Львів,
до відповідача за зустрічним позовом:приватного підприємства «Виробниче об`єднання Габіони захід Україна», м. Чернівці,
про:стягнення 1119720,00 грн (з яких: 335916,00 грн пеня та 783804,00 грн штраф).
За участю представників сторін:
стягувача:не з`явився,
боржника:Федак О. М., Ковба В. А.,
ДВС:не з`явився,
1. Судові процедури.

1.1. На розгляд Господарського суду Львівської області Регіональною філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» подано скаргу на рішення, дії та бездіяльність старшого державного виконавця Галицького ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Перетятко Г. В. про:

- визнання неправомірними дій Галицького ВДВС у місті Львові Галицького ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), які полягають у винесенні постанови про поновлення вчинення виконавчих дій від 03.01.2020 № 60265206;

- скасування постанови Галицького ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про поновлення вчинення виконавчих дій від 03.01.2020 №60265206;

- зобов`язання Галицького ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) винести постанову про повернення наказу Господарського суду Львівської області від 03.10.2019 № 914/883/19 стягувачу, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

1.2. Ухвалою суду від 27.01.2020 подану скаргу прийнято та призначено до розгляду у судовому засіданні на 06.02.2020.

1.3. Згідно з частиною першою статті 342 Господарського процесуального кодексу України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Відкладаючи розгляд скарги 06.02.2020 судом також було враховано вимоги частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якими кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. (§ 66, § 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Відтак, суд забезпечуючи учасникам процесу можливість на реалізацію їхніх прав та обов`язків відклав розгляд скарги на 24.02.2020.

1.4. 12 лютого 2020 року на адресу суду надійшла ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.02.2020 у справі № 914/883/19, згідно з якою відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ «Українська залізниця» РФ «Львівська залізниця» та витребувано у Господарського суду Львівської області матеріали справи № 914/883/19.

1.5. Ухвалою суду від 14.02.2020 зупинено розгляд скарги РФ «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» на рішення, дії та бездіяльність старшого державного виконавця Галицького ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у справі № 914/883/19 до закінчення перегляду справи Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду.

1.6. Після повернення матеріалів справи № 914/883/19 до Господарського суду Львівської області, останнім ухвалою суду від 21.04.2020 поновлено провадження з розгляду скарги на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця та розгляд скарги призначено на 29.04.2020.

1.7. 29 квітня 2020 року боржником подано клопотання про відкладення розгляду скарги на іншу дату.

1.8. У судовому засіданні 12.05.2020 з`ясувавши обставини на які посилається скаржник та дослідивши наявні у матеріалах справи докази, якими учасники обґрунтовують свої доводи та заперечення, суд дійшов висновку про можливість розгляду поданої скарги у даному судовому засіданні за відсутності представників стягувача та ДВС. У судовому засіданні 12.05.2020 оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

2. Аргументи учасників процесу.

2.1. У поданій скарзі Скаржник вказує про те, що виконавчі дії, спрямовані на виконання наказу Господарського суду Львівської області № 914/883/19 від 03.10.2019, вчинені державним виконавцем Галицького ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (лист від 28.12.2019 № 276 та постанова про поновлення вчинення виконавчих дій від 03.01.2020 №60265206), є незаконними, оскільки вчинені після набрання чинності Законом України «Про визнання таким, що втратив чинність Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».

Відтак, всі відкриті станом на 20.10.2019 виконавчі провадження, в тому числі і ВП № 60265206, де боржником є АТ «Укрзалізниця», підлягають завершенню, а виконавчі документи - поверненню стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, боржник просить задовольнити подану скаргу у повному обсязі.

2.2. Стягувач письмових пояснень щодо поданої скарги не подав, у судовому засіданні 06.02.2020 усно заперечував.

2.3. ДВС письмових пояснень щодо поданої скарги не подала, причин неприбуття не повідомила, хоч була належним чином та завчасно повідомлена про час, місце та дау розгляду скарги.

3. Обставини справи за скаргою.

3.1. 02 вересня 2019 року рішенням Господарського суду Львівської області у справі № 914/883/19 первісний позов задоволено частково, стягнуто з РФ «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» на користь ПП «Виробниче об`єднання Габіони Захід Україна» 3'766'638,00 грн. основного боргу, 285'335,73 грн пені, 23'202,49 грнтри відсотки річних, 52'902,43 грнінфляційних втрат та 61'922,26 грн - відшкодування витрат на оплату судового збору, 7'721,22 грн відшкодування витрати на професійну правничу допомогу, в задоволенні решти вимог за первісним позовом відмовлено.Зустрічний позов задоволено частково, стягнуто з ПП «Виробниче об`єднання Габіони Захід Україна» на користь РФ «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» 33'591,60 грнпені, 78'380,40 грн - штрафу та 16'795,80 грн - відшкодування витрат на оплату судового збору, в задоволенні решти вимог за зустрічним позовом відмовлено.

3.2. На примусове виконання рішення 03.10.2019 видано відповідні накази.

3.3. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 23.12.2019, яка в подальшому залишена без змін постановою Верховного Суду від 04.03.2020, рішення Господарського суду Львівської області від 02.09.2019 в частині первісного позову залишено без змін. Скасовано в частині зустрічного позову та прийнято нове рішення в цій частині. Зустрічний позов задоволено частково, стягнуто з ПП «Виробниче об`єднання Габіони Захід Україна» на користь РФ «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» 218'845,32 грн пені, 520'139,34 грн штрафу та 11'084,77 грн відшкодування витрат на оплату судового збору, в задоволенні решти вимог за зустрічним позовом відмовлено. Стягнуто з ПП «Виробниче об`єднання Габіони Захід Україна» на користь РФ «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» 16'627,16 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.

3.4. 23 січня 2020 року на виконання постанови Західного апеляційного господарського суду від 23.12.2020 видано накази.

3.5. 08 жовтня 2019 року Галицьким ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60265206 щодо стягнення з РФ «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» 3'766'638,00 грн. основного боргу, 285'335,73 грн пені, 23'202,49 грнтри відсотки річних, 52'902,43 грн інфляційних втрат та 61'922,26 грн - відшкодування витрат на оплату судового збору, 7'721,22 грн відшкодування витрати на професійну правничу допомогу. Постановою Галицького ВДВС від 11.10.2019 зупинено виконавче провадження у зв`язку з відкриттям апеляційного провадження.

3.6. Листом від 19.12.2019 № НЮ-2653 Боржник звернувся до ДВС з проханням повернути виконавчий документ стягувачу в порядку п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідь, Галицький ВДВС листом від 28.12.2019 № 278 повідомив Боржника, що у ВП № 60265206 не має підстав для застосування положень п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

3.7. Постановою від 03.01.2020 Галицький ВДВС м. Львова Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) поновлено вчинення виконавчих дій у ВП № 60265206.

3.8. 13 січня 2020 року листом № НЮ-56 Боржник ще раз звернувся до ДВС із проханням повернути Стягувачу виконавчий документ. Відповіді не отримав, доказів протилежного до матеріалів справи не долучено.

3.9. 15 січня 2020 року Боржник звернувся до суду із даною скаргою для відновлення своїх порушених законних прав та інтересів. ДВС проти поданої скарги не заперечила, жодних письмових пояснень по суті поданої скарги до суду не подали.

4. Позиція суду.

4.1. Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами 1, 2 статті 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина 1 статті 327 Господарського процесуального кодексу України).

4.2. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012 «У справі за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю «ДІД Конс» щодо офіційного тлумачення положень пункту 15 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у взаємозв`язку з положеннями частини першої статті 41, частини п`ятої статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України, статті 115 Господарського процесуального кодексу України, пунктів 1.3, 1.4 статті 1, частини другої статті 2, абзацу шостого пункту 3.7 статті 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» (справа про стягнення заборгованості з підприємств паливно-енергетичного комплексу) виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

У рішенні Конституційного Суду України від 25.04.2012 у справі №11-рп/2012 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень пункту 20 частини першої статті 106, частини першої статті 111-13 Господарського процесуального кодексу України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 Конституції України зазначено, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

За практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (Рішення у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004).

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (пункт 43 Рішення у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004).

4.3. Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 2 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено обов`язок виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» унормовано, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

4.4. 20 жовтня 2019 року набрав чинності Закон України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».

Відповідно до пункту 3 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

До додатку 2 «Перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані» до Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» станом на 20.10.2019 включено Акціонерне товариство «Українська залізниця».

4.5. В даному випадку предметом дослідження є застосування до примусового виконання наказу № 914/883/19 норми законодавства щодо встановленої тимчасової заборони на вчинення будь-яких виконавчих дій, у тому числі, примусового списання коштів з рахунків AT «Укрзалізниця», згідно з приписами п. 3 Розділу III Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».

З урахуванням заборони, встановленої пунктом 3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закон України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», в комплексі з іншими заборонами та мораторіями на звернення стягнення на майно боржників - державних підприємств, встановленими на момент прийняття Закону №145-ІХ, законодавцем в основу положення, визначеного пунктом 3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №145-ІХ, було покладено як принцип обов`язковості виконання рішень, закріплений Конституцією України, так і необхідність збереження об`єктів права державної власності, які були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», у зв`язку з їх стратегічним значенням для української економіки та національної безпеки, з метою запобігти безконтрольному відчуженню майна, що складає єдиний майновий комплекс, у тому числі через застосування поза приватизаційних процедур. Винятком із зазначеної заборони є стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. Тобто вказаною нормою Закону №145-ІХ з усього складу майна підприємства, призначеного для його діяльності, яким також є нерухоме майно (будівлі, споруди, земельні ділянки тощо), передбачено можливість звернення стягнення лише на конкретні види майна цього підприємства, зокрема, грошові кошти.

Аналогічної позиції дотримуються і Південно-Західний апеляційний господарський суд у постанові від 02.03.2020 № 916/626/18, Північний апеляційний господарський суд у постанові від 04.03.2020 № 910/2295/19, Центральний апеляційний господарський суд у постанові від 06.03.2020 № 904/5697/18, тощо.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 02.09.2019 у даній справі в частині первісного позову присуджено до стягнення саме грошові кошти.

4.6. Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, який регулює порядок вчинення виконавчих дій, при цьому детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню.

Пункти 4 та 5 розділу ІІІ цієї Інструкції регламентують дії державного виконавця, які передують відкриттю виконавчого провадження:

- виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа;

- у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа, виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

З огляду на викладене, судом не встановлено підстав для повернення виконавчого документу, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, а відтак, державний виконавець, при винесенні постанови про поновлення вчинення виконавчих дій від 13.01.2020, діяв у відповідності до норм чинного законодавства.

Викладене вище спростовує доводи Скаржника стосовно того, що обмеження, встановлені приписами пункту 3 Розділу III Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», застосовуються до виконавчих дій щодо стягнення грошових коштів з відповідача за первісним позовом.

При цьому, суд звертає увагу Боржника, що винесення постанови про поновлення вчинення виконавчих дій не призводить до безпосереднього стягнення з останнього будь-яких грошових коштів. Доказів вчинення державним виконавцем інших виконавчих дій, спрямованих на звернення стягнення на майно або кошти РФ «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця», або на відчуження майна Боржника у виконавчому провадженні № 60265206 до матеріалів справи не долучено.

Більше того, наявність постанови про поновлення вчинення виконавчих дій не позбавляє державного виконавця можливості в подальшому виносити постанови про повернення виконавчого документу стягувачу або про закриття виконавчого провадження, в порядку та випадках, встановлених законом.

Враховуючи наведене у сукупності, суд розглянувши заявлені у скарзі вимоги вказує, що такі є необґрунтованими, а відтак подана скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статями 4, 18, 234, 235, 339 - 344, пунктом 4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення, дії та бездіяльність старшого державного виконавця Галицького ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Перетятко Г. В. відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена у порядку та строки передбачені розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 13.05.2020.

Суддя Трускавецький В.П.