ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2020 р. Справа№ 910/15481/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Коробенка Г.П.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Яців О.Р. за довіреністю від 27.12.2019;

від відповідача: Тернова В.О. за ордером від 22.02.2020;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Соколова Юхима Сергійовича

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.01.2020 (повний текст складено 14.02.2020)

у справі №910/15481/17 (суддя Джарти В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк"

до фізичної особи-підприємця Соколова Юхима Сергійовича

про виселення з орендованого приміщення, зобов`язання вчинити дії та стягнення заборгованості 179 712,39 грн,

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2020 року відмовлено у задоволенні заяви про зупинення виконання рішення у справі №910/15481/17 від 09.11.2017 до розгляду по суті заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Відмовлено визнанні поважними причини пропуску строку та поновленні фізичній особі-підприємцю Соколова Юхима Сергійовича строку на подання заяви про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2017 в справі №910/15481/17.

Залишено без розгляду заяву фізичної особи-підприємця Соколова Юхима Сергійовича про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2017 в справі № 910/15481/17.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, фізична особа-підприємець Соколов Юхим Сергійович 22.02.2019 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу (в частині пунктів 2, 3 її резолютивної частини) та ухвалити в цій частині нову ухвалу, якою визнати поважними причини пропуску строку на подання заяви про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2017 в справі № 910/15481/17 за нововиявленими обставинами та поновити його, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті заяви про перегляд рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми процесуального права, висновки суду суперечать правовим позиціям Верховного Суду та не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відповідач не брав участі у розгляді справи, перебував на навчанні в Ізраїлі та дізнався про справу лише 09.07.2019 з Єдиного реєстру боржників; при розгляді справи позивач приховав від суду інформацію та документи щодо припинення договору оренди і витребування спірного приміщення від позивача до територіальної громади міста Києва рішенням господарського суду міста Києва від 25.08.2015 у справі №910/14874/15, що також встановлено рішенням господарського суду міста Києва 13.12.2017 у справі №910/21164/17; відповідач намагався реалізувати своє право на апеляційне оскарження рішення, однак йому було відмовлено у відкритті апеляційного провадження; відповідач повернувся до України 05.10.2019 і 08.10.2019 отримав від свого представника Соколової М.І. документи, які мають значення для справи, і саме з цієї дати дізнався про існування деяких документів, які впливають на суть судового рішення; заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами була подана ним в межах встановленого 30-денного строку.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що відповідачем пропущено строк подання заяви; доводи відповідача про те, що про нововиявлену обставину йому стало відомо 08.10.2019 не відповідають дійсності, оскільки на ці обставини він також посилався у апеляційній скарзі від 22.07.2019; про існування рішення у справі №910/14874/15 відповідачу було відомо на час розгляду справи; відповідача було належним чином повідомлено про розгляд даної справи; право власності на спірні приміщення залишається зареєстрованим за позивачем.

Представник (відповідача) апелянта у судовому засіданні підтримала доводи, викладені у апеляційній скарзі, просила її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, у вересні 2017 року Публічне акціонерне товариство Акціонерного банку "Укргазбанк" звернулось у господарський суд міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця Соколова Юхима Сергійовича про стягнення заборгованості в сумі 179712,39 грн, виселення з орендованого приміщення та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами був укладений договір оренди нежитлового приміщення № 01/02-2016 від 01.02.2016, за яким відповідачу передано в оренду приміщення за адресою: м.Київ, вул. Воздвженська, 60, літ. В, однак після закінчення дії договору 31.03.2017 його не поновлено на наступний строк, тому у відповідача відсутні правові підстави для продовження користування орендованими приміщеннями, в зв`язку з чим позивач просив виселити відповідача, зобов`язати його вчинити дії по передачі майна та стягнути заборгованість з орендної плати за січень-серпень 2017 року.

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.11.2017 у справі №910/15481/17 позов задоволено частково.

З відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість з орендної плати за договором № 01/02-2016 від 01.02.2016р. за період січень-серпень 2017р. у розмірі 160208 грн., пеню у розмірі 13399,87 грн., втрати коштів від інфляції 4281,02 грн., 3% річних у розмірі 1678,89 грн., судовий збір в розмірі 7693,52 грн.

Вирішено виселити відповідача з частини нежитлового приміщення площею 117,8 кв м та частини нежитлового приміщення загальною площею 223,7 кв м, що знаходяться в будівлі за адресою: м. Київ, вулиця Воздвиженська, 60, літера В загальною площею 639,40 кв м.

Зобов`язано відповідача повернути позивачу частину нежитлового приміщення площею 117,8 кв м та частину нежитлового приміщення загальною площею 223,7 кв м, що знаходяться в будівлі за адресою: м. Київ, вулиця Воздвиженська, 60, літера В загальною площею 639,40 кв м. згідно умов договору № 01/02-2016 від 01.02.2016р.

Зобов`язано відповідача підписати з позивачем акт приймання-передачі (повернення) частини нежитлового приміщення площею 117,8 кв м та частини нежитлового приміщення загальною площею 223,7 кв м, що знаходяться в будівлі за адресою: м. Київ, вулиця Воздвиженська , 60 в літера В загальною площею 639,40 кв м. згідно умов договору № 01/02-2016 від 01.02.2016р. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ФОП Соколов Юхим Сергійович 24 липня 2019 року звернувся із апеляційною скаргою та з клопотанням про поновлення пропущеного строку на оскарження рішення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2019 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ФОП Соколова Юхима Сергійовича на рішення господарського міста Києва від 09.11.2017 у справі №910/15481/17 на підставі частини 2 статті 261 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із пропуском строку на апеляційне оскарження.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Соколова Юхима Сергійовича залишено без задоволення, а ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2019 у справі № 910/15481/17 - без змін.

При цьому Верховний Суд встановив, що відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення ухвал суду за адресою державної реєстрації, апеляційну скаргу подано після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення і відсутні виключні обставини для поновлення строку апеляційного оскарження.

31 жовтня 2019 року відповідачем була направлена до Господарського суду міста Києва заява про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 09 листопада 2017 на підставі пункту 1 частини 2 статті 320 ГПК України.

Заява обґрунтована тим, що позивач при розгляді справи приховав від суду факт припинення договору оренди з дати зміни власника об`єкту оренди - тобто, з 02.03.2016, з дати набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 15.07.2015 у справі №910/14874/15, яким були визнані недійсними прилюдні торги та витребувано від ПАТ АБ "Укргазбанк" об`єкти нерухомого майна - нежитлові приміщення в будівлі за адресою: м. Київ, вулиця Воздвиженська, 60 в літера В на користь територіальної громади міста Києва.

Відповідач вказував, що він був необізнаний про розгляд справи, оскільки перебував на навчанні у Ізраїлі, у зв`язку із чим надав повноваження з ведення підприємницької діяльності Соколовій М.І. (згідно довіреності від 27.11.2015), однак вказана довіреність не передбачала повноважень на представлення його інтересів в суді.

У липні 2019 року відповідач в особі його представника - адвоката ТерновоїВ.О. отримав копію рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2017 у справі №910/15481/17 та ознайомився з матеріалами справи 16.07.2019, у зв`язку із чим була подана апеляційна скарга.

Відповідач вважає рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2017 незаконним, ухваленим на користь банку, який з 02.03.2016 втратив будь-які права на приміщення, що підтверджено, за оренду якого з відповідача стягнуті кошти, але позивач приховав цей факт від суду.

Так, відповідач зазначав, що з 02.03.2016 договір оренди № 01/02-2016 від 01.02.2016, на підставі якого здійснено стягнення боргу з орендної плати за період січень-серпень 2017, був припинений відповідно до його умов - пункт 1.6 договору. Такий висновок відповідача ґрунтується на тому, що орендоване приміщення було витребувано від Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, про що було постановлено рішення в справі №910/14874/15.

Відповідач вказує, що про наявність рішення у справі № 910/14874/15 йому не було відомо, у той час як банк на момент розгляду спору у даній справі був обізнаний про відсутність у нього прав на приміщення, що було об`єктом оренди за спірним правочином.

Також вказує, що з квітня 2017 року його представник ОСОБА_1 зверталась до Подільської районної в місті Києві державної адміністрації щодо отримання спірних приміщень в оренду, однак відповідний договір укладений не був.

На підтвердження факту наявності нововиявлених обставин та доводів, викладених у заяві, відповідачем було надано, зокрема, копії наступних документів: візи до Ізраїлю; роздруківки навчальних програм; диплому з додатком; акту-приймання-передачі документів від 08.10.2019; довіреності на ОСОБА_1 ; вимоги на ім`я ОСОБА_1 ; лист позивача від 16.11.2016; додаткової угоди №1 від 10.11.2016; акту приймання-передачі від листопада 2016; роздруківок судових рішень у справі №910/14874/15; акт державного виконання; листування щодо укладення договору з Подільською районною в місті Києві державною адміністрацією.

Відповідач також зазначив, що заява подається до суду 31.10.2019, тобто, в строк, передбачений п.1 ч.1 ст.321 ГПК України, який почав перебіг з 08.10.2019, тобто з дати отримання від ОСОБА_1 доказів, які підтверджують нововиявлені обставини.

У процесі розгляду заяви представником відповідача було подане клопотання від 31.12.2019 про поновлення строку на подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Клопотання мотивоване тим, що до липня 2019 року відповідачу не було відмово про існування даної справи і рішення у ній, а до 08.10.2019 він не знав про існування деяких документів, які впливають на суть судового рішення.

За наслідками розгляду вказаної заяви та клопотання суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено обставин, з наявністю яких законодавець передбачає поновлення пропущеного строку на звернення із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, у зв`язку із чим суд залишив вказану заяву без розгляду.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 320 ГПК України рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто, коли їх врахування судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто, підтверджені належними і допустимими доказами.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 320 ГПК України, на який посилається відповідач, підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

При цьому, необхідно чітко розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту); так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 321 ГПК України встановлено, що заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 320 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення;

Згідно з п.6 ч.3 ст. 322 ГПК України до заяви додаються у разі пропуску строку на подання заяви - клопотання про його поновлення.

З аналізу наведених положень ГПК України вбачається, що заява має бути подана протягом тридцяті днів з дня, коли сторона дізналась або могла зізнатися про існування цих обставин, а у разі пропуску цього строку - сторона має заявити клопотання про його поновлення.

Відповідач у заяві про перегляд рішення вважав, що вказаний строк ним не пропущено, оскільки докази щодо наявності нововиявлених обставин він отримав 08.10.2019, а у подальшому подав клопотання про поновлення строку, посилаючись на відсутність в Україні, отримання рішення у липні 2019 року та отримання доказів 08.10.2019.

Статтею 118 ГПК України встановлено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 119 ГПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з заявою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені належними, достовірними та достатніми доказами.

Зі змісту поданої відповідачем заяви вбачається, що нововиявленою обставиною він вважає припинення договору оренди з 02.03.2016, тобто, з дати набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 15.07.2015 у справі №910/14874/15.

Отже, для вірного визначення початку перебігу строку, встановленого пунктом 1 ч. 1 ст. 321 ГПК України, необхідно встановити коли відповідач дізнався або міг дізнатися про існування вказаних обставин.

Відповідач доводить, що про існування нововиявлених обставин йому стало відомо 08.10.2019. Однак при цьому він змішує поняття "нововиявленої обставини" (як факту) і "доказу" (як підтвердження факту), доводячи що про ці обставини йому стало відомо після отримання документів від ОСОБА_1 .

Однак, як вірно встановив суд першої інстанції, представником відповідача ОСОБА_1, яка діяла на підставі довіреності від 27.11.2015, був отриманий лист від банку № 11062/13553/2016 від 16.11.2016 із додатком - додатковою угодою № 1 від 10.11.2016. У вказаному супровідному листі Банком зазначено: "…відповідно до наказу Господарського суду міста Києва від 25.05.2016 №910/14874/15 Банк зобов`язаний передати у власність територіальної громади міста Києва об`єкти нерухомого майна…". На доданій до вказаного супровідного листа додатковій угоді № 1 містяться зауваження ОСОБА_1 про обізнаність останньої в грудні 2016, що спірне приміщення повернуто Київській міській раді (том 3 а.с.42-44).

Отже, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що наявність коментарів та заперечень ОСОБА_1 на проекті додаткової угоди №1, направленої супровідним листом 16.11.2016. в якому є посилання на рішення №910/14874/15 свідчить про обізнаність ОСОБА_1, як представника відповідача, про наявність рішення № 910/14874/15, ще у грудні 2016 році.

Відповідно, відповідач у грудні 2016 року міг дізнатись про вказане рішення та вказані обставини, а відсутність у ОСОБА_1 права представництва інтересів Соколова Ю С. в судових органах жодним чином не може нівелювати обставин обізнаності офіційного представника, уповноваженого, зокрема, на ведення підприємницької діяльності, про наявність як судового рішення в справі № 910/14874/15, так і про відсутність у банку прав на спірне приміщення.

З доданих до заяви доказів також вбачається, що протягом 2017 року ОСОБА_1 , діючи в інтересах Соколова Ю.С. , вчиняла дії щодо укладення договору оренди з Подільською районною в місті Києві державною адміністрацією (том 3 а.с.85-99), що також свідчить про те, що відповідач мав дізнатись про ці обставини.

Крім цього, Господарським судом міста Києва також розглядалась справа №910/21164/17 за позовом КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва" (том 3 а.с.75-84), рішенням від 13.12.2017 у який було виселено фізичну особу-підприємця Соколова Юхима Сергійовича нежитлового приміщення загальною площею 639,4 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Воздвиженська, 60 літ . В .

Вказане рішенням було встановлено, що строк дії договору №01/02-2016 від 01.02.2016 р. припинився.

Відповідач оскаржував рішення в апеляційному та касаційному порядку, однак постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.06.2018 та постановою Верховного Суду від 07.08.2018 вказане рішення залишено без змін. Отже, з лютого 2018 року (подача апеляційної скарги) відповідач знав про вказані обставини.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи відповідача про те, що він дізнався про ці обставини лише 08.10.2019, не відповідають фактичним обставинам справи і спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Отже, враховуючи факт отримання копії рішення у даній справі представником відповідача 16.07.2019, заява про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами мала бути подана щонайпізніше у строк до 17.08.2019, проте, була подана лише 31.10.2019.

При цьому відповідачем не наведено поважних причин пропуску цього строку, а тому суд першої інстанції юридично обґрунтовано залишив без розгляду заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування ухвали господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на фактичних обставинах та прийнята відповідно до норм чинного законодавства, а тому підстави для її скасування відсутні. Отже, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Соколова Юхима Сергійовича залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 16 січня 2020 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25.05.2020.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.А. Кравчук

Г.П. Коробенко