ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"19" травня 2020 р. м. Київ Справа № 911/1111/20

Суддя Рябцева О.О., розглянувши матеріали

за позовом ОСОБА_1 , Київська обл., м. Вишневе

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту", Київська обл., м. Ірпінь, смт. Коцюбинське

про стягнення вартості частини майна товариства пропорційно до частки заявника в статутному капіталі у розмірі 17464000,00 грн. та стягнення 346417,05 грн. 3% річних, 488992,00 грн. інфляційних втрат.

встановив:

Позовна заява не відповідає вимогам розділу III Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 164 Госпорадського процесуального кодексу України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують: 1) відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів; 2) сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно із ст.ст. 1, 2 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду.

Статтею 4 вказаного Закону України встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За приписами статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102 грн. 00 коп.) та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (735700 грн. 00 коп.).

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення вартості частини майна товариства, пропорційно до його частки в статутному капіталі в розмірі 17464000,00 грн., 346417,05 грн. 3% річних та 488992,00 грн. інфляційних втрат, тобто вимоги майнового характеру, всього 18299409,05 грн., тобто розмір судового збору, який підлягає сплаті позивачем становить 274491,14 грн.

Разом з тим, позивачем не надано суду доказів сплати судового збору.

До позовної заяви ОСОБА_1 додано клопотання про звільнення від сплати судового збору.

В обґрунтування поданого клопотання позивач зазначає, що сукупний дохід за попередній 2019 рік (з урахуванням доходу його дружини) становив 578666,59 грн., 5% від яких складає лише 28933,33 грн., а встановлений законом розмір судового збору за подання цього позову складає 47% доходу, отриманого позивачем у 2019 році, тобто майже вдесятеро перевищує п`ятивідсоткову межу, що, на переконання позивача, надає право на пільгу зі сплати судового збору. Позивач стверджує, що немає жодних підстав розраховувати на те, що його майновий стан значно поліпшиться у найближчий час та він отримає реальну можливість сплатити судовий збір в розмірі 274491,14 грн. до ухвалення судового рішення і це не стане надмірним тягарем для його родини. Враховуючи зазначене, позивач посилаючись на ст. 8 Закону України «Про судовий збір» просить суд звільнити його від сплати судового збору за подання позову до господарського суду Київської області про стягнення з ТОВ «Промислові засоби індивідуального захисту» вартості частини майна Товариства пропорційно до частки позивача в статутному капіталі відповідача та за результатами розгляду справи покласти сплату судового збору за подання цього позову на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (ч. 2 ст. 8 Закону України "Про судовий збір").

Пунктом 3.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", передбачено, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Як вбачається з вищевикладеного, єдиною підставою для вчинення судом зазначених у статті 8 Закону України "Про судовий збір" дій є врахування ним майнового стану сторони.

На підтвердження свого майнового стану позивачем додано довідку Головного управління ДПС у Київської області № 8460/ФОП/10-36-54-05 від 03.03.2020 р., з якої вбачається, що згідно поданої податкової декларації платника єдиного податку - Фізичної особи-підприємця за 2019 рік сума доходу одержаного від підприємницької діяльності склала 433916,00 грн. Також, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 02.03.2020 р. № 315 за період з 1 кварталу 2019 року по 4 квартал 2019 року, сума виплачених позивачу доходів у вигляді заробітної плати склала 83127,27 грн. Крім того, відповідно до відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 15.04.2020 р. № 464 за період з 1 кварталу 2019 року по 4 квартал 2019 року, сума виплачених позивачу доходів у вигляді заробітної плати ОСОБА_2 (дружини позивача) склала 61623,32 грн.

Отже, позивач є працездатною особою, яка отримує дохід як у вигляді заробітної плати так і від підприємницької діяльності, сукупний дохід якого за попередній 2019 рік (з урахуванням доходу його дружини) становив 578666,59 грн.

При цьому, позивач, отримуючи вказаний дохід не заявляє клопотання ні про відстрочення, ні про розстрочення чи навіть зменшення розміру судового збору за подання позовної заяви з корпоративного спору, заявляючи до стягнення з відповідача на свою користь такої значної суми вартості частини майна пропорційної до частки в статутному капіталі відповідача у сумі 18299409,05 грн.

Разом з тим, навіть у разі задоволення судом клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, якщо за наслідками розгляду справи суд дійде висновку про часткове задоволення позову чи відмову у задоволенні позову, судовий збір від сплати якого позивач звільнений у встановленому порядку, стягується в дохід державного бюджету пропорційно розміру задоволених вимог з відповідача. Відтак, як у разі часткового задоволення позову, так і у разі відмови у задоволенні позову державний бюджет недоотримає значну суму коштів.

Статтею ст. 8 Закону України "Про судовий збір" передбачено право суду, а не обов`язок щодо відстрочки, розстрочки або звільнення від сплати судового збору.

Суд зауважує, що "право на суд" не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, включно з фінансовими. Так, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовуватися накладенням фінансових обмежень на доступ особи до суду. Вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права на доступ до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 р. у справі "Креуз проти Польщі").

Реалізація особою права на звернення до суду здійснюється шляхом подання позовної заяви, вимоги до форми та змісту якої встановленіГосподарського процесуального кодексу України. Статтею 164 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік обов`язкових додатків до позовної заяви, серед яких зазначено докази сплати судового збору.

Отже, встановлення державою обов`язку щодо сплати судового збору за звернення до господарського суду, у порядку та розмірі, що встановлені Законом України "Про судовий збір", є допустимим обмеженням заявника у доступі до суду та не становить порушення гарантованого йому п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "права на суд".

Таким чином, суд дійшов висновку про недоведеність заявником існування, передбачених ст. 8 Закону України "Про судовий збір" підстав для звільнення від сплати судового збору, а тому суд відмовляє у задоволенні зазначеного клопотання.

Відтак, суд приходить до висновку, що до матеріалів позовної заяви не додано доказів сплати судового збору у встановлених Законом України "Про судовий збір" порядку та розмірі.

Тож, відповідно до норм Закону України "Про судовий збір" позивачу необхідно сплатити судовий збір у розмірі 274491,14 грн. за подання позовної заяви майнового характеру та надати суду докази сплати, а саме оригінал платіжного доручення про перерахування судового збору.

Так, відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

За таких обставин, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху з наданням позивачу строку для усунення вищезазначених недоліків.

Суд звертає увагу заявника на положення ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

При цьому, суд зазначає, що після усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 164, 174, 234, п. 4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України, суддя

постановив:

1. Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору.

2. Залишити позовну заяву без руху.

3. Встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків протягом 10 днів з дня отримання позивачем даної ухвали, але не раніше ніж строк дії карантину.

4. Запропонувати позивачу надати до суду докази сплати судового збору у розмірі 274491,14 грн., а саме оригінал платіжного доручення про перерахування судового збору;

5. Попередити позивача про те, що у разі неусунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачу.

Ухвала набирає законної сили після її підписання відповідно до статті 235 Господарського процесуального кодексу України та не підлягає оскарженню.

Суддя О.О. Рябцева