ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.05.2020 Справа № 905/2200/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Левшиної Я.О., при секретарі судового засідання Юрлагіній В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця Нізаєва Артура Борисовича, м. Волноваха, Донецька область

до відповідача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківський, Донецькій та Луганській областях, м. Харків

про визнання права власності на земельну ділянку

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Зучек Є.Н. (положення про Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях)

СУТЬ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Нізаєв Артур Борисович, м. Волноваха, Донецька область звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України в Донецькій області, м. Харків про визнання права власності на земельну ділянку площею 21,20 кв.м, що розташована за адресою: пров.Путейський (Колійний) 35, м. Волноваха Донецької області , яка розташована під торгівельним павільйоном «Сніжок».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на набуття ним права власності на торговельний павільйон «Сніжок» та земельну ділянку під ним, а також на те, що на переданих йому відповідачем в оренду за договором №4829/2011 від 23.06.2011 перонних платформах вокзалу станції Волноваха загальною площею 40,00 кв.м знаходиться торговельний павільйон «Сніжок» загальною площею 21,20 кв.м, власником якого та, відповідно, земельної ділянки, на якій розташована будівля, є позивач. Тому направлення орендодавцем позивачу заяви від 12.05.2017 щодо припинення договору оренди, а також попередження без будь-якої мотивації щодо його непродовження, на думку позивача, порушує право власності на майно та землю під ним площею 21,20 кв.м.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.377 Цивільного кодексу України, ст. 120, 125 Земельного кодексу України.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав наступні документи: договір купівлі-продажу від 20.09.2006, витяг про реєстрацію в державному реєстрі правочинів, витяг про реєстрацію права власності, договір оренди №4829/2011 від 23.06.2011, свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Нізаєва А.Б.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №905/2200/19 передано на розгляд судді Левшиній Я.О.

Ухвалою суду від 27.12.2019 відкрито провадження у справі 905/2200/19; постановлено справу №905/2200/19 розглядати за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачу строк для подання суду відзиву на позовну заяву до 15 днів з дня отримання цієї ухвали; визначено позивачу строк для подання суду відповіді на відзив до 5 днів з дня отримання відзиву; запропоновано відповідачу у строк до п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив надати суду заперечення (за наявності); призначено підготовче засідання на 21.01.2020.

17.01.2020 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву №10-07-00012 від 15.01.2020, в якому останній проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на відсутність у відповідача повноважень щодо розпорядження землею. До відзиву надав документи згідно переліку.

Листом господарського суду Донецької області від 21.02.2020 повідомлено сторін про те, що у зв`язку з перебуванням судді Левшиної Я.О. на лікарняному, судове засідання, призначене на 25.02.2020 об 11:00 год., не відбудеться, про подальший розгляд справи учасники процесу будуть повідомлені у встановленому порядку.

У період з 28.01.2020 по 06.03.2020 суддя Левшина Я.О. перебувала на лікарняному. Матеріали справи №905/2200/20 за розпорядженням керівника апарату суду не передавалися для повторного авторозподілу.

У зв`язку з виходом судді Левшиної Я.О. з лікарняного 10.03.2020, враховуючи, що матеріали справи за розпорядженням керівника апарату суду не передавалися для повторного авторозподілу, а також положення частини 1 статті 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" 04.11.1950 року про право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, протягом розумного строку, суд ухвалою від 10.03.2020 призначив підготовче засідання на 31.03.2020.

Ухвалою суду від 31.03.2020 закрито підготовче провадження у справі 905/2200/19 та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 27.04.2020.

27.04.2020 у судовому засіданні оголошено перерву до 12.05.2020 року.

Представник позивача в судове засідання 12.05.2020 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У судове засідання 12.05.2020 з`явився представник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківський, Донецькій та Луганській областях, повідомив суд про реорганізацію відповідача. Суд оголосив перерву для надання доказів на підтвердження реорганізації до 15:00 години 12.05.2020. Після перерви у судове засідання з`явився представник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківський, Донецькій та Луганській областях, надав відповідні документи, проти позову заперечив.

Ухвалою суду від 12.05.2020 на підставі ст. 52 Господарського процесуального кодексу України здійснено заміну відповідача у справі №905/2200/19 з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області (61057, м. Харків, майдан Театральний, 1; ) на його правонаступника - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківський, Донецькій та Луганській областях (61057, м.Харків, майдан Театральний, 1; ).

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

20.09.2006 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Шанс» (продавець) та відповідачем (покупець) укладений договір купівлі-продажу, відповідно до п. 1 якого продавець передав у власність покупця, а покупець прийняв у власність майно і зобов`язався сплатити обговорену грошову суму - торгівельний павільйон «Сніжок» (інв.№01-065), загальною площею 21,20 кв.м, розташованого на площі залізничного вокзалу по вулиці Леніна В.І. у м. Волноваха Донецької області (павільйон). На земельній ділянці розташовано: А1 - торгівельний павільйон «Сніжок» (інв. №01-065) (шлакоблок), загальною площею 21,20 кв.м.

Торгівельний павільйон «Сніжок» належить продавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу Волноваського державного торгівельно-виробничого підприємства робітничого постачання, розташованого за адресою: Донецька область, м. Волноваха, вул. Шевченко, 55, посвідченого 18.06.2004 Волноваською державною нотаріальною конторою Донецької області за реєстровим №1-1605, зареєстрованого 20.08.2004 Волноваським бюро технічної інвентаризації Донецької області номер запису 437 в книгу 1 стор. 143 (п. 2 договору купівлі-продажу).

Договір посвідчено приватним нотаріусом Волноваського районного нотаріального округу Донецької області 20.09.2006, зареєстровано в реєстрі за №2285.

Згідно витягу №11999180 від 29.09.2006 за позивачем зареєстровано право власності на нерухоме майно - торгівельний павільйон «Сніжок» інв. №01-065 (розташований на площі залізничного вокзалу) за адресою: Донецька область, Волноваський район, м.Волноваха, вул. Леніна В.І.

Позивач, посилаючись на те, що відповідач - орендодавець за договором оренди державного майна від 23.06.2011 №4829/2011 (перонних платформ, на яких знаходиться торгівельний павільйон «Сніжок»), надіслав позивачу заяву від 12.05.2017 про припинення договору оренди та попередження без будь-якого мотивування щодо його не продовження, а також на незгоду з таким попередженням, оскільки на орендованих землях фізична особа-підприємець Нізаєв А.Б. має власне майно та землю під ним 21,20 кв.м, на придбання та утримання якого з 20.09.2006 було потрачено значні кошти з надією на довгострокову співпрацю, позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку площею 21,20 кв.м.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності (ст.86 Господарського процесуального кодексу України).

Предметом позову у даній справі є вимога позивача до відповідача про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку загальною площею 21,20 кв. м, знаходиться під торгівельним павільйоном « Сніжок ». Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на відмову відповідача продовжити строк дії договору оренди перонних платформ, на яких вказаний павільйон, начебто, знаходиться.

Статтею 2 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

За своїм загальноправовим змістом, вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на земельну ділянку - є засобом захисту цивільного права у вигляді визнання права, передбаченого ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України та закріпленого ст. 152 Земельного кодексу України.

Згідно із положеннями, зокрема, ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З урахуванням цих норм, суд повинен установити чи було порушено, не визнано або оспорено права, свободи чи інтереси заявника, i залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні, в залежності від наявності для цього відповідних підстав, встановлених законом або договором.

Відповідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності із ч. 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Позивач у позовній заяві зазначає про те, що у продавця павільйону станом на 20.09.2006 було право власності на нерухоме майно (торговельний павільйон « Сніжок ») і, відповідно, на земельну ділянку під ним площею 21,20 кв.м.

Як встановлено судом, за договором купівлі-продажу від 20.09.2006 продавець передав у власність покупця, а покупець прийняв у власність майно і зобов`язався сплатити обговорену грошову суму - торгівельний павільйон «Сніжок» (інв. №01-065), загальною площею 21,20 кв.м, розташованого на площі залізничного вокзалу по вулиці Леніна В.І. у м. Волноваха Донецької області (павільйон). На земельній ділянці розташовано: А1 0 торговельний павільйон «Сніжок» (інв. №01-065) (шлакоблок), загальною площею 21,20 кв.м.

Відповідно до п. 2 договору купівлі-продажу від 20.09.2006 торгівельний павільйон «Сніжок» належить продавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу Волноваського державного торгівельно-виробничого підприємства робітничого постачання, розташованого за адресою: Донецька область, м. Волноваха, вул. Шевченко, 55, посвідченого 18.06.2004 Волноваською державною нотаріальною конторою Донецької області за реєстровим №1-1605, зареєстрованого 20.08.2004 Волноваським бюро технічної інвентаризації Донецької області номер запису 437 в книгу 1 стор. 143.

Згідно п.5 договору купівлі-продажу від 20.09.2006 державний акт на землю не видавався.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження набуття позивачем права власності або права користування на земельну ділянку, на якій розміщений відчужуваний за договором купівлі-продажу від 20.09.2006 торговельний павільйон «Сніжок» загальною площею 21,20 кв.м.

Крім того, суд критично ставиться та не бере до уваги твердження позивача про те, що на орендованих землях за договором оренди від 23.06.2011 №4829/2011, який був припинений у зв`язку з заявою відповідача про припинення цього договору, Фізична особа-підприємець має власне майно - торгівельний павільйон «Сніжок» та землю під ним 21,20кв.м, враховуючи наступне:

23.06.2011 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Нізаєвим Артуром Борисовичем (Орендар) укладено договір оренди №4829/2011, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне майно - частини перонних платформ № 1 та № 2 залізничного вокзалу станції Волноваха за адресою: м.Волноваха, пров.Путейський, (пров. Колійний), 35, яке знаходиться на балансі Маріупольського будівельно-монтажного експлуатаційного управління державного підприємства "Донецька залізниця" (Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 31.12.2010 і становить за незалежною оцінкою 96000,00 грн (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 1.2. договору майно передається в оренду з метою розміщення торгівельного об`єкту з продажу продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи.

Згідно п. 2.1. договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акту приймання-передавання майна.

Пунктом 2.2. договору сторони визначили, що передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Господарським судом Донецької області розглядалась справа №905/2682/17 за позовною заявою Волноваської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області до Фізичної особи-підприємця Нізаєва Артура Борисовича про стягнення 11401,30 грн. та повернення майна з оренди.

Як вже було встановлено судом у вказаній справі, 23.06.2011 орендодавець (позивач) передав, а орендар (відповідач) прийняв без заперечень державне майно - частини перонних платформ № 1 та № 2 залізничного вокзалу станції Волноваха за адресою: м.Волноваха, пров.Путейський, (пров. Колійний), 35, яке знаходиться на балансі Маріупольського будівельно-монтажного експлуатаційного управління державного підприємства "Донецька залізниця", з метою розміщення торговельного об`єкта з продажу продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи.

Договором № 1 від 30.11.2012 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 23.06.2011 № 4829/2011 сторони продовжили дію договору на термін до 01.05.2013.

Дія договору оренди від 23.06.2011 №4829/2011 продовжувалась автоматично на 2014, 2015 та 2016 роки у зв`язку з відсутністю заяв від сторін про припинення або зміну його умов.

Заявою від 12.05.2017 за № 20-05-02469 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області повідомило відповідача, що з 01.05.2017 термін дії договору від 23.06.2011 № 4829/2011 закінчився і на новий строк такий договір продовжено не буде, у зв`язку з чим вимагав повернути майно балансоутримувачу за актом приймання-передачі.

Судом було встановлено, що договір оренди був чинним до дня отримання відповідачем заяви позивача про припинення його дії - до 15.05.2017 включно.

За результатами розгляду справи було прийнято рішення від 05.02.2018, яким позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Нізаєва Артура Борисовича на користь Державного бюджету заборгованість з орендної плати у сумі 8858,26грн., пеню у сумі 916,29грн., штраф у сумі 885,83 грн., неустойку за час прострочення повернення об`єкту оренди у розмірі 740,92грн.

Зобов`язано Фізичну особу-підприємця Нізаєва Артура Борисовича повернути орендоване державне майно - частини перонних платформ № 1 та № 2 вокзалу станції Волноваха, загальною площею 40,0 кв.м., вартістю 96000,00 грн., які розташовані за адресою: Донецька область, м. Волноваха, пров. Путейський (пров. Колійний), 35 Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Донецькій області за актом приймання-передачі.

Рішення набрало законної сили 27.02.2018, у зв`язку з чим господарським судом Донецької області видано відповідні накази від 28.02.2018.

Крім того, рішенням господарського суду Донецької області від 15.10.2019 у справі №905/1481/19, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 23.01.2020 у справі №905/1481/19, встановлено, що Фізична особа-підприємець Нізаєв Артур Борисович на виконання рішення суду від 05.02.2018 у справі №905/2682/17 зобов`язання з повернення орендованого державного майна (частини перонних платформ № 1 та № 2 залізничного вокзалу станції Волноваха за адресою: м . Волноваха , пров.Путейський , (пров. Колійний), 35) виконав.

Відповідно до ч.4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вищевикладене, суд встановив наступне:

За договором оренди №4829/2011 від 23.06.2011, який припинив свою дію, в оренду передавалось державне майно, а саме частини перонних платформ №1 та №2 вокзалу станції Волноваха, а не земельна ділянка, на якій в тому числі, як стверджує позивач, розташований торгівельний павільйон «Сніжок».

Крім того, позивачу на праві приватної власності належить нерухоме майно площею 21,20кв.м, яке знаходиться на площі залізничного вокзалу по вулиці Леніна (Центральна) у м. Волноваха Донецької області, тоді як за договором оренди №4829/2011 від 23.06.2011 в оренду було надано відповідачу державне майно площею 40,0кв.м - частини перонних платформ № 1 та № 2 залізничного вокзалу станції Волноваха за адресою: м .Волноваха, пров.Путейський, (пров. Колійний), 35.

Таким чином, доводи, на які посилається позивач в обгрунтування заявлених позовних вимог є безпідставними та необґрунтованими.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги фізичної особи-підприємця Нізаєва Артура Борисовича, м. Волноваха, Донецька область до Регіонального відділення Фонду державного майна України в Донецькій області, м. Харків про визнання права власності на земельну ділянку площею 21,20 кв.м, що розташована за адресою: пров. Путейський (Колійний) - 35 м. Волноваха Донецької області , яка знаходиться під торгівельним павільйоном «Сніжок» такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 42, 74, 77, 86, 123, 129, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Нізаєва Артура Борисовича, м. Волноваха, Донецька область до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківський, Донецькій та Луганській областях, м. Харків про визнання права власності на земельну ділянку площею 21,20 кв.м, що розташована за адресою: пров. Путейський (Колійний) 35 м. Волноваха Донецької області , яка розташована під торгівельним павільйоном «Сніжок», відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги, якщо його не скасовано, - після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом строку, встановленого ст.256 Господарського процесуального кодексу України та п.4 розділу Х «Прикінцевих положень» Господарського процесуального кодексу України, в порядку передбаченому розділом IV Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів перехідних положень.

У судовому засіданні 12.05.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 25.05.2020.

Суддя Я.О. Левшина