ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2020 року Справа № 924/924/17

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Розізнана І.В. , суддя Петухов М.Г.

при секретарі судового засідання Першко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Хмельницької області від 22 березня 2018 року в справі №924/924/17 (головуючий суддя Димбовський В.В., суддя Гладюк Ю.В., суддя Смаровоз М.В.), повний текст складений 26 березня 2018 року)

за позовом Державного навчального закладу "Подільський центр професійно-технічної освіти"

до Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації Хмельницької області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

Третя особа 1: Міністерства освіти і науки України

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

Третя особа 2: Зіньковецької сільської ради

Третя особа 3:

ОСОБА_1 Третя особа 4: Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області

Третя особа 5: ОСОБА_2

про визнання незаконним та скасування розпорядження Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації №251/2003р від 31 березня 2003 року "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою ПТУ-44"

за участю представників сторін:

від Позивача - Рущак М.Ю.; Мельник А.І.; Тимчук В.К.;

від Прокурора - Прокопчук О.В.;

від Відповідача - не з`явився;

від Третьої особи 1, 2, 3, 4 - не з`явилися;

від Третьої особи 5 - Вітюк В.Ж. ;

від ОСОБА_4 - Бокуліч В.П..

ВСТАНОВИВ:

Державний навчальний заклад "Подільський центр професійно-технічної освіти" (надалі - Позивач) звернувся до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації (надалі - Відповідач) про визнання незаконним та скасування розпорядження Відповідача №251/2003р від 31 березня 2003 року "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою ПТУ-44", яким припинено право постійного користування земельною ділянкою, що розташована за межами населеного пункту, наданої в постійне користування професійно-технічному училищу №44, с. Зіньківці, загальною площею 65,60 га та передано дану земельну ділянку площею 65,50 га до складу земель запасу Зіньковецької сільської ради.

В обгрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на те, що Відповідач оскаржуваним розпорядженням позбавив Позивача права користування земельною ділянкою. Зазначив, що припинення права користування земельною ділянкою з підстав припинення підприємства, установи, організації допускається лише у випадку, коли припинення останніх виключає правонаступництво. При цьому Позивач зауважив, що державний навчальний заклад "Подільський центр професійно-технічної освіти" створено до введення в дію нового Земельного кодексу України (25 жовтня 2001 року) та є правонаступником колишнього Кам`янець-Подільського СПТУ-14, Зіньковецького ПТУ 44, Зіньковсцької філії ПТУ №26 міста Кам`янця-Подільського ДНЗ "Кам`янець-Подільського професійного будівельного ліцею", а отже йому належить право постійного користування земельною ділянкою.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області було залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача: Міністерство освіти і науки України (надалі - Третя особа 1).

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 23 жовтня 2017 року було залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача: Зіньковецьку сільську раду (надалі - Третя особа 2).

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 22 березня 2018 року в справі №924/924/17 позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано розпорядження Відповідача №251/2003р від 31 березня 2003 року "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою ПТУ-44".

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Хмельницької області від 22 березня 2018 року в справі №924/924/17, скасувати вказане рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Обгрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_1 покликається на те, що рішення Господарського суду Хмельницької області від 22 березня 2018 року впливає на права та інтереси ОСОБА_1 , оскільки Наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 7 лютого 2017 року №22-2312-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки» ОСОБА_1 передано у користування земельну ділянку для ведення фермерського господарства площею 13,0000 га (кадастровий номер :03:001:0021) 28 лютого 2017 року щодо даної земельної ділянки та строком на 7 років, укладено Договір оренди №31/57-17-ДО.

Скаржник звертає увагу на те, що земельна ділянка відведена у користування апелянта за рахунок частини земельної ділянки, вилученої у ПТУ-44, згідно розпорядження Відповідача №251/2003 року від 31 березня 2003 року.

Між тим апелянт зазначає, що 13 лютого 2019 року Позивач звернувся у Господарський суд Хмельницької області (справа №924/144/19) із позовом до ОСОБА_1 та Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №31/57-17-ДО від 28 лютого 2017 року та зобов`язання ОСОБА_1 повернути земельну ділянку площею 13,0000 га (кадастровий номер :03:001:0021). При цьому, у позові Позивач посилався на обставини та факти, встановлені судом у справі №924/924/17, що в свою чергу свідчать про те, що рішення Господарського суду Хмельницької області від 22 березня 2018 року в справі №924/924/17 впливає та права та інтереси ОСОБА_1 , а відтак у нього є право на апеляційне оскарження прийнятого рішення, передбачене частиною 1 статті 254 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 травня 2019 року було залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - ОСОБА_1 (том 2, а.с. 127-128; надалі - Третя особа 3) та Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (надалі - Третя особа 4).

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15 серпня 2019 року було залишено без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Господарського суду Хмельницької області від 22 березня 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 23 січня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 15 серпня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до Північно-західного апеляційного господарського суду.

7 жовтня 2019 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Хмельницької області від 22 березня 2018 року в справі № 924/924/17.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу, ОСОБА_2 звертає увагу апеляційного суду на те, земельна ділянка відведена у власність апелянта за рахунок частини земельної ділянки, вилученої у ПТУ-44, згідно розпорядження Кам`янець-Подільської РДА №251/2003 року від 31 березня 2003 року.

Також, ОСОБА_2 вказує на те, що Позивач звернувся у Господарський суд Хмельницької області із позовом до ОСОБА_2 та Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області про визнання недійсним наказу та зобов`язання ОСОБА_2 повернути земельну ділянку площею 2 га (справа №676/6112/19). При цьому, апелянт звертає увагу на те, що у позові Позивач посилався на обставини та факти, встановлені судом у справі №924/924/17, що в свою чергу свідчать про те, що рішення Господарського суду Хмельницької області від 22 березня 2018 року в справі №924/924/17 впливає та права та інтереси ОСОБА_2 , а відтак у неї є право на апеляційне оскарження прийнятого рішення, передбачене частиною 1 статті 254 ГПК України.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господасрького суду від 2 березня 2020 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Хмельницької області від 22 березня 2018 року в справі №924/924/17 для спільного розгляду з апеляційною скаргою третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 .

16 березня 2020 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення від Позивача, в котрих він просив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та апеляційною скаргою ОСОБА_1 закрити з огляду на недоведеність ними обставини порушення даним судовим рішенням права та інтересів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .. Також Позивач зазначив, що дані апеляційні скарги було подано лише з формальних підстав без зазначення відповідних обгрунтованих підстав.

23 березня 2020 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення від ОСОБА_2 в котрих вона просила закрити провадження по даній справі, оскільки справа №924/924/17 підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства .

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 31 березня 2020 року було призначено справу № 924/924/17 до розгляду на 30 квітня 2020 року об 14:00 год..

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від від 1 квітня 2020 року було задоволено клопотання Позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції та призначено розгляд справи в режимі відеоконференції з Господарським судом Хмельницької області.

27 квітня 2020 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_4 на рішення Господарського суду Хмельницької області від 22 березня 2018 року в справі №924/924/17. Мотивуючи дану апеляційну скаргу, ОСОБА_4 звертає увагу апеляційного суду на те, земельна ділянка відведена у користування апелянта за рахунок частини земельної ділянки, вилученої у ПТУ-44, згідно розпорядження Кам`янець-Подільської РДА №251/2003 року від 31 березня 2003 року. На дану земельну ділянку оформлено право приватної власності. також апелянт вказує на факт звернення до нього з позовом про витребування земельної ділянки в котрому йдуть посилання на справу №924/924/17, як на таку в якій встановлені обставини по справі, що впливають на поданий до нього позов.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27 квітня 2020 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Господарського суду Хмельницької області від 22 березня 2018 року в справі №924/924/17 для спільного розгляду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 та апеляційною скаргою ОСОБА_2 . Розгляд апеляційної скарги призначити на "30" квітня 2020 р. об 14:00год.

Представники Позивача, Відповідача, Третьої особи 1, 2, 3,4 в судове засідання від 30 квітня 2020 року не з`явилися.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30 квітня 2020 року, з підстав, зазначених в даній ухвалі, розгляд апеляційних скарг було відкладено на 15 травня 2020 року об 10 год..

На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від ОСОБА_4 12 травня 2020 року надійшла відмова від апеляційної скарги.

В судове засідання від 15 травня 2020 року представники Відповідача, Третьої особи 1, 2, 3,4 в судове засідання від 15 травня 2020 року не з`явилися.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15 травня 2020 року, з підстав, зазначених у ній, було прийнято відмову ОСОБА_4 від апеляційної скарги та закрито апеляційне провадження в частині розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 ..

Також даною ухвалою, з підстав. зазначених у ній, було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 (надалі - Третя особа 5).

Водночас, з рекомендованих повідомленнь про вручення поштового відправлення вбачається, що ухвала суду була вручена Відповідача та Третій особі 3 - 4 травня 2020 року, Третя особа 1 - 7 травня 2020 року, Третій особі 2 - 5 травня 2020 року, Третій особі 4 - 8 травня 2020 року, Відповідачу - 7 травня 2020 року (том 4, а.с. 120, 122, 124, 126, 127, 128).

Разом з тим, суд констатує, що ухвалою суду від 30 квітня 2020 року, сторони повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи (в розумінні частини 2 статті 120 ГПК України) та не викликалися (в розумінні частини 1 статті 120 ГПК України).

В той же час, суд констатує, що відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СOVID-19)", розділу Х "Прикінцеві положення" доповнено пунктом 4 такого змісту: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СOVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Водночас, змінивши процесуальні строки передбачені ГПК України у вищевказаному Законі, законодавець не зазначив у переліку статей на які поширюється Закон статтю 273 ГПК України (строк розгляду апеляційної скарги).

Відтак суд констатує, що на даний момент даний строк (на відміну від інших, в тому числі щодо часу можливості надання відзиву) не є продовженим.

В той же час апеляційний господарський суд констатує, що в судове засідання від 15 травня 2020 року представники Відповідача, Третьої особи 1, 2, 3, 4 не з`явилися повторно, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи не подавали.

Відповідно до частини 3 пункту 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

З огляду на все вищезазначене, колегія апеляційного господарського суду вбачає за можливе розглядати дану апеляційну скаргу без участі представників Відповідача, Третьої особи 1, 2, 3, 4 за наявними в матеріалах справи доказами.

В судовому засіданні від 15 травня 2020 року, яке було проведено в режимі відеоконференції, було заслухано представника ОСОБА_4 , який просив прийняти відмову ОСОБА_4 від апеляційної скарги а провадження в частині розгляду його апеляційної скарги закрити.

В судовому засіданні від 15 травня 2020 року, яке було проведено в режимі відеоконференції, було заслухано представника Третьої особи 5, який просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким провадження по справі закрити з огляду на те, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому має розглядатися в загальних місцевих судах. Також представник Третьої особи 5 звернув увагу на те, що Позивачами було подано декілька позовів до користувачів та власників земельних ділянок, які є фізичними особами (в тому числі до третьої особи 3 і Третьої особи 5) і що земельні ділянки, які надані їм знаходяться в межах ділянки, якою користувався Позивач, про витребування таких земельних ділянок та про скасування наказів Третьої особи 4. Крім того, апелянт вказав, що Позивачі подаючи позови до судів загальної юрисдикції покликаються та беруть в основу саме обставини, встановлені судовим рішенням по справі №924/924/17.

В судовому засіданні від 15 травня 2020 року, яке було проведено в режимі відеоконференції, було заслухано Прокурора, котрий заперечив проти задоволення апеляційних скарг та просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційні скарги без задоволення. Вказав, що Позивач є належним користувачем спірної земельної ділянки, і набув це право внаслідок правонаступництва.

В судовому засіданні від 15 травня 2020 року було заслухано представників Позивача, котрі заперечили проти задоволення апеляційних скарг та просили залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначили, що даний спір підлягає розгляду саме в господарському суді з огляду на склад сторін. Також, представник Позивача звернув увагу, що а ні Позивач а ні Відповідач не оскаржує судове рішення та вважає його зміст законним та обгрунтованим. Представник Позивача вказав, що доказами в матеріалах справи підтверджено, те, що саме Позивач є належним правонаступником та користувачем земельної ділянки, право на яку припинено на підставі спірного розпорядження Відповідача.

Заслухавши пояснення представників Позивача, Третьої особи 5 та Прокурора, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, відзиву та письмових пояснень, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційні скарги слід задоволити частково, оскаржуване рішення скасувати, а провадження по справі закрити. При цьому колегія виходила з наступного.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що в обґрунтування своїх вимог Позивач посилався на те, що наказом №304 від 12 серпня 1980 року Державним комітетом Української ССР по професійно-технічній освіті вирішено відкрити в с. Зіньківці на виробничій базі обласного управління сільського господарства Міністерства сільського господарства УРСР технічне училище (том 1, а.с. 13).

Відповідно до Державного акту Б №041795 від 1983 року, виданого виконавчим комітетом Кам`янець-Подільської районної Ради народних депутатів, за землекористувачем - Кам`янець-Подільським СПТУ-14 в Кам`янець-Подільському районі закріплюється в безстрокове і безплатне користування 107,0 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування. До державного акту Б №041795 від 1983 року додано план землекористування (том 1, а.с. 14-17).

Наказом №156/3 від 13 липня 1984 року Державним комітетом Української ССР по професійно-технічній освіті вирішено реорганізувати всі середні, технічні училища та училища з одно-двухрічним строком навчання в єдиний тип - середні професійно-технічні училища з відповідними відділами по професіям і строкам навчання; встановлено всім навчальним закладам назву "Середнє професійно-технічне училище" (СПТУ; том 12, а.с. 18-22).

Відповідно до пункту 34 додатку №1 до наказу №156/3 від 13 липня 1984 року назва навчального закладу до реорганізації була СПТУ №14 (с. Зеньківці), після реорганізації - СПТУ №44 (с. Зеньковці Хмельницької області).

Згідно наказу Міністерства освіти і науки України №547 від 3 жовтня 2002 року вирішено: ліквідувати до 10 грудня 2002 року ПТУ №44 с. Зіньківці Кам`янець-Подільського району та створити на місці ліквідованого училища філію професійно-технічного училища №26 м. Кам`янця-Подільського в межах бюджетних видатків; будівлі, споруди, навчальне майно та грошові кошти ліквідованого ПТУ №44 вирішено передати на баланс ПТУ №26 м. Кам`янця-Подільського. Також наказано передали контингент учнів професійно-технічного училища №44 для завершення навчання за обраною професією та обсяги державного замовлення до ПТУ №26 м. Кам`янця-Подільського (том 1, а.с. 23).

Наказом №286 від 7 жовтня 2002 року Управлінням освіти і науки Хмельницької обласної державної адміністрації вирішено, відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України №547 від 3 жовтня 2002 року: створити комісію з ліквідації професійно-технічного училища №44; створити Зіньковецьку філію Кам`янець-Подільського ПТУ-26 на базі ліквідованого Кам`янець-Подільського ПТУ-44; залишити за новоствореною Зіньковецькою філією Кам`янець - Подільського ПТУ-26 будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно яке було на балансі ПТУ-44. Також наказано директору ПТУ №26: внести зміни до статуту професійно-технічного навчального закладу та до 10 січня 2003 року подати його на затвердження до Міністерства освіти і науки України в установленому порядку, а також здійснити роботу щодо переоформлення ліцензії в зв`язку з реорганізацією; прийняти контингент учнів ПТУ №44 для завершення навчання за обраною професією (том 1, а,с. 24).

Хмельницьке обласне управління статистики у листі №14/11-309 від 19 березня 2003 року повідомило, що професійно-технічне училище №44 в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України по Хмельницькій області не значиться (том 1, а.с. 194).

Наказом №377 від 13 червня 2003 року "Про вдосконалення мережі професійно-технічних навчальних закладів Хмельницької області" Міністерства освіти і науки вирішено: реорганізувати з 1 липня 2003 року професійно-технічні училища Хмельницької області у професійні ліцеї за переліком, що додається; встановити, що професійні ліцеї є правонаступниками професійно-технічних училищ, що реорганізуються, і в своїй освітній діяльності використовують раніше видані ліцензії до закінчення терміну їх дії (том 1, а.с. 25-27).

У переліку професійно-технічних училищ Хмельницької області, що реорганізуються у професійні ліцеї (додаток до наказу МОН №377 від 13 червня 2003 року) під №15 значиться назва професійно-технічного училища - ПТУ №26, яке реорганізується в Кам`янець-Подільський професійний будівельний ліцей.

Відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України "Про внесення зміни до найменування професійно-технічного навчального закладу Хмельницької області" №48 від 26 січня 2005 року вирішено: внести зміни до найменування Кам`янця-Подільського професійного будівельного ліцею та надалі іменувати його: державний професійно-технічний навчальний заклад "Кам`янець-Подільський професійний будівельний ліцей"; встановити, що державний професійно-технічний навчальний заклад "Кам`янець-Подільський професійний будівельний ліцей" є правонаступником Кам`янець-Подільського професійного будівельного ліцею і в своїй освітній діяльності використовує раніше видані ліцензії до закінчення їх дії (а.с. 29).

31 січня 2005 року Управлінням освіти і науки Хмельницької обласної державної адміністрації видано наказ №30 "Про ліквідацію Заньковецької філії Вищого професійного училища №14 м.Кам`янця-Подільського", відповідно до якого вирішено, у тому числі: ліквідувати Зіньковецьку філію вищого професійного училища №14 м. Кам`янця-Подільського, що розташована в с.Зіньківці Кам`янець-Подільського району; створити комісію з ліквідації Зіньковецької філії вищого професійного училища №14 м.Кам`янця-Подільського; комісії провести інвентаризацію майна, основних засобів та матеріальних цінностей ліквідованої філії станом на 1 січня 2005 року і здійснити його передачу-прийом на баланс вищого професійного училища №14 м. Кам`янця-Подільського для забезпечення роботи училища; здійснити заходи з працевлаштування працівників, які вивільняються відповідно до законодавства України; передати контингент учнів ліквідованої Зіньковецької філії вищого професійного училища №14 м.Кам`янця-Подільського для завершення навчання за обраною професією до вищого професійного училища №14 м.Кам`янця-Подільського; виключити Зіньковецьку філію вищого професійного училища №14 м.Кам`янця-Подільського з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців в установленому порядку (том 2, а.с. 12).

Наказом Третьої особи 1 №214 від 16 березня 2010 року "Про затвердження статуту державного навчального закладу "Кам`янець-Подільський професійний будівельний ліцей" вирішено: установити повне найменування юридичної особи - Державний навчальний заклад "Кам`янець-Подільський професійний будівельний ліцей"; затвердити статут державного навчального закладу "Кам`янець-Подільський професійний будівельний ліцей" (а.с. 30).

Наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України "Про зміну типу Державного навчального закладу "Кам`янець-Подільський професійний будівельний ліцей" №375 від 26 березня 2013 року наказано змінити тип Державного навчального закладу "Кам`янець-Подільський професійний будівельний ліцей" на Державний навчальний заклад "Подільський центр професійно-технічної освіти" (Позивача; том 1, а.с. 31).

22 січня 2016 року наказом Третьої особи 1 затверджено Статут Позивача (том 1, а.с. 219-231), відповідно до пункту 1.1 якого Позивач є підпорядкованим Третій особі 1 державним професійно-технічним навчальним закладом третього атестаційного рівня, що здійснює підготовку робітників високого рівня кваліфікації з технологічно складних професій та спеціальностей або робітників, діяльність яких пов`язана зі складною організацією праці, з числа випускників загальноосвітніх навчальних закладів. Центр може здійснювати допрофесійну підготовку, первинну професійну підготовку, загальноосвітню підготовку, підготовку молодших спеціалістів, професійно-технічне навчання, перепідготовку та підвищення кваліфікації працюючих робітників, незайнятого населення.

Згідно з пункту 1.8 Статуту Позивача, Позивач є правонаступником прав та обов`язків Державного навчального закладу "Кам`янець-Подільське вище професійне училище", Кам`янець-Подільського професійного художнього ліцею.

У листі №67-41/2018 від 9 січня 2018 року Департамент освіти і науки Хмельницької обласної державної адміністрації зазначив, що з врахуванням розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 жовтня 2017 року №831-р "Питання управління державними закладами професійної (професійно-технічної) освіти, підпорядкованими Міністерству освіти і науки", відповідно до наказів Третьої особи 1 (наказ №304 від 12 серпня 1980 року, наказ №156/3 від 13 липня 1984 року, наказ №547 від 3 жовтня 2002 року, наказ №377 від 13 червня 2003 року, наказ №441 від 9 грудня 2003 року, наказ №48 від 26 січня 2005 року, наказ №504 від 5 червня 2008 року, наказ №214 від 16 березня 2010 року, наказ №375 від 26 березня 2013 року) Позивач є правонаступником СПТУ 44 с. Зіньківці (том 1, а.с. 201).

В матеріалах справи наявні витяги з книги наказів про контингент слухачів Позивача, у яких значаться накази Позивача про зарахування та випуск зі складу слухачів осіб на спеціальність "Тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва": від 15 квітня 2013 року, від 15 липня 2013 року, від 16 грудня 2013 року, від 3 лютого 2014 року, від 19 березня 2014 року, від 1 вересня 2014 року, від 15 вересня 2014 року, від 15 жовтня 2014 року, від 24 березня 2014 року, від 26 червня 2014 року, від 9 листопада 2014 року, від 13 березня 2014 року, від 30 вересня 2014 року, від 24 листопада 2014 року, від 26 березня 2015 року, від 15 червня 2015 року, від 26 березня 2015 року, від 12 травня 2015 року, від 15 травня 2015 року, від 31 серпня 2015 року, від 14 вересня 2015 року, від 23 вересня 2015 року, від 24 вересня 2015 року, від 19 вересня 2016 року, від 3 жовтня 2016 року, від 1 березня 2017 року, від 4 квітня 2017 року, від 5 квітня 2017 року, від 22 травня 2017 року, від 25 червня 2017 року, від 6 липня 2017 року, від 7 липня 2017 року, від 1вересня 2017 року, від 16 серпня 2017 року, від 7 вересня 2017 року, від 6 жовтня 2017 року (том 1, а.с. 103-134).

Також у матеріалах справи наявні витяги з книги реєстрації видачі свідоцтв про закінчення навчання зі спеціальності "Тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва" (том 1, а.с. 142-155).

Рішенням Третьої особи 2 №6 від 11 лютого 2003 року надано згоду на припинення права постійного користування на землю загальною площею 65,50 га, з них: ріллі 60,10 га, багаторічних насаджень - 4,0 га, пасовища - 1,4 га Зіньковецького професійно-технічного училища №44, що розташовані за межами населеного пункту. Також вказаним рішенням припинено право постійного користування земельною ділянкою Зіньковецького професійно-технічного училища №44 загальною площею 10,20 га (том 1, а.с. 193).

Розпорядженням Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації №251/2003р від 31 березня 2003 року "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою ПТУ-44" в зв`язку із ліквідацією професійно-технічного училища №44 с. Зіньківці, розглянувши лист та згоду Третьої особи 2 та взявши до уваги наказ Третьої особи 1, вирішено припинити право постійного користування земельною ділянкою, що розташована за межами населеного пункту, наданої в постійне користування професійно-технічному училищу №44 с. Зіньківці, загальною площею 65,50 га.. Також даним розпорядженням вирішено передати дану земельну ділянку площею 65,50 га до складу земель запасу Зіньковецької сільської ради (надалі - Розпорядження №251/20003 р.; том 1, а.с. 186).

Позивач вважає вказане розпорядження, яким Позивачу припинено право постійного користування земельною ділянкою, що розташована за межами населеного пункту, наданої в постійне користування професійно-технічному училищу №44, с. Зіньківці, загальною площею 65,60 га. та передано дану земельну ділянку площею 65,50 га до складу земель запасу Третьої особи 2, незаконним та таким, що порушує його права, оскільки підстав для припинення права постійного користування Позивачем земельними ділянками передбачених чинним законодавством у Відповідача не було, відтак звернувся до суду з позовом про визнання такого Розпорядження недійсним.

Колегією суддів враховується, що скасовуючи постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 15 серпня 2019 року та передаючі справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд в своїй постанові від 23 січня 2020 року зазначив, що:

«ураховуючи викладене, всупереч наведених вище приписів чинного законодавства, апеляційний господарський суд, не з`ясувавши, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки ОСОБА_1 , передчасно залучив скаржника у якості третьої особи та здійснив апеляційний перегляд справи по суті.

Під час нового розгляду справи апеляційному господарському суду необхідно врахувати викладене в даній постанові, належним чином дослідити та встановити чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 , який подав апеляційну скаргу, конкретно визначити обсяг таких прав, інтересів та (або) обов`язків, а також встановити безпосередній правовий зв`язок між останніми та оскаржуваним судовим рішенням, та, виходячи із встановленого, вирішити справу з дотриманням норм чинного законодавства».

Колегія суддів, враховуючи вказівки Верховного Суду, наведені в постанові від 23 січня 2020 року, прийшла до висновку, що рішення з даного спору може вплинути на права та обов`язки ОСОБА_2 , а тому з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи залучила до участі у справі ОСОБА_2 (зважаючи уже на залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 травня 2019 року) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Відтак, враховуючи залучення третіх осіб (Третьої особи 3 та Третя особа 5), які не брали участі у справі та подали апеляційній скарги, саме з позиції осіб, котрі вважають, що суд вирішив питання про їхні права, інтереси та обов`язки, колегія суддів досліджує обставини того, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо їхні права, інтереси та обов`язки.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів. Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

При цьому юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною першою статті 20 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

За змістом частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Разом з цим критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Визначаючи юрисдикцію спору необхідно зважати як на суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, так і на відповідний суб`єктний склад учасників у цій справі.

Відповідно до вищенаведених норм та усталених правових позицій Верховного Суду критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Як вбачається з даних правовідносин спір у даній справі виник з приводу винесення незаконного, на думку, Позивача Розпорядження про припинення права користування земельною ділянкою, винесеного 31 березня 2003 року.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи наказом Третьої особи 4 від 7 лютого 2017 року №22-2312-СГ "Про затвердження документації із землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки" Третій особі 3 було передано у користування земельну ділянку для ведення фермерського господарства площею 13,0000, га (кадастровий номер :03:001:0021), 28 лютого 2017 року щодо даної земельної ділянки було укладено Договір оренди строком на 7 років.

Окрім того, Наказом Третьої особи 4 від 26 серпня 2015 року №22-1976-СГ було затверджено проект щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства - Третій особі 5 площею 2,0000 Га розташовану за межами населених пунктів Зіньковецької сільської ради, кадастровий номер :03:001:0011.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек 22 вересня 2015 року було зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0011 для ведення особистого селянського господарства за Третьою особою 5 (том 3, а.с. 199).

Між тим, відповідно до інформації з кадастрової карти (плану) за межами населених пунктів Третьої особи 2 (том 3, а.с. 196), земельна ділянка загальною площею 65,50 га, що розташована за межами населеного пункту, відповідно до якої спірним Розпорядженням було припинено право користування для Позивача, поділена уже на 11 земельних ділянок, котрі є самостійними сформованими об`ктами земельних прав у розумінні статті 79-1 Земельного кодексу України, з огляду на присвоєння їм кадастрових номерів (а саме: земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0017 (відповідно до якої є договір купівлі-продажу з ОСОБА_4 ); земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0004; земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0003;земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0005; земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0021 (договір оренди з Третьою особою 3); земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0012; земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0011 (належить на праві приватної власності Третій особі 5); земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0009; земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0010; земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0014; земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0014; земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0013; земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0015).

Відтак, вбачається що за результатами реалізації спірного Розпорядження (віднесення земельних ділянок до земель запасу з їх новим формування) у фізичних осіб виникло цивільне право.

З наведеного вище вбачається, що усі ці одинадцять земельних ділянок (в тому числі й земельні ділянки апелянтів) знаходяться в межах земельної ділянки, загальною площею 65,50 га, що розташована за межами населеного пункту, щодо якої припинено право користування для Позивача оспорюваним ним Розпорядженням від 31 березня 2003 року.

Відповідно зважаючи на вищенаведену інформацію, колегія суддів приходить до висновку, що земельна ділянка про яку йде мова у оспорюваному розпорядженні від 31 березня 2003 року (65,50 га) перестала існувати в юридичній природі саме як один суцільний об`єкт земельних прав, а має місце існування одинадцять самостійних земельних ділянок, котрі й були надані чи виділені суб`єктам на певних речових правах, двоє з котрих і є апелянти у даній справі (Третя особа 3 та Третя особа 5), які, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав, вже зареєстрували таке речове право ще у 2015 році (зважаючи на дату оскаржуваного Розпорядження - 31 березня 2003 року).

Окрім того, апеляційний господарський суд констатує, що апелянти в своїх апеляційних скаргах вказують про ту обставину, що саме в судах загальної юрисдикції існує ряд відкритих проваджень у цивільних справах (справа №676/1608/20; №676/6112/19; №676/6114/19; №676/6111/19), за позовом органів прокуратури до фізичних осіб (у тому числі Третьої особи 3 та Третьої особи 5) щодо визнання наказів, яким їм було виділено земельну ділянку, недійсними та витребування таких земельних ділянок. В даних позовних заявах позивачі покликаються саме на обставини встановлені господарським судом у даній справі (№924/924/17), а саме щодо обставин визнання незаконним та скасування Розпорядження про припинення права користування земельною ділянкою для Позивача від 31 березня 23003 року.

Відтак, з вищеописаного вбачається існування відповідно причинно наслідкового зв`язку, що включає в себе відповідний алгоритм поступових дій, а саме: оспорюване Розпорядження, котре припинило речове право для Позивача на земельну ділянку, й було підставою для формування нових об`єктів земельних прав у цивільному просторі з новими кадастровими номерами, площами, і скасовуючи таке Розпорядження, та відновлючи речове право Позивача на таку земельну ділянку, таке судове рішення безпосередньо зачіпає речові праваосіб, які отримали нові земельні ділянки, в тому числі й Третю особу 3 та Третю особу 4 з огляду на належне їм речове право (на уже нові земельні ділянки) набуте на законних та правових підставах. Адже, ухвалюючи відповідне рішення суд позбавляє права законних власників та орендарів захистити їхнє порушене право у передбачений законом спосіб та порядок з дотримання правил відповідної юрисдикції, зважаючи на суб`єктивний склад його учасників.

Водночас правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами Земельного кодексу України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Згідно із частинами 2 та 3 статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно із частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Порядок набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності громадянами та юридичними особами передбачено вказаною нормою та статтями 118, 122 Земельного кодексу України.

Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку позовну вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Відносини, пов`язані з набуттям та реалізацію громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок, ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

Справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за умови відповідності складу сторін спору статті 4 ЦПК України підвідомчі судам загальної юрисдикції.

Спір у цій справі виник внаслідок незаконного, на думку Позивача, Розпорядження, у той час як правовідносини які виникли в результаті реалізації оскаржуваного розпорядження, між Відповідачем, Третьою особою 4 та фізичними особами, які у цій справі є третіми особами, на даний час не припинилися. Отже, спір виник з приводу порушення права Позивача внаслідок надання у приватну власність, укладення договорів оренди, купівлі-продажу щодо цієї ж земельної ділянки (на даний час земельних ділянок) і пов`язаний з діями фізичних осіб - власників (користувачів) земельних ділянок та Третьої особи 4.

Відтак, на переконання колегії суддів вказаний спір має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав Позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою й зареєстроване речове право на це майно.

Таким чином, з огляду на усе описане вище в даній судовій поставі вбачається, що накази, якими надано відповідні речові права на спірну земельну ділянку для фізичних осіб (у тому числі Третьої особи 3 та Третьої особи 5) є чинними та не скасованими, а відтак без вирішення питання щодо припинення прав Третьої особи 3 та Третьої особи 5 (як і інших користувачів та власників спірної земельної ділянки) користування земельною ділянкою в порядку, визначеному Земельним кодексом України, оформлення права на землю за іншою особою суперечить положенням частини 5 статті 116 Земельного кодексу України та порушує права Третьої особи 3 та Третьої особи 5 на користування (володіння) відповідною земельною ділянкою.

Тобто оспоренню Розпорядження передує невирішений спір між учасниками правовідносин про право цивільне, зокрема приватне право та право на оренду конкретних земельних ділянок.

Такий спір стосується захисту цивільного права, зокрема випливає з договірних відносин, є приватноправовим, і за суб`єктним складом підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов`язки фізичних осіб - власників, орендарів земельних ділянок.

Відтак, враховуючи усе вищевстановлене в даній судовій постанові на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для скасування рішення місцевого господарського суду та закриття провадження у цій справі.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Враховуючи вищевикладені обставини взаємовідносин сторін, норми чинного законодавства та судову практику з даного питання, колегія суддів прийшла до висновку про закриття провадження у справі, оскільки даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, а має розглядатися за правилами цивільного судочинства, бо стосується прав фізичних осіб - Третьої особи 5 як власника земельної ділянки та Третьої особи 3 - як орендаря іншої земельної ділянки, права на які захищає Позивач (а також стосується прав інших осіб, що володіють чи користуються іншими земельними ділянками, що отримані внаслідок поділу первинної земельної ділянки, та про що вказувалося вище).

З огляду на все вищевказане в даній постанові, оскільки суд першої інстанції, розглянув справу з порушенням правил предметної юрисдикції, колегія суддів встановила наявність підстав для скасування оскаржуваного рішень із закриттям провадження у справі.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до частини 1, частини 2 статті 278 ГПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20-23 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно з частиною 4 статті 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Водночас, в матеріалах справи відсутня відповідна заяви.

З огляду на все вищевказане суд апеляційної інстанції скасовує оспорюване рішення, та закриває провадження у справі №924/924/17.

Керуючись статтями 31, 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Хмельницької області від 22 березня 2018 року в справі №924/924/17 - задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 22 березня 2018 року в справі №924/924/17 - скасувати.

3. Провадження у справі №924/924/17 Господарського суду Хмельницької області - закрити.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

6. Справу №924/924/17 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови виготовлено 20 травня 2020 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Петухов М.Г.