ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року

м. Київ

Справа № 906/556/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Сухового В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Савінкової Ю.Б.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця"

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 12 грудня 2019 року (головуючий - Саврій В.А., судді - Коломис В.В., Миханюк М.В.) і рішення Господарського суду Житомирської області від 23 вересня 2019 року (суддя Давидюк В.К.) у справі

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця"

до Приватного підприємства "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс"

про стягнення 278 699, 77 грн та виселення з орендованого приміщення

у судовому засіданні взяли участь представники:

позивача - Алексенко В.Ю.

відповідача - Зозуля В.М.

(рух справи у суді касаційної інстанції детально відображений в ухвалах, які приймалися Верховним Судом)

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Обставини, встановлені судами попередніх інстанцій

1. Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області (орендодавець) та Приватним підприємством "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 890 від 10.06.2009 (далі також Договір).

1.1. Відповідно до п. 1.1. Договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно - частину будівлі складу № 3 з рампами площею 589,9 кв.м (надалі-майно), що знаходиться на балансі станції Житомир Південно-Західної залізниці (надалі - балансоутримувач) за адресою: м. Житомир, майдан Привокзальний, 2, вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку за станом на 31.01.2009 і за незалежною оцінкою становить 493 253, 00 грн (чотириста дев`яносто три тисячі п`ятдесят три грн 00 копійок).

1.2. Згідно з п. 1.2. Договору майно передається в оренду для розміщення складу.

1.3. Договір укладено строком на 2 роки 364 дні, що діє з 10.06.2009 до 08.06.2012 включно (п. 10.1. Договору).

2. На підставі Договору сторони підписали акт приймання-передавання орендованого нерухомого майна.

3. У період з 01.06.2012 по 16.06.2015 укладено додаткові договори № 2-5 до Договору, якими продовжувалась його дія, змінювався розмір орендної плати та інші умови.

4. Постановою Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" утворено Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування.

4.1. Державна реєстрація Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців здійснена 21.10.2015.

4.2. Згідно з п. 2 вказаної Постанови статутний капітал товариства формується шляхом внесення до нього, серед іншого, майна Укрзалізниці, підприємств, зазначених у додатку № 1, крім майна, яке закріплюється за товариством на праві господарського відання згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", та іншого майна, яке відповідно до законодавства не може бути включене до статутного капіталу.

4.3. Відповідно до зведеного переліку майна Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця", що затверджений Міністром інфраструктури України, назва активу - частина будівлі складу № 3 з рампами корисною площею 589,9 кв.м., інвентарний номер 010015, за адресою: Житомирська обл., м. Житомир, м-н Привокзальний, 2 внесено до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця" (загальна площа складу № 3 відповідно до зведеного переліку майна складає 824,10 з них: орендар ПП ТПК "Медвейс" - площа орендованої частини складу № 3 - 589,9 кв.м. (411,7 кв.м. (орендована частина складу) + 178,2 кв.м. (площа рампи).

5. З огляду на входження майна до статутного капіталу ПАТ "Укрзалізниця" - товариства, яке створене внаслідок проведеної корпоратизації підприємств залізничного транспорту та ДАЗТ "Укрзалізниця", в силу статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" Фонд державного майна та його територіальні відділення втратили право виступати орендодавцями щодо майна новоутвореного товариства.

6. 04.03.2016 сторонами укладено ще один додатковий договір, яким внесені зміни до Договору, а саме:

- орендодавцем майна за договором оренди № 890 від 10.06.2009 є ПАТ "Укрзалізниця". Найменування балансоутримувача змінено на структурний підрозділ виробничий підрозділ Коростенська дирекція залізничних перевезень регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Українська залізниця";

- орендна плата за базовий місяць розрахунку - листопад 2015 року становить 9695,90 грн без ПДВ;

- орендна плата за перший місяць оренди - грудень 2015 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс(и) інфляції за наступний місяць;

- орендна плата 100% перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця. Одержувач коштів - Виробничий підрозділ Коростенська дирекція залізничних перевезень Регіональної філії "Південно-Західна Залізниця" ПАТ "Укрзалізниця";

- договір діє з 01 грудня 2015 року по 31 березня 2016 року включно.

Інші умови договору залишені без змін.

7. За актом приймання-передачі від 04.03.2016 ПАТ "Українська залізниця" передало, а Приватне підприємство "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" прийняло в строкове платне користування нерухоме майно - частину складу № 3 з рампами за адресою: Житомир, майдан Привокзальний, 2 площею 589,9 кв.м, вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 31.05.2015, і становить за незалежною оцінкою 763843,00 грн.

8. В період з 12.04.2016 по 30.01.2018 сторони уклали додаткові договори до Договору, якими продовжували строк дії Договору та змінювали розмір орендної плати.

9. 11.05.2018 ПАТ "Укрзалізниця" та ПП "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" підписали додатковий договір, яким пункт 10.1. Договору викладено в такій редакції: "Цей договір діє з 01 квітня 2018 року по 30 червня 2018 року включно без подальшого продовження".

10. За додатковою угодою сторін від 11.05.2018 договір оренди продовжено на три календарні місяці.

11. Крім зазначеного, суди встановили також, що Господарським судом Житомирської області розглядалася справа № 906/994/18 (за участі тих же сторін, що і у цій справі), у якій місцевий господарський суд, відмовивши в задоволенні позовних вимог ПП "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" про продовження строку договору оренди в мотивувальній частині рішення дійшов висновку, що Договір оренди № 890 від 10.06.2009 є продовженим на новий строк на тих самих умовах, відповідно до 30.09.2018 та до 31.12.2018.

12. Поряд із цим, на виконання п. 5.11 Договору між сторонами було укладено договір № ПЗ/ДН-4-146804/НЮ від 23.12.2014 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

12.1. За умовами договору № ПЗ/ДН-4-146804/НЮ від 23.12.2014 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю балансоутримувач - Державне територіально-галузеве об`єднання "Північно-Західна залізниця" - забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі складу № 3 з рампами, за адресою: м. Житомир, майдан Привокзальний, 2, а орендар - Приватне підприємство "Торгово-Промислова компанія "Медвейс" - бере участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі.

13. У період з 2015 по 2018 року укладено додаткові договори № 2-11 до договору про відшкодування витрат, якими продовжувалась дія договору, змінювався вартість наданих послуг та інші умови договору.

14. Додатковою угодою № 6 від 21.11.2016 внесено зміни до п. 2.3.2 розділу 2 договору до договору № ПЗ/ДН-4-146804/НЮ від 23.12.2014, за яким орієнтовна вартість наданих послуг відповідно до розрахунку (додаток 1), що є невід`ємною частиною договору, становить 540,12 грн.

В розрахунку витрат визначено витрати балансоутримувача на утримання нерухомого майна за 589,9 кв.м. - 417,83 грн та загальновиробничі витрати в розмірі 98,81 грн. Всього: 540,12 грн.

15. Додатковою угодою № 11 від 24.04.2018 до договору погоджено, що умови договору застосовуються до відносин, що склалися з 01.10.2014 та діють до 30.06.2018 - моменту закінчення Договору.

Узагальнений зміст і підстави позовних вимог

16. Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця" (далі також - "Позивач") звернулося з позовом до суду про стягнення з Приватного підприємства "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" (далі також - "Відповідач") 278 699, 77 грн (264 644, 91 грн неустойки та 140 54, 86 грн витрат на утримання орендованого майна) та виселення останнього з орендованого приміщення, зокрема, з частини будівлі складу № 3 з рампами, площею 589,9 кв. м за адресою: м. Житомир, майдан Привокзальний, 2.

17. Мотивуючи позовні вимоги Позивач вказує на невиконання зобов`язань Відповідачем за Договором оренди нерухомого майна від 10.06.2009 № 890 (зі змінами та доповненнями) та договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю (зі змінами та доповненнями) з посиланням на статті 525, 530, 610, 620, 627, 629, 611, 770, 785 ЦК України статті 26, 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

17.1. АТ "Українська залізниця" стверджує, що сторони домовилися про закінчення орендних відносин з 01.07.2018, однак станом на момент подання позову у даній справі майно з оренди так і не повернуто, а Відповідач продовжує ним користуватися.

17.2. Позивач зазначає, що ним на адресу Відповідача неодноразово направлялися листи про припинення відносин та необхідність повернення орендованого майна, які повністю проігноровані орендарем.

17.3. Власне неповернення Відповідачем орендованого майна і стало підставою для звернення до суду з позовом у даній справі. Водночас Позивачем заявлено також вимогу про стягнення неустойки за невиконання обов`язку з повернення майна на підставі частини 2 статті 785 ЦК України за період з 01.07.2018 по 30.03.2019 у сумі 264 644, 91 грн. Крім того, Позивач вважає, що у ПП "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" наявна заборгованість за договором № ПЗ/ДН-4-146804/НЮ від 23.12.2014 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю за період з 01.07.2018 по 30.04.2019 у розмірі 14 054, 86 грн.

Короткий зміст та мотиви судових рішень

18. Рішенням Господарського суду Житомирської області від 23.09.2019, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.12.2019, відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення 264 644, 91 грн неустойки та 14 054, 86 грн витрат на утримання орендованого майна. Провадження у справі щодо вимоги про виселення - закрито.

19. Судові рішення мотивовані наступним чином.

19.1. Пославшись на положення статті 75 ГПК України суди вказали, що у справі № 906/994/18 (як вже зазначалося, це справа між цими ж сторонами про продовження дії Договору), місцевий господарський суд застосував положення статті 284 ГК України та 764 ЦК України, частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", п. 10.4 Договору та враховуючи недоведеність орендодавцем існування заперечень щодо поновлення договору оренди на дату закінчення строку договору і протягом місяця після закінчення цього строку, дійшов висновку, що Договір оренди № 890 є продовженим на новий строк на тих самих умовах, відповідно до 30.09.2018 та до 31.12.2018.

19.2. Лист Виробничого підрозділу Коростенської дирекції залізничних перевезень № ДН-4-01-4/115 від 28.01.2019 про припинення договірних правовідносин та повернення майна, отриманий особою, яка не є керівником підприємства та не перебувала з Відповідачем у трудових відносинах, а отже і повідомлення про припинення Договору орендар не отримував. Інших заперечень проти продовження (дії) Договору Позивач не висловлював.

19.3. Таким чином, суди у даній справі дійшли висновку про те, що Договір оренди № 890 знову продовжив свою дію - відповідно до 31.03.2019 та до 30.06.2019, а отже і передбачена частиною 2 статті 785 ЦК України неустойка не може бути нарахована, оскільки між сторонами тривали договірні відносини оренди.

19.4. Орендоване майно було повернуто орендодавцеві за актом приймання-передачі 01.07.2019, а тому предмет спору в частині позовних вимог про виселення відсутній.

19.5. Щодо вимог про відшкодування витрат на утримання майна, то тут суди зазначили, що розмір відшкодування податку на майно, який зазначений в рахунках витрат по утриманню орендованого приміщення для відшкодування орендарем, не є допустимим та достатнім доказом для стягнення з Відповідача 14 054, 86 грн за відсутності податкових декларацій з податку на нерухоме майно з визначеною сумою такого податкового зобов`язання для розрахунку компенсації орендарем пропорційно орендованій площі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

20. Не погодившись із судовими рішеннями, Позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою у якій просить постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.12.2019 і рішення Господарського суду Житомирської області від 23.09.2019 в частині відмови у стягненні з Відповідача коштів у сумі 278 699, 77 грн у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги у цій частині задовольнити.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Узагальнені доводи касаційної скарги Позивача

21. В порушення положень статті 75 ГПК України суди попередніх інстанцій не врахували того, що встановлені ними обставини щодо неповідомлення Відповідача про чергове припинення дії Договору оренди в результаті автоматичної пролонгації не можна вважати преюдиційними, оскільки відповідні обставини не одержали оцінку суду у справі № 906/994/18, не були розглянуті, як такі, що встановлені судом і відповідно не набули властивості преюдиційності.

22. В результаті вказаних порушень суди зробили необґрунтований висновок про те, що Договір пролонгувався до 30.06.2019, а тому неправомірно відмовили у стягненні неустойки, яка передбачена частиною 2 статті 785 ЦК України та п. 10.11 Договору.

23. Суди не врахували, що заявлена до стягнення сума податку на нерухоме майно входить до витрат, пов`язаних з послугами надання майна в оренду і відповідно до укладеного між сторонами договору № ПЗ/ДН-4-146804/РНЮ від 23.12.2014 повинна бути сплачена Відповідачем.

Узагальнені доводи відзиву Відповідача

24. У справі № 906/994/18 та справі № 906/556/19 наявні одні й ті ж самі докази і встановлювалися такі ж самі обставини, а саме обставини пролонгації спірного Договору, а тому обставини, встановлені судом у справі № 906/994/18 правомірно визнані судами преюдиційними.

25. Податок на нерухоме майно не є складовою частиною витрат балансоутримувача. Обов`язок щодо сплати такого податку Відповідачем жодною умовою договору або нормою чинного законодавства не визначено, а тому вимога про стягнення таких коштів задоволенню не підлягала (аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 915/802/18).

26. Рішення судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими, а тому підстав для їх зміни чи скасування не має.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

27. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

27.1. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

27.2. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

27.2. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.

28. Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

29. Судами у даній справі встановлено, що Господарським судом Житомирської області розглядалася справа № 906/994/18 за позовом ПП "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс" до АТ "Українська залізниця" про продовження строку договору оренди.

29.1. У справі № 906/994/18 місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що Договір оренди № 890 від 10.06.2009 є продовженим на новий строк на тих самих умовах, відповідно до 30.09.2018 та до 31.12.2018.

29.2. При цьому, суди у цій справі встановили, що господарським судом у справі № 906/994/18 досліджувалися ті ж самі докази (листи, повідомлення), які подані Позивачем в межах розгляду справи № 906/556/19 та встановлювались ті ж самі обставини, встановлення яких потребує розгляд даної справи (автоматичної пролонгації Договору за відсутності заперечень орендодавця). Тобто, усі докази та обставини, про які зазначає Позивач, вже були предметом оцінки господарського суду, що знайшло своє відображення у відповідному судовому рішенні.

30. Співвставивши обставини, які були встановленні у рішенні Господарського суду у справі № 906/994/18 на відповідність критеріям, закріпленим у частині 4 статті 75 ГПК України, суди у даній справі обґрунтовано виходили з того, що такі обставини є преюдиційними, тобто такими, що не потребують повторного доказування. Верховний Суд не вбачає у діях судів попередніх інстанцій жодних порушень приписів наведеної процесуальної норми, а доводи касаційної скарги у цій частині є лише спробою спрямувати касаційний суд до повторної оцінки поданих доказів, що в силу частини 2 статті 300 ГПК України є неприпустимим.

31. Стосовно ж листа від 28.01.2019 № ДН-4-01-4/115 про припинення договірних правовідносин та повернення майна, який Виробничий підрозділ Коростенська дирекція залізничних перевезень підготував та адресував директору ПП "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс", то суди попередніх інстанцій встановили, що на вказаному листі міститься відмітка про вручення листа - "отримав ОСОБА_1 29.04".

31.1. Однак, разом із цим, суди встановили, що наказом № 1 від з 15.01.2019 ОСОБА_1 було звільнено з посади директора ПП "Торгово-Промислова Компанія "Медвейс", а вже 18.01.2019 здійснено державну реєстрацію зміни керівника юридичної особи. Отже, зазначений лист було отримано особою, яка не є керівником підприємства (Відповідача).

32. В цій частині слід враховувати, що у застосуванні частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" істотне значення має (1) зміст такої заяви, оскільки вона обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та (2) факт її отримання іншою стороною.

32.1. У вказаному висновку Верховний Суд звертається до власних правових позицій, що викладені, зокрема, у постановах від 23.04.2019 у справі № 904/2997/18, від 29.05.2018 у справі № 923/854/17, від 05.06.2018 у справі № 904/78825/17.

33. Таким чином, оскільки судами попередніх інстанцій не встановлено обставин належного повідомлення орендаря про припинення орендних правовідносин та повернення майна, абсолютно правильним є висновок про те, що Договір оренди є продовженим до 31.03.2019 та до 30.06.2019 відповідно.

34. Щодо посилання скаржника на те, що судами не враховано наявності у Договорі умови про неможливість його продовження, то тут слід звернутися до правової позиції Верховного Суду, що висловлена у постанові від 29.01.2019 у справі № 910/321/18, згідно якої права на пролонгацію договору оренди сторона позбавлена бути не може, оскільки воно імперативно гарантовано частиною 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

35. Далі, згідно із статтею 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

35.1. Неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і для притягнення наймача, який порушив зобов`язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України.

36. Матеріалами справи підтверджено, що майно повернуто за актом приймання-передачі 01.07.2019.

37. В період 01.07.2018 по 01.07.2019 підприємство користувалося орендованим майном та сплачувало орендну плату.

38. Таким чином, оскільки Відповідач користувався майном на підставі діючого Договору оренди, сплачував за користування ним відповідну орендну плату і після закінчення Договору повернув майно орендодавцю, то абсолютно правильним є висновок судів про те, що підстави для покладення на орендаря відповідальності, передбаченої вказаною вище нормою матеріального права, відсутні.

39. Як вже зазначалося, Позивач також заявив вимогу про стягнення заборгованості за договором № ПЗ/ДН-4-146804/НЮ від 23.12.2014 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю за період з 01.07.2018 по 30.04.2019 у розмірі 14 054, 86 грн.

40. До витрат по утриманню орендованого майна до сплати ПП "Торгово-Промислова компанія "Медвейс" включено: загальновиробничі витрати, вивіз сміття, відшкодування податку на землю, відшкодування витрат податку на нерухоме майно.

41. При дослідженні розрахунків за договором № ПЗ/ДН-4-146804/НЮ від 23.12.2014 суди з`ясували, що Відповідач сплачував витрати, які наявні у рахунках, за винятком відшкодування податку на нерухоме майно.

42. Так, договірні відносини регулюються Цивільним кодексом і не стосуються питань, що належать до компетенції Податкового кодексу. Компенсація орендарем розміру податку, який сплачує орендодавець як платник податку, не означає делегування орендарю повноважень платника податку.

43. Згідно з пунктом 2.1.2 договору № ПЗ/ДН-4-146804/НЮ від 23.12.2014 балансоутримувач будівлі зобов`язаний забезпечити інформування орендаря про зміну витрат на утримання орендованого майна та тарифів на послуги.

43.1. Крім того, розмір плати переглядається щоквартально в разі зміни цін, тарифів та фактичних балансоутримувача шляхом укладання додаткової угоди.

44. Суди у даній справі встановили, що в наявних додаткових угодах до договору № ПЗ/ДН-4-146804/НЮ відсутні положення щодо відшкодування (компенсації) АТ "Укрзалізниці" податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, а тому, відповідно, і обов`язок сплатити такі кошти у Відповідача відсутній.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

45. Верховний Суд у прийнятті даної постанови керується принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі "Рябих проти Росії", від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 18.11.2004 у справі "Праведная проти Росії", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

46. Відповідно до положень статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

47. Під час касаційного розгляду Верховним Судом не встановлено неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права. Оскаржувані судові рішення прийнято за результатами повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи і підстав для їх зміни чи відміни, за мотивів наведених у касаційній скарзі, судова колегія Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, не вбачає.

48. Судові витрати за розгляд касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314 - 317 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 08.02.2020), Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця" залишити без задоволення.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 12 грудня 2019 року і рішення Господарського суду Житомирської області від 23 вересня 2019 року у справі № 906/556/19 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Міщенко І.С.

Судді Берднік І.С.

Суховий В.Г.