УХВАЛА

про повернення позовної заяви

м. Київ

14.05.2020Справа № 910/682/20

За позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, ідентифікаційний код: 21708016)

До: 1) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 )

2) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_2 )

3) ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_3 )

4) ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_4 )

5) ОСОБА_5 ( АДРЕСА_5 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_5 )

Про відшкодування шкоди у розмірі 22974834,52 грн

Суддя Бондаренко Г.П.

ВСТАНОВИВ:

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі-позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі вдіповідач-1), ОСОБА_2 (далі відповідач-2), ОСОБА_3 (далі відповідач-3), ОСОБА_4 (далі відповідач-4) та ОСОБА_5 (далі відповідач-5) про відшкодування шкоди у розмірі 22974834,52 грн, завданої діями посадових осіб юридичній особі (банку)

Звертаючись до суду із даним позовом позивач зазначає, що відповідачі є посадовими особами (керівниками) Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ЄВРОБАНК».

16.08.2016 на підставі рішення Національного банку України № 73-рш «Про віднесення Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ЄВРОБАНК» до категорії неплатоспроможних дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру ліквідації та делегування повноважень банку.

Відповідно до частини 5 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вказано, що Фонд або Уповноважена особа Фонду у разі недостатності майна банку звертається до пов`язаної з банком особи, дії або бездіяльність якої призвели до заподіяння кредиторам та/або банку шкоди, та/або пов`язаної з банком особи, яка внаслідок таких дій або бездіяльності прямо чи опосередковано отримала майнову вигоду, з вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної банку.

Кошти, стягнуті з пов`язаних із банком осіб як відшкодування шкоди включаються до ліквідаційної маси банку.

Позивач зазначає, що пов`язаними особами банку внаслідок операцій з кредитування ТОВ «АВАЛЬ БРОК» та ТОВ «КУА «ПАРЛАМЕНТ» (новий боржник Ті «СВІССІНВЕСТ») було нанесено шкоду ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» у розмірі 22 974 834, грн., яка складається із сум не повернутих та списаних у збиток кредитних коштів по наступним договорам:

1) Договору кредиту № ЮЛ-36/2011-К від 25.02.2011 року (позичальник ТОВ "Аваль Брок"),

2)Договору кредиту № ЮЛ- 62/2010-К від 02.07.2010 року (позичальник - ТОВ "КУА "Парламент");

3) Договору кредиту № ЮЛ-120/2010-К від 29.10.20 року (позичальник ТОВ "КУА "Парламент").

На забезпечення виконання вказаних кредитних договорів було укладено договори застави цінних паперів, зазначені в позовній заяві, а саме:

1) договір застави цінних паперів № ЮЛ-36/2011/ЦП-1 від 25.02.2011 (емітент ЗНВПІФ "Сучасний інвестиційний стандарт");

2) договір застави цінних паперів № ЮЛ-62/2010/ЦП-1 від 02.07.2011 (емітент - ТОВ "Консалтинговий Блок");

3) договір застави цінних паперів № ЮЛ-120/2010/ЦП-1 від 29.10.2010 (емітент - ТОВ "Консалтинговий Блок").

В обґрунтування позову, позивач наголошує, що під час прийняття рішення органами управління банку у вигляді Протоколу № 167, 137, 507 членами Кредитного комітету ПАТ КБ «Євробанк» не було проведено аналіз відносно ліквідності запропонованих в заставу цінних паперів, не з`ясовано фінансовий стан самого емітента цінних паперів та ведення ним господарської діяльності, яка б свідчила про можливість самого емітента розрахуватися по Іменним дисконтним сертифікатам, та взагалі не було проведено оцінки предмета застави за Договором застави цінних паперів № ЮЛ-62/2010/ЦП-1 від 02.07.2010, Договором застави цінних паперів № ЮЛ-36/2011/ЦП-1 від 25.02.2011 та Договором застави цінних паперів № ЮЛ-120/2010/ЦП-1 від 29.10.2010 року, що явно свідчить про відсутність законної мети у здійсненні банком кредитної операції, її завідому збитковість та отримання в забезпечення цінних паперів сумнівної компанії-емітента, що дозволяє зробити висновок про свідомий характер заподіяної банку та його кредиторам шкоди, керівництвом (в даному випадку членами кредитного комітету) цього банку.

У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідачів заподіяну ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» та його кредиторам шкоду в розмірі 22974834,52 (двадцять два мільйони дев`ятсот сімдесят чотири тисячі вісімсот тридцять чотири) грн. 52 коп. в солідарному порядку на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, судові витрати покласти на відповідачів.

Також, в позовній заяві позивач просить залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ЄВРОБАНК» (01032, м. Київ, вул. Тараса Шевченка, буд. 35; ідентифікаційний код: 33305163), оскільки на думку позивач рішення суду у даній справі буде стосуватися прав та обов`язків даної особи як неплатоспроможного банку, а саме дає можливість останньому розраховувати на одержання додаткових благ/активів (грошових коштів), отриманих за результатами розгляду даної справи та в подальшому сприятиме проведенню повного розрахунку та задоволенню вимог усіх кредиторів банку, відповідно до черговості, визначеній статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до частини 6 статті 176 Господарського процесуального кодексу України, разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Так, на виконання вимог даної норми судом 23.01.2020 було зроблено запити щодо встановлення місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

31.01.2020 до суду від відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області та 06.02.2020 від Солом`янської районної в місті державної адміністрації надійшла відповідь на запит про місце проживання ОСОБА_1 . Згідно наданої інформації останній проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

До суду 31.01.2020 від відповідача-5 надійшла заява про повернення позовної заяви, в якій останній посилається на порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, оскільки вимоги ґрунтуються на різних кредитних договорах та інших правочинах.

03.02.2020 від Оболонської районної в місті державної адміністрації надійшла інформація щодо місця проживання ОСОБА_3 ( АДРЕСА_6 ), 04.02.2020 від Печерської районної в місті державної адміністрації надійшла відповідь на запит про місце проживання ОСОБА_4 ( АДРЕСА_7 ).

10.02.2020 від Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради надійшов лист № 51с/01-07 від 04.02.2020 в якому повідомлялося, що розпорядником інформації щодо реєстрації місця проживання фізичних осіб є Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області, у зв`язку з чим Суд 27.02.2020 здійснив запит про встановлення місця проживання ОСОБА_2 до даного органу.

10.02.2020 від Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надійшла відповідь на запит, згідно з якої місцем проживання ОСОБА_5 є: АДРЕСА_5 .

14.04.2020 Суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху, встановив позивачеві строк на усунення недоліків - 5 днів з дня отримання ухвали. Суд зазначив, що позивачу необхідно вказати про наявність у позивача або іншої особи оригіналів доказів, копії яких додано до позовної заяви; надати докази сплати судового збору; обґрунтування наявності підстав для об`єднання позовних вимог.

На виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від позивача 29.04.2020 надійшла заява про усунення недоліків.

Розглянувши подану заяву, Суд зазначає, що позивач подав оригінал платіжного доручення про сплату судового збору за подання позовної заяви в належному розмірі та вказав у кого знаходяться оригінали доказів, копії яких подано до позовної заяви.

Щодо обґрунтування необхідності та можливості об`єднання позовних вимог суд зазначає, що відповідно до пункту 2 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 Господарського процесуального кодексу України).

З даної норми випливає, що об`єднання позовних вимог можливе за умови дотримання положень статті 173 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 173 ГПК в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Таким чином, зазначеними нормами процесуального права передбачено право позивача пред`явити позов до кількох відповідачів, об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який одночасно є способом захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Отже, позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Однорідними можуть вважатися позовні заяви, пов`язані однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим самим позивачем до одного і того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного і того самого відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Згідно з пунктом 2 частини 5 статті 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

За замістом частини 1 статті 173 ГПК України порушення правил об`єднання позовних вимог має місце у випадках, якщо заявлені в одній позовній заяві вимоги (1) не пов`язані підставою виникнення або поданими доказами (не є однорідними); (2) не співвідносяться між собою як основна та похідна.

Крім того, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які можуть і відповідати критеріям, наведеним у частині 1 статті 173 ГПК України, проте підпадають під заборони, прямо визначені в частинах 4, 5 вказаної статті.

Саме встановлення господарським судом наведених вище обставин, які свідчать про порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, є підставою для повернення позовної заяви з посиланням на пункт 2 частини 5 статті 174 ГПК України.

Аналіз пункту 2 частини 5 статті 174 ГПК України у системному зв`язку з приписами статті 173 цього Кодексу свідчить про те, що у разі порушення правил об`єднання позовних вимог суд з метою виконання завдання господарського судочинства може не повертати позовну заяву, а за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою самостійно роз`єднати позовні вимоги за правилами частини 6 статті 173 ГПК України та розглянути кожну з заявлених вимог окремо.

Отже, приписи частини 6 статті 173 ГПК України суд, з урахуванням конкретних обставин, має право застосувати як у разі дотримання правил об`єднання позовних вимог, так і у випадку їх порушення. Проте вчинення відповідної процесуальної дії є дискрецією господарського суду, яка застосовується (або не застосовується) ним за власним переконанням та з урахуванням конкретних обставин справи.

Так, позивачем об`єднано в одній позовній заяві вимоги до п`яти відповідачів-фізичних осіб ( які входили до органів керівництва банку) щодо стягнення збитків з органів керівництва банку, які нанесені видачею кредитних коштів різним позичальникам за трьома кредитними договорами: 1) № ЮЛ-36/2011-К від 25.02.2011, 2) № ЮЛ- 62/2010-К від 02.07.2010 3) №ЮЛ-120/2010-К від 29.10.2010 року, на забезпечення виконання яких було укладено Договір застави цінних паперів № ЮЛ-62/2011/ЦП-1 від 02.07.2010, Договір застави цінних паперів № ЮЛ-36/2010/ЦП-1 від 25.02.2011 та Договір застави цінних паперів № ЮЛ-120/2010/ЦП-1 від 29.10.2010 року.

Суд погоджується, що позивачем правильно визначено, що предметом доказування у даній справі є оцінка актів органів управління суб`єкта господарювання (кредитного комітету Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ЄВРОБАНК»), їх посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності щодо прийняття рішення про видачу кредитних коштів по цим договорам.

При цьому, Суд звертає увагу позивача, що по кожному кредитному договору приймалося окреме рішення, а отже фактичні обставини, що підставою позовних вимог у даній справі є окремі три акти посадових осіб, членів кредитного комітету Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ЄВРОБАНК», прийняті в результаті здійснення операцій з кредитування суб`єктів господарювання, а саме рішення, оформлені протоколами № 167, 137, 507 про укладення трьох різних договорів кредиту з різними позичальниками.

Так, 1) рішення кредитного комітету, оформлене протоколом № 167 про укладення Кредитного договору № ЮЛ-36/2011-К від 25.02.2011 та Договору застави цінних паперів № ЮЛ-36/2011/ЦП-1 від 25.02.2011, 2) рішення кредитного комітету, оформлене протоколом № 137 про укладення Кредитного договору № ЮЛ- 62/2010-К від 02.07.2010 та Договору застави цінних паперів № ЮЛ-62/2010/ЦП-1 від 02.07.2010, а також 3) рішення кредитного комітету, оформлене протоколом № 507 про укладення Кредитного договору № ЮЛ-120/2010-К від 29.10.2010 та Договору застави цінних паперів № ЮЛ-120/2011/ЦП-1 від 29.10.2010 є трьома окремими юридичними обставинами, тобто трьома різними підставами позову.

Разом з тим, суд не заперечує право позивача подати позов одночасно до кількох відповідачів (в даному випадку п`яти), які приймали колегіальні рішення у складі кредитного комітету про надання кредитних коштів, проте вважає, що вимога про стягнення збитків з відповідачів у розмірі 22974824, 52 грн., оскільки ці збитки виникли з різних правових підстав, тобто з різних рішень про надання кредиту.

При цьому, такі збитки, які виникли на думку позивача з деліктних зобов`язань, в зв`язку з неправомірними рішеннями відповідачів у складі колегіального органу, потребують доказування, а отже підлягає встановленню розмір таких збитків.

З огляду на необхідність встановлення розміру таких збитків для вирішення справи по суті щодо оцінки неправомірності (за твердженням позивача) дій відповідачів (неправомірності трьох прийнятих рішень), так і наявності збитків банку та їх розміру необхідно буде досліджувати різні докази, зокрема три різні кредитні договори щодо надання кредитних коштів, а також укладання забезпечувальних договорів по кожному кредитному договору (зокрема, встановити чи дійсно при прийнятті неправомірного (за твердженням позивача) рішення не було проведено аналізу ліквідності предмета застави, оцінки предмета застави тощо), потребує окремого дослідження як змісту кредитного договору, так і договору забезпечення, так і обставин їх виконання.

Кожна кредитна операція є самостійним правовідношенням, що є підставою для виникнення у сторін цього правовідношення цивільних прав і обов`язків. У випадку наявності порушень, які були допущені як під час укладення відповідного кредитного договору, так і при його виконанні, утворюють окремий склад цивільно-правового прововідношення, що характеризуються самостійними цивільно-правовими наслідками. Встановлення обставин вчинення кожної з цих операцій засвідчується доказами, які не є пов`язаними між собою (різні кредитні договори, договори забезпечення тощо).

Отже, вимоги про стягнення шкоди у конкретно визначеному позивачем за кожним окремим кредитним договором розмірі є самостійними вимогами, які не пов`язані ні підставами виникнення, ні поданими доказам та не є основними і похідними одна від одної, оскільки від задоволення одних не залежить задоволення інших.

Критерії пов`язаності позичальників між собою та схожості переважної більшості забезпечень цих кредитів, що наводить позивач в обґрунтування об`єднання вимог в одному позові, не є достатніми для застосування правил об`єднання позовів у розумінні статті 173 Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 15.02.2019 у справі № 910/11811/18.

Об`єднання позовних вимог може мати негативні наслідки. Сумісний розгляд декількох вимог, навіть тісно пов`язаних і однорідних, розширює предмет доказування у справі, збільшує коло учасників процесу, ускладнює розгляд та вирішення справи. Об`єднання позовів є правом, а не обов`язком суду.

Під час розгляду справи суд повинен буде надати оцінку умовам кожного з укладених кредитних договорів, встановити обставини дотримання, виконання/невиконання сторонами умов цих договорів, мети та обставин їх укладення, а також правильність заявлених до стягнення сум. Зазначене свідчить про те, що по кожному з договорів та по кожному окремому епізоду, щодо яких, як зазначає позивач, конкретним колом відповідачів було нанесено шкоду банку в різних розмірах, суду необхідно проводити окрему процесуальну процедуру з визначенням та дослідженням різного кола доказів, пов`язаних зі встановленням обставин, на які посилається позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, що також суттєво утруднить вирішення спору в межах однієї справи.

Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25.07.2019 у справі № 916/2733/18 (пункт 6 постанови).

Крім того, суд зазначає, що 27.11.2019 року було винесено постанову Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/7186/19, якою залишено без змін ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 року за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі порушення правил об`єднання позовних вимог (на момент винесення ухвали справа перебуває на розгляді касаційного суду).

Отже, суд зазначає, що на сьогодні існує однакова судова практика щодо неможливості об`єднання позовних вимог про відшкодування шкоди, нанесеної пов`язаними особами банку, яка виникла на підставі різних управлінських рішень (зокрема, рішень органів керівництва банку про видачу кредитів за різними правочинами), а тому приходить до висновку, що позивачем поєднано вимоги про стягнення збитків, завданих трьома різними неправомірними (на думку позивача) рішеннями відповідачів.

Кожна вимоги про стягнення збитків, завданих неправомірним (за твердженням позивача) рішенням відповідачів, є окремим деліктним зобов`язанням, яке виникає з різних підстав та не може доводитися пов`язаними доказами. При цьому, поєднання всієї суми збитків, які виникли з різних підстав, в одну вимогу, не свідчить про те, що позивачем заявлено єдину позовну вимогу, як зазначено ним в заяві про усунення недоліків позовної заяви. За переконанням суду, в поданій 29.04.2020 року заяві про усунення недоліків позивач не навів обставин, які свідчать про можливість об`єднання ним вимог, а отже, не усунув недоліки позовної заяви.

За таких обставин, заявлені позивачем вимоги не можуть бути об`єднані в одне провадження, оскільки таке об`єднання порушує правила, встановлені ч. 1 ст. 173 ГПК України.

З огляду на вищезазначене Суд повертає позовну заяву без розгляду на підставі пункту 2 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до частини 8 статті 174 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

На підставі викладеного та керуючись статтями 173, п. 2 ч. 5 ст. 174, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні матеріали повернути Фонду гарантування вкладів фізичних осіб без розгляду.

2. Згідно частини 2 статті 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею - 14.05.2020 та може бути оскаржена у порядку, встановленому статті 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Г.П.Бондаренко