ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" травня 2020 р. Справа № 924/240/20

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Яроцького А.М., при секретарі судового засідання Адамчук І.П., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Украгрозапчастина"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Шепетівський цукор"

про стягнення 121 121,70 грн., з яких 83844,44 грн. основний борг, 6090,23 грн. проценти за користування чужими коштами, 5399,60 грн. пеня, 25153,33 грн. штраф, 634,14 грн. 3% річних

Представники сторін: не з`явились

Процесуальні дії по справі.

10.03.2020р. на адресу суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Украгрозапчастина" до товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Шепетівський цукор" про стягнення 121 121,70 грн., з яких 83844,44 грн. основний борг, 6090,23 грн. проценти за користування чужими коштами, 5399,60 грн. пеня, 25153,33 грн. штраф, 634,14 грн. 3% річних заявлених на підставі договору купівлі-продажу №М1-0065 від 11.01.2019р.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2020 року вказану позовну заяву передано для розгляду судді Яроцькому А.М.

Ухвалою суду від 16.03.2020р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі для розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07 квітня 2020р.

Ухвалою суду від 07.04.2020р. підготовче засідання відкладено на 30 квітня 2020 р.

Ухвалою суду від 30.04.2020р. закрито підготовче провадження та призначено справу №924/240/20 до судового розгляду по суті у загальному позовному провадженні на 19.05.2020 р.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення 121 121,70 грн., з яких 83844,44 грн. основний борг, 6090,23 грн. проценти за користування чужими коштами, 5399,60 грн. пеня, 25153,33 грн. штраф, 634,14 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на виконання умов договору купівлі-продажу №М1-0065 від 11.01.2019р. позивачем поставлено відповідачу окремими партіями товар згідно видаткових накладних на загальну суму 85268,00 грн. Натомість відповідач в порушення умов договору оплатив лише часткову вартість товару на суму 1423,56 грн. У зв`язку з простроченням сплати відповідачем платежів, на підставі п.п. 2.4, 6.1, 6.2 договору позивач нарахував до стягнення проценти за користування чужими коштами, пеню, штраф та 3% річних.

Представник позивача в судове засідання 19.05.2020р. не з`явився, однак судом враховується подана останнім 15.05.2020р. заява про розгляд справи №924/240/20 по суті за наявними матеріалами справи без участі позивача.

В судове засідання відповідач не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується надісланням ухвали суду від 30.04.2020р. за адресою місцезнаходження останнього визначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

В свою чергу, до судового засідання 19.05.2020р. будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи по суті на іншу дату та позицій щодо наявності невирішених питань, які унеможливлюють вирішення судом справи не надходило.

Будь-які не розглянуті судом клопотання, подані учасниками процесу в межах розгляду справи, в матеріалах справи №924/240/20 відсутні.

Беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, норми ч. ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника, враховуючи той факт, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, подане позивачем клопотання про розгляд справи без його участі та те, що у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, спір належить вирішити у відсутності представників сторін за матеріалами справи.

Обставини, які є предметом доказування у справі, та докази, якими сторони підтверджують або спростовують їх наявність.

11.01.2019р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Украгрозапчастина" (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Шепетівський цукор" (покупець) укладено договір купівлі-продажу №М1-0065, за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупця обладнання, запасні частини, витратні матеріали та аксесуари (надалі товар) окремими партіями, за найменуванням, у кількості, комплектності, асортименті та по ціні продавця, які вказуються у видаткових накладних, що є невід`ємною частиною цього договору, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити певну суму кожної окремо партії товару в порядку, визначеному цим договором.

Ціна одиниці товару та повна ціна кожної окремої партії товару визначається сторонами в видаткових накладних на партії товару (п. 2.1 договору).

За змістом п. 2.2.1 договору покупець протягом 3 банківських днів з моменту підписання рахунку-фактури продавцем, зобов`язується сплачувати повну ціну кожної окремої партії товару шляхом перерахування на поточний рахунок продавця грошових коштів або внесення готівки до каси продавця.

Покупець протягом 14 календарних днів з моменту фактичного отримання кожної окремої партії товару за рахунок ліміту відпуску товару на умовах відстрочення платежу, зобов`язується перераховувати на поточний рахунок продавця грошові кошти в оплату повної ціни кожної окремої партії товару (п. 2.2.5 договору).

У відповідності до п. 2.4 договору, у разі несплати покупцем повної ціни кожної окремої партії товару в розмірі та в строк, передбачений пп. 2.2.5 цього договору, на користь продавця підлягають нарахуванню та сплаті покупцем проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 25 % річних від вартості повної ціни кожної окремої партії товару, починаючи від дня передачі партії товару до дня її фактичної оплати. Сторони домовились, що проценти за користування чужими грошовими коштами, передбачені даним пунктом договору не являється неустойкою (штрафом, пенею).

Згідно з п. 6.1 договору, за порушення строку оплати остаточної частини повної ціни кожної окремої партії товару, передбаченого п. 2.2.5. цього договору, покупець сплачує на користь продавця, окрім відшкодування остаточної частини повної ціни кожної окремої партії товару, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Нарахування пені за цим договором здійснюється до дня остаточного зарахування грошових коштів на поточний рахунок продавця або внесення готівки до каси продавця.

Відповідно до п. 6.2 договору, за прострочення покупцем понад 30 (тридцять) днів оплати остаточної частини повної ціни кожної окремої партії товару за цим договором, на користь продавця додатково стягується штраф у розмірі 30% (тридцяти) відсотків від простроченої частини повної ціни партії товару.

За змістом п. 6.7 договору, позовна давність в 10 (десять) років застосовується до всіх вимог стосовно виконання зобов`язань за цим договором, в т.ч. про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання ними своїх зобов`язань (п. 11.1 договору).

Договір купівлі-продажу №М1-0065 від 11.01.2019р. підписано та скріплено відтисками печаток сторін.

На виконання умов вищевказаного договору позивач поставив, а уповноважена особа відповідача (згідно довіреності №324 від 01.11.2019р.) прийняла товар на загальну суму 85 268,00 грн., що підтверджується видатковими накладними №М1-00001269 від 05.11.2019р. на суму 7668,00 грн., №М1-00001307 від 15.11.2019р. на суму 2800,00 грн., №М1-00001321 від 18.11.2019р. на суму 9090,00 грн., №М1-00001334 від 21.11.2019р. на суму 20460,00 грн., №М1-00001337 від 21.11.2019р. на суму 2100,00 грн., №М1-00001341 від 22.11.2019р. на суму 15300,00 грн., №М1-00001343 від 22.11.2019р. на суму 25300,00 грн., №М1-00001369 від 27.11.2019р. на суму 2550,00 грн.

Згідно банківської виписки по рахунку ТОВ «Украгрозапчастина» від 08.11.2019р. відповідачем сплачено 25859,22 грн., які за змістом листа №19/02 від 19.02.2020р. ТОВ «Торговий Дім «Шепетівський цукор» просило зарахувати за поставлений товар по видаткових накладних, заборгованість по яких не є предметом спору, та частково по рахунку №М1-00002104 від 05.11.2019р. у сумі 1423,56 грн.

Позивач стверджує, що відповідач розрахувався за отриманий товар частково на суму 1423,56 грн.

У зв`язку з тим, що відповідач в порушення умов договору купівлі-продажу №М1-0065 від 11.01.2019р. оплатив за отриманий товар частково та з простроченням платежів, позивач просить суд стягнути окрім 83844,44 грн. основного боргу, нараховані 6090,23 грн. - 25% за користування чужими коштами загалом за період з 05.11.2019р. по 04.03.2020р., 25153,33 грн. - 30% штрафу, 5399,60 грн. пені та 634,14 грн. 3% річних за період з 19.11.2019р. по 04.03.2020р.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 2 ст.175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи, 11.01.2019р. сторонами укладено договір купівлі-продажу №М1-0065, за умовами якого ТОВ «Украгрозапчастина» зобов`язався передати у власність ТОВ "Торговий Дім "Шепетівський цукор" товар окремими партіями, за найменуванням, у кількості, комплектності, асортименті та по ціні продавця, які вказуються у видаткових накладних, що є невід`ємною частиною цього договору, а ТОВ "Торговий Дім "Шепетівський цукор" зобов`язався прийняти товар і оплатити певну суму кожної окремо партії товару в порядку, визначеному цим договором.

За змістом ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На виконання умов вищевказаного договору купівлі-продажу №М1-0065 від 11.01.2019р. позивачем поставлено, а уповноваженою особою відповідача на підставі довіреності прийнято товар на загальну суму 85268,00 грн., що підтверджується видатковими накладними доданими до матеріалів справи.

У ст. 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом п. 2.2.1 договору покупець протягом 3 банківських днів з моменту підписання рахунку-фактури продавцем, зобов`язується сплачувати повну ціну кожної окремої партії товару шляхом перерахування на поточний рахунок продавця грошових коштів або внесення готівки до каси продавця.

Покупець протягом 14 календарних днів з моменту фактичного отримання кожної окремої партії товару за рахунок ліміту відпуску товару на умовах відстрочення платежу, зобов`язується перераховувати на поточний рахунок продавця грошові кошти в оплату повної ціни кожної окремої партії товару (п. 2.2.5 договору).

Встановлений договором обов`язок щодо оплати за одержаний товар відповідач виконав з порушенням визначених у останньому строків для оплати та частково сплатив кошти в сумі 1423,56 грн., внаслідок чого утворився борг в розмірі 83844,44 грн.

Докази добровільного погашення відповідачем заборгованості у розмірі 83844,44 грн. в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, з огляду на доведеність порушення відповідачем зобов`язання з повної оплати товару за договором купівлі-продажу №М1-0065 від 11.01.2019р., відсутність в матеріалах справи доказів сплати відповідачем 83844,44 грн., суд вважає заявлені позовні вимоги про стягнення 83844,44 грн. основного боргу правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на прострочення відповідачем грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу №М1-0065 від 11.01.2019р., позивач просить стягнути нараховані на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України та п.п. 2.4, 6.1, 6.2 договору 6090,23 грн. - 25% річних за користування чужими коштами загалом за період з 05.11.2019р. по 04.03.2020р., 25153,33 грн. - 30% штрафу, 5399,60 грн. пені та 634,14 грн. 3% річних за період з 19.11.2019р. по 04.03.2020р.

Відповідно до положень статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Частиною третьою цієї ж статті встановлено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Стаття 536 ЦК України передбачає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частина друга статті 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п. 2.2.5 договору передбачено, що покупець протягом 14 календарних днів з моменту фактичного отримання кожної окремої партії товару за рахунок ліміту відпуску товару на умовах відстрочення платежу, зобов`язується перераховувати на поточний рахунок продавця грошові кошти в оплату повної ціни кожної окремої партії товару (п. 2.2.5 договору).

Окремо враховується, що в договорі №М1-0065 від 11.01.2019р. сторони визначили, що у разі несплати відповідачем повної ціни кожної окремої партії товару в розмірі та в строк, передбачений п. 2.2.5 цього договору, на користь позивача підлягають нарахуванню та сплаті покупцем проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 25% річних від вартості повної ціни кожної окремої партії товару, починаючи від дня передачі партії товару до дня її фактичної оплати (п. 2.4 договору), що не суперечить ст. 625 ЦК України.

З аналізу змісту узгодженого між сторонами п. 2.2.5 договору, суд вважає за можливе застосувати норми ст. 694 ЦК України, за змістом яких договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов`язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

Зазначена норма права є спеціальною і поширює свою дію лише на правовідносини, пов`язані з купівлею-продажем товару, або на правовідносини, до яких згідно з чинним законодавством застосовуються положення про купівлю-продаж.

Враховуючи, що нарахування позивачем до стягнення з відповідача процентів за користування грошовими коштами узгоджується з нормами чинного законодавства України, а можливість їх нарахування встановлена договором, вимога про стягнення процентів за користування грошовими коштами є правомірною та обґрунтовано.

Окремо судом враховується, що з метою однакового і правильного розгляду господарськими судами справ зі спорів, пов`язаних із застосуванням законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань у постанові Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013р. №14 у п. 6.2 роз`яснено, що підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.

Зазначена позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у подібних правовідносинах.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що передбачення сторонами у договорі сплати процентів за користування чужими коштами не позбавляє права позивача вимагати на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України сплати 3% річних за прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання.

Провівши перерахунок заявленої до стягнення 25% річних за користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначено сторонами у спірному договорі, та 3% річних, судом встановлено, що останні нараховані поза межами максимально можливого розміру за заявлений період, а тому вимога про стягнення 6090,23 грн. - 25% річних за користування чужими коштами та 634,14 грн. 3% річних підлягає задоволенню частково та стягненню з відповідача 6080,19 грн. за користування чужими коштами та 634,14 грн. 3% річних. У решті вимог про стягнення 25% річних за користування чужими коштами та 3% річних належить відмовити.

Виходячи зі змісту ст. ст. 546, 548, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Водночас, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У разі порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом враховується, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17, від 02.04.2019 у справі №917/194/18).

Згідно п. 6.1. договору, за порушення строку оплати остаточної частини повної ціни кожної окремої партії товару, передбаченого п. 2.2.5. цього договору, покупець сплачує на користь продавця, окрім відшкодування остаточної частини повної ціни кожної окремої партії товару, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Нарахування пені за цим договором здійснюється до дня остаточного зарахування грошових коштів на поточний рахунок продавця або внесення готівки до каси продавця.

Відповідно п. 6.2. договору, за прострочення покупцем понад 30 (тридцять) днів оплати остаточної частини повної ціни кожної окремої партії товару за цим договором, на користь продавця додатково стягується штраф у розмірі 30% (тридцяти) відсотків від простроченої частини повної ціни партії товару.

При перерахунку заявлених до стягнення пені та штрафу, суд дійшов до висновку, що штраф позивачем обраховано в межах максимального розміру, а пеня поза межами максимального розміру за заявлений період, тому вимога про стягнення 25153,33 грн. - 30% штрафу обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі, а вимога про сплату пені - частковому задоволенню на суму 5392,02 грн. У стягненні 7,58 грн. пені належить відмовити.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України).

Беручи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, суд вважає за належне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 83844,44 грн. основного боргу, 6080,19 грн. процентів за користування чужими коштами, 5392,02 грн. пені, 25153,33 грн. штрафу, 633,15 грн. 3% річних. У задоволенні решти позовних вимог належить відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Украгрозапчастина" до товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Шепетівський цукор" про стягнення 121 121,70 грн., з яких 83844,44 грн. основний борг, 6090,23 грн. проценти за користування чужими коштами, 5399,60 грн. пеня, 25153,33 грн. штраф, 634,14 грн. 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Шепетівський цукор" (30440, Хмельницька обл., Шепетівський район, с. Мокіївці, вул. Овчарука, буд. 36, ідентифікаційний код 36681090) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Украгрозапчастина" (61124, м. Харків, вул. Матросова, 1-А, ідентифікаційний код 25188223) 83844,44 грн. основного боргу, 6080,19 грн. процентів за користування чужими коштами, 5392,02 грн. пені, 25153,33 грн. штрафу, 633,15 грн. 3% річних, 2101,58 грн. витрат по сплаті судового збору.

Після набрання рішенням законної сили, видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину (ч. 4 розділу Х ГПК України).

Апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України, з урахуванням ч. 4 Розділу X "Прикінцеві положення" та пп. 17.5 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 20.05.2020р.

Суддя А.М. Яроцький

Віддрук. 3 прим. (надіслати всім рекомендованим з повідомленням):

1 - до справи,

2 - позивачу - 61124, м. Харків, вул. Матросова, 1-А;

3 - відповідачу - 30440, Хмельницька обл., Шепетівський район, с. Мокіївці, вул. Овчарука, буд. 36. .