РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.04.2020Справа № 910/18555/19

Господарський суд міста Києва у складі:

судді - Бондаренко Г. П.,

за участю секретаря - Лебович А. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали господарської справи

За позовом Приватного акціонерного товариства "Домобудівельний комбінат № 1" (03057, вул. Металістів, 11 А, м. Київ)

до Київської міської ради (01044, вул. Хрещатик , 36, Київ 44)

За участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Головного управління ДПС у м. Києві

про стягнення 240 682,66 грн

За участі представників сторін:

Від позивача: Чаплян С. Є. (ордер серія АІ № 1017142 від 19.12.2019);

Від відповідача: Ільчик М. О. (посвідчення № 602; розпорядження № 724 від 26.07.2016; довіреність № 225-КМГ-1516 від 10.03.2020);

Від третьої особи: не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Домобудівельний комбінат № 1" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради (далі - відповідач) про стягнення збитків у сумі 240 682,66 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договору оренди земельної ділянки від 26.07.2004 в частині припинення договору; Київська міська рада своїми діями штучно продовжувала дію вказаного договору, змушуючи орендаря сплачувати орендну плату за земельну ділянку у м. Києві, узвіз Гецена, 32, якою орендар, фактично не користувався. Внаслідок невизнання відповідачем права позивача і штучного зволікання з розірванням договору позивачем втрачено майно (грошові кошти) на загальну суму 240 682, 66 грн., сплачених як орендна плата за користування земельною ділянкою.

Втрата зазначених активів призвела до зменшення власних коштів підприємства, але при цьому не призвела і не могла призвести до одержання будь-яких економічних вигод, оскільки Приватне акціонерне товариство "Домобудівельний комбінат № 1" сплачувало за земельну ділянку, якою на той момент вже не користувалося. Нанесення збитків цілком і повністю зумовлено діями відповідача, при цьому позивач не мав можливості цих збитків уникнути, оскільки сплата зазначених коштів у розмірі 240 682, 66 грн за наявності не припиненого договору оренди земельної ділянки є обов`язковою відповідно до чинного законодавства.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2019 залишено позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Домобудівельний комбінат №1" без руху, встановлено позивачеві строк на усунення недоліків позовної заяви протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали шляхом подання до суду оригіналу ордеру серії АІ № 1017142 від 19.12.2019 на надання правничої (правової) допомоги; платіжного документу, який підтверджує факт сплати судового збору у належному розмірі; заяви із зазначенням обґрунтування залучення до участі у справі третьої особи; платіжного доручення №1 від 14.04.2019, платіжного доручення № 2 від 14.04.2019, платіжного доручення № 26 від 28.07.2019.

08.01.2020 від позивача надійшло клопотання на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, якою останній усунув недоліки, встановлені даною ухвалою суду. Позивач також просив продовжити Приватному акціонерному товариству "Домобудівельний комбінат №1" встановлений ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.12.2019 процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви, враховуючи особливий режим роботи банків в період новорічних свят, позивач не мав можливості своєчасно одержати засвідчені банківською установою екземпляри зазначених платіжних доручень та перевірити надходження судового збору до Державної казначейської служби України.

14.01.2020 суд задовольнив клопотання Приватного акціонерного товариства "Домобудівельний комбінат № 1" про продовження встановленого процесуального строку для усунення недоліків позовної заяви, прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи № 910/18555/19 ухвалив здійснювати у порядку загального позовного провадження, залучив до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Головне управління ДПС у м. Києві та призначив підготовче засідання у справі № 910/18555/19 на 04.02.2020, про що постановив відповідну ухвалу.

28.01.2020 через відділ канцелярії суду від відповідача надійшов відзив, в якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні 04.02.2020 суд на місці ухвалив продовжити строк підготовчого засідання на 30 днів та оголосив перерву в підготовчому судовому засіданні до 17.03.2020.

17.02.2020 через відділ канцелярії суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечував доводи відповідача, викладені у відзиві.

В судовому засіданні 17.03.2020 суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 07.04.2020, про що зазначено в протоколі судового засідання.

В судовому засіданні 07.04.2020 суд на місці ухвалив відкласти судове засідання по суті справи на 28.04.2020.

21.04.2020 через відділ канцелярії суду від позивача надійшли додаткові пояснення.

В судове засідання 28.04.2020 не прибула третя особа, яка про причини неявки суд не повідомила, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, докази чого наявні в матеріали справи (ухвала суду від 07.04.2020 року про відкладення судового засідання на 28.04.20 року отримано третьою особою у справі 17.04.2020, про що свідчить наявне в справі повідомлення про вручення).

Позивач та відповідач в судове засідання 28.04.2020 прибули та надали суду усні пояснення по суті позовних вимог, в яких позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, а відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив.

В судовому засіданні 28.04.2020 року було досліджено наявні у справі докази та заслухано дебати сторін, а також оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Заслухавши вступне слово позивача та відповідача, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог та відповідач як на підставу своїх заперечень, та дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, Суд

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 26.07.2004 між Закритим акціонерним товариством «Домобудівельний комбінат № 1» (найменування якого було у відповідності до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» змінено на Приватне акціонерне товариство «Домобудівельний комбінат № 1»), як орендарем, та Київською міською радою, як орендодавцем, було укладено договір оренди земельної ділянки (далі за текстом - договір), предметом якого є оренда земельної ділянки з наступними характеристиками:

- місце розташування - узвіз Гецена, 32, у Шевченківському районі м. Києва;

- розмір - 1,7951 га;

- цільове призначення - для будівництва комплексу житлових будинків з вбудованими приміщеннями;

- кадастровий номер :91:005:0019.

Згідно з п. 3.1. договору його укладено на 5 років.

В п. 4.5. договору сторонами було погоджено, що орендна плата вноситься орендарем за базовий податковий (звітній) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом тридцяти календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця на рахунок 0011, КЕКД 13050200 в УДК у м. Києві, МФО 820019. Одержувач ФУ у Шевченківському р-ні м. Києва, ідентифікаційний код 26077968. Питання сплати податку на додану вартість та інших податкових платежів, що пов`язані з виконанням договору, вирішуються орендарем в установленому законодавством України порядку.

Відповідно до п. 11.1. договору, всі зміни та/або доповнення до договору вносяться за згодою сторін. Згодою або запереченням орендодавця на зміни та/або доповнення до договору, є його рішення, прийняте в установленому законодавством порядку.

Договір оренди, згідно п. 11.3., припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено, викупу земельної ділянки для суспільних потреб, поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря, ліквідації юридичної особи - орендаря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 11.4. договору договір може бути розірваний:

- за взаємною згодою сторін;

- за рішенням суду, в порядку, встановленому законом;

- в односторонньому порядку за ініціативи орендодавця, із звільненням орендодавця від відповідальності, згідно з Господарським кодексом України, в разі коли орендар використовує земельну ділянку способами, які суперечать екологічним вимогам, не за цільовим призначенням, систематично не сплачує орендну плату (протягом двох місяців поспіль), порушення строків завершення забудови земельної ділянки, встановлених п. 8.4. договору, здійснення без згоди орендодавця передачі або відчуження права користування земельною ділянкою третім особам.

Розірвання цього договору не потребує укладення додаткової угоди. Договір вважається розірваним з моменту прийняття орендодавцем відповідного рішення, якщо інше не встановлено рішенням (п. 11.6 договору).

Рішенням Київської міської ради від 23.09.2014 р. № 252/252 зазначений договір поновлено на 5 років.

На земельній ділянці по узвозу Герцена, 32, було збудовано два житлові будинки: будинок № 1 та будинок № 2 у складі окремих житлових секцій, які були прийняті в експлуатацію 26.09.2016 та 31.03.2017 відповідно. Прийняття зазначених будинків в експлуатацію підтверджується копіями сертифікатів про відповідність закінченого будівництвом об`єкта серія ІУ № 01 щодо житлового будинку № 1 у комплексі житлових будинків на узвозі Герцена, 32, серія ІУ № 10 щодо житлового будинку № 2 у комплексі житлових будинків на узвозі Герцена, 32, серія ІУ № 10 щодо житлового будинку № 2, секція 1, у комплексі житлових будинків на узвозі Герцена, 32, серія ІУ № 49 щодо житлового будинку № 2, секція 2, у комплексі житлових будинків на узвозі Герцена, 32, серія ІУ № 09 щодо житлового будинку № 2, секція 3, у комплексі житлових будинків на узвозі Герцена, 32, серія ІУ № 39 щодо житлового будинку № 2, секція 4, у комплексі житлових будинків на узвозі Герцена, 32, серія ІУ № 47 щодо житлового будинку № 2, секція 5, у комплексі житлових будинків на узвозі Герцена, 32.

Зазначеним житловим будинкам присвоєно поштові адреси: вул. Герцена, 35, та вул. Герцена, 35-А, у Шевченківському районі м. Києва.

Вказані житлові будинки прийняті в управління Товариством з обмеженою відповідальністю «Форвард Київ - Сервіс 04», що підтверджується відповідними актами прийняття-передачі об`єкта в управління.

Як стверджує позивач, після прийняття в експлуатацію зазначених вище будинків ПрАТ «Домобудівельний комбінат № 1» земельною ділянкою по узвозу Герцена, 32, у м. Києві не користувався, оскільки будівельні роботи на земельній ділянці були завершені, будинки прийняті до експлуатації і передані на баланс експлуатуючої організації, жодних інших будівельних робіт на вказаній ділянці ПрАТ « ДБК-1» не провадило і експлуатацію будинку не здійснювало.

18.03.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про припинення договору оренди землі та повернення земельної ділянки, в якій просив:

1) припинити дію договору оренди земельної ділянки, укладеного між Київською міською радою та Закритим акціонерним товариством «Домобудівельний комбінат № 1» (назву змінено на Приватне акціонерне товариство «Домобудівельний комбінат № 1») 26.07.2004, поновленого рішенням Київської міської ради від 23.09.2014 № 252/252.

2) прийняти від Приватного акціонерного товариства «Домобудівельний комбінат № 1» за актом приймання - передачі земельну ділянку на узвозі Герцена, 32, у Шевченківському районі м. Києва, площею 1,7951 га, кадастровий номер :91:005:0019. До заяви додавалися підписані Позивачем акти приймання-передачі вказаної земельної ділянки. Вказану заяву відповідач отримав 18.03.2019, докази чого наявні в матеріалах справи.

Відповідач зазначену заяву залишив без розгляду, про результати розгляду не повідомив, доказів іншого матеріали справи не містять.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 у справі № 910/4540/19 позов ПрАТ «Домобудівельний комбінат № 1» до Київської міської ради було задоволено, розірвано Договір оренди земельної ділянки від 26.07.2004, укладений між Київською міською радою та Приватним акціонерним товариством "Домобудівельний комбінат № 1", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З. та зареєстрований в реєстрі за № 752, зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 06.08.2004 за № 91-6-00314.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.09.2019 апеляційну скаргу Київської міської ради залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 27.11.2019 касаційну скаргу Київської міської ради залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва та постанову Північного апеляційного господарського суду залишено без змін.

На думку позивача, договір оренди мав бути припинений не пізніше 09.04.2019, (тобто в двадцятиденний строк після одержання пропозиції відповідачем про розірвання договору оренди), що встановлено ст. 188 ГК України, а отже за твердженням позивача орендна плата по договору за 2019 рік мала нараховуватися і сплачуватися за період з 01.01.2019 до 01.04.2019, отже, позивач не мав сплачувати орендну плату за договором за квітень, травень та червень 2019 року. Проте, позивач був змушений заплатити орендну плату за вказаний період у сумі 240 682, 66 грн (101 696, 90 + 101 696, 90 + 37 288, 86 = 240 682, 66), що підтверджується платіжними дорученнями № 1 від 14.06.2019, № 2 від 14.06.2019 та № 26 від 19.07.2019, копії яких наявні в матеріалах справи.

Позивач вважає, що внаслідок не визнання відповідачем його права на розірвання договору та зволікання з боку відповідача з розірванням договору позивачем було втрачено майно (грошові кошти) на загальну суму 240 682, 66 грн, чим завдано збитків позивачу на відповідну суму, стягнення яких є предметом позову у даній справі.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з тих підстав, що позивачем сплачено до місцевого бюджету саме орендну плату в межах строку дії договору, а не після його закінчення, що не може трактуватися як упущена вигода чи помилково сплачені кошти.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Договір укладений між сторонами за своєю правовою природою є договором оренди землі, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» внормовано, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Статтею 28 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав унаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі. Збитками вважаються:

фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права;

доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору.

Розмір фактичних витрат орендаря визначається на підставі документально підтверджених даних.

У разі дій орендаря, не передбачених договором оренди, що призвели до зміни стану земельної ділянки, витрати на їх здійснення орендодавцем не відшкодовуються.

Також відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Порушенням зобов`язання відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відшкодування збитків як санкція може бути застосована у всіх випадках порушення цивільно - правових зобов`язань, коли внаслідок такого порушення потерпіла сторона несе збитки. Причому цей захід застосовується незалежно від того, чи передбачений він конкретним законодавством, що регулює дане зобов`язання, або договором, оскільки відшкодування збитків є загальним правилом для всіх зобов`язань.

В цьому аспекті суд відхиляє посилання відповідача на положення ст. 1166, 1173 та 1174 Цивільного кодексу України, як такі що регулюють правовідносини сторін, оскільки між сторонами існували договірні зобов`язання, а зазначені норми врегульовують правовідносини, що виникають із заподіяння позадоговірної шкоди (коли зобов`язання відшкодувати шкоду, не пов`язану з невиконанням або неналежним виконанням договірних зобов`язань).

Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність всіх чотирьох умов відповідальності, а саме:

1) протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов`язання;

2) наявність збитків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов`язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб;

4) вина боржника.

Отже кредитор, вимагаючи відшкодування збитків, має довести три перші умови відповідальності, зокрема факт порушення боржником зобов`язання, розмір збитків, причинний зв`язок.

Щодо протиправності поведінки відповідача, позивач зазначає, що вона полягає в тому, що відповідач штучно продовжив дію договору, і змусив позивача сплачувати орендну плату за земельну ділянку, якою позивач, як орендар, фактично не користувався.

На думку позивача відповідач був зобов`язаний розглянути пропозицію позивача про розірвання договору протягом двадцяти днів - до 08.04.2019, з моменту отримання пропозиції, у відповідності до ст. 188 Господарського кодексу України, проте відповідач залишив пропозицію позивача без розгляду, чим порушив зазначені положення чинного законодавства та завдав позивачу збитків.

Також на думку позивача, факт порушення відповідачем його зобов`язань за договором підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 у справі № 910/4540/19, яке набрало законної сили 03.09.2019, та яким встановлені обставини припинення використання земельної ділянки позивачем.

Судом встановлено, що строк дії договору був визначений сторонами в п. 3.1. договору та становив 5 років, тобто враховуючи дату державної реєстрації договору - 06.08.2004, до 06.08.2009.

В подальшому рішенням Київської міської ради від 23.09.2014 № 252/252, якому передувало рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2014 у справі № 910/25619/13 за позовом Приватного акціонерного товариства "Домобудівельний комбінат № 1" до Київської міської ради про поновлення терміну дії договору оренди земельної ділянки, договір був поновлений на 5 років, тобто до 11.06.2019.

Додатковим доказом, в якому визначено строк дії договору оренди також є Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, в якому встановлено строк дії оренди по договору оренди земельної ділянки № 91-6-00314 від 06.08.2004 р. (з урахуванням додаткової угоди до договору, затвердженої рішенням Господарського суду міста Києва від 25.03.2014 у справі № 910/25619/13), копія витягу наявна на 31 арк. т. 1 матеріалів справи.

Відповідно до ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ст. 252 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

З позовом про розірвання договору Приватне акціонерне товариство "Домобудівельний комбінат № 1" звернулося до Господарського суду міста Києва в квітні 2019 року, рішення у справі № 910/4540/19 за позовом Приватного акціонерного товариства "Домобудівельний комбінат № 1" до Київської міської ради про розірвання договору оренди земельної ділянки було постановлено Господарським судом міста Києва - 03.06.2019 та набрало законної сили 03.09.2019 (залишення без змін рішення суду Постановою Північного апеляційного господарського суду у вказаній справі ).

Відповідно до ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України, якщо договір змінюється або розривається в судовому порядку, зобов`язання змінюється або розривається з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Таким чином, договір, укладений між сторонами, за рішенням суду був розірваний з 03.09.2019.

Проте, 11.06.2019 договір припинив свою дію, у зв`язку із спливом строку на який він був укладений (пролонгований).

Враховуючи зміст п. 11.3, 11.4 та 11.6. договору, відсутність взаємної згоди сторін на розірвання договору, відсутність рішення орендодавця про розірвання договору та ті обставини, що станом на 11.06.2019 рішення у справі № 910/4540/19 не набрало законної сили, договір оренди земельної ділянки від 06.07.2004 припинився 11.06.2019, у відповідності до п. 11.3. договору, у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено.

До 11.06.2019 договір був чинним та у відповідності до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України був обов`язковий до виконання його сторонами, в тому числі позивач був зобов`язаний вносити орендну плату за договором в розмірі та у строки визначені договором.

Враховуючи наведене суд погоджується з доводами відповідача, що позивачем сплачено до місцевого бюджету саме орендну плату в межах строку дії договору та на його виконання, що повністю відповідає умовам договору та зобов`язанням сторін.

Слід також зазначити, що пред`являючи позовні вимоги щодо застосування до відповідача такої міри відповідальності як стягнення збитків позивач не зазначив ні в позовній заяві, ні у відповіді на відзив, ні у додаткових поясненнях, яке саме зобов`язання, визначене умовами договору, було порушено відповідачем та не вказує пункт договору, яким визначено таке зобов`язання.

Договір, укладений між сторонами не містить умов, із яких би вбачався обов`язок відповідача надати протягом певного строку свою згоду на розірвання договору на пропозицію орендодавця.

Водночас матеріали справи не містять доказів із яких би вбачалося, що з боку відповідача мало місце порушення умов договору та визначених договором зобов`язань орендодавця.

Враховуючи зазначене суд дійшов висновку, що з боку відповідача не мало місце порушення його зобов`язань за договором та що позивачем не доведено наявність ані факту порушення відповідачем його зобов`язання за договором, ані факту нанесення відповідачем позивачу своєю протиправною поведінкою збитків, ані наявності причинно - наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими збитками.

Розірвання договору, в силу приписів ст. 651 Цивільного кодексу України, допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом, таким чином надання згоди на пропозицію орендаря про розірвання договору є правом орендодавця, а не його обов`язком, і таке право реалізується на розсуд орендодавця.

Відповідно до положень ст. 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

При цьому, відповідно до ч. 4 вказаної статті сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

До 11.06.2019 договір, як вже зазначалося судом, був чинний (не був розірваний ні за згодою сторін, ні за рішенням суду), відтак позивач, як орендар за договором був зобов`язаний здійснити орендні платежі за квітень, травень та червень 2019 року відповідно до умов договору, і в силу положень ч. 4 ст. 653 Цивільного кодексу України не має права вимагати повернення того, що було виконане ними за договором.

Щодо невиконання відповідачем вимог ст. 188 Господарського кодексу України щодо повідомлення позивача у двадцятиденний строк після одержання його пропозиції про розірвання договору про результати її розгляду, то зазначеною нормою в тому числі, визначені наслідки її недотримання, і такими наслідками, як і наслідками не досягнення сторонами згоди щодо розірвання договору, є виникнення у зацікавленої сторони права на передання спору на вирішення суду, а не права на стягнення збитків.

За вказаних обставин, приймаючи до уваги, що судом не було встановлено порушень з боку відповідача його зобов`язань за договором, суд дійшов висновку про відсутність в даному випадку правових підстав для застосування до відповідача такої міри цивільної відповідальності як стягнення збитків.

Відповідно до частин 1, 2 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Частиною 2 статті 19 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що після завершення будівництва та прийняття об`єкта в експлуатацію добросовісний орендар земельної ділянки, наданої для потреб будівництва та обслуговування відповідного об`єкта, має право на першочергове укладення договору оренди землі на строк до 50 років або припинення дії договору оренди землі.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що завершення будівництва та прийняття до експлуатації об`єкта будівництва є підставою для припинення на вимогу орендаря договору оренди земельної ділянки, на якій здійснювалось будівництво, що може бути вчинено також шляхом розірвання договору оренди в судовому порядку, у тому числі і в разі відсутності згоди на припинення договору з боку орендодавця.

Такі юридичні факти як завершення будівництва та прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, передача на баланс багатоквартирного будинку експлуатуючій організації чи Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку, надають орендарю лише право на дострокове розірвання договору оренди (що не є тотожнім праву на односторонню відмову від договору), і також захист цього права в судовому порядку. При цьому, дії відповідача щодо не надання згоди на дострокове розірвання договору оренди, суд не може визнати неправомірною поведінкою, оскільки обов`язок відповідача на надання згоди на розірвання договору не є безумовним, а право позивача на таке дострокове розірвання підлягає доведенню в судовому порядку.

Як правильно зазначає позивач в рішенні Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 у справі № 910/4540/19 встановлені обставини, що надають право позивачеві на дострокове розірвання договору оренди, і в силу положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України такі обставини дійсно не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи. При цьому, право позивача на дострокове розірвання договору оренди було захищено судом при розгляді справи № 910/4540/19, яке набрало чинності 03.09.2019 року, тобто пізніше, ніж договір оренди припинив свою дію зі спливом терміну (11.06.2019 року). Проте, наявність законодавчих підстав для розірвання договору не свідчить про порушення орендодавцем умов такого договору, а обставини порушення відповідачем його зобов`язань за договором оренди в рішенні Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 у справі № 910/4540/19 встановлені не були.

Щодо посилань позивача на положення ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України, то вказана норма закріплює за наймачем право не сплачувати орендну плату, за час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Суд зазначає, що наведена норма права визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити оренду плату об`єктивну безпосередню неможливість використання переданого в найм майно через обставини, за які орендар не відповідає.

Відсутність у частині шостій статті 762 Цивільного кодексу України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

В даних правовідносинах, саме через дії позивача у справі, а саме завершення будівництва, передача будинку експлуатуючій організації, виникли обставини, які є підставою для дострокового розірвання оренди землі, проте вони не є об`єктивними, не залежними від дій самого позивача обставинами, а залежали від дій самого позивача та могли бути ним передбачені. При цьому, позивач не зазначив, які дії орендодавця (Київської міської ради) спричинили неможливіть використання позивачем земельної ділянки.

Отже, у суду відсутні підстави стверджувати про настання обставин, визначених ч. 6 ст. 762 ЦК України, для звільнення його від орендної плати за землю.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку , визначеному процесуальним законом, сторонами доказів.

За таких обставин, оцінивши подані докази, які досліджені в судовому засіданні, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність позивних вимог, оскільки судом встановлена відсутність правових підстав в даному випадку для застосування до відповідача такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, та відповідно про відмову в задоволенні позову.

Суд також звертає увагу позивача, що у відповідності до ст.162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява має містити спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні. В свою чергу, відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, обрання способу захисту, ефективного захисту, порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб є прерогативою позивача. Суд наділений лише правом визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Обраний в даному випадку позивачем спосіб захисту - стягнення збитків не відповідає меті, яку прагне досягти позивач, оскільки метою позивача є повернення зайво сплачених кошів за договором, а не відшкодування збитків, адже за своє правовою природою, якщо виходити з прямого змісту норм чинного законодавства, збитки - це грошова вартість втраченого майна та додаткові витрати на його відновлення, а також не одержаний прибуток.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Домобудівельний комбінат № 1" (03057, вул. Металістів, 11 А, м. Київ; ідентифікаційний код 25594168) до Київської міської ради (01044, вул. Хрещатик, 36, м. Київ 44; ідентифікаційний код 22883141) про стягнення 240 682,66 грн відмовити.

2. Судові витрати по сплаті судового збору покласти на Приватне акціонерне товариство "Домобудівельний комбінат № 1" (03057, вул. Металістів, 11 А, м. Київ; ідентифікаційний код 25594168).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 15.05.2020.

Суддя Г.П. Бондаренко