УХВАЛА

15 травня 2020 року

м. Київ

Справа № 910/14065/18

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Пількова К. М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2020 у справі Господарського суду міста Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ПрімІнвест"

до Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

27.04.2020 Публічне акціонерне товариство "Діамантбанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ПАТ "Діамантбанк", Відповідач-1) звернулося з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2020 у цій справі.

Статтею 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено форму і зміст касаційної скарги.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

За положенням частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У касаційній скарзі ПАТ "Діамантбанк" зазначає, що постанова Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2020 ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному дослідженні обставин справи, а саме: статей 1, 2, 12, 44, 45, 50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; статей 2, 7, 8, 11 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю"; статті 91 Закону України "Про банки та банківську діяльність"; статей 2, 5 ГПК України.

Скаржник зазначив, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано статтю 50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", в частині висновку щодо не включення до ліквідаційної маси банку коштів на рахунку фонду фінансування будівництва або майна фонду та визначення якого саме рахунку вони стосуються - поточного чи вкладного (депозитного) тощо, а за вказаною нормою не підлягають включенню до ліквідаційної маси банку кошти на рахунку фонду фінансування будівництва, що перебувають в управлінні банку.

Крім того, суд апеляційної інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин норми Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю", згідно з якими позивач не мав права передавати кошти фонду фінансування будівництва на депозитний рахунок, оскільки метою цього фонду є фінансування будівництва.

Також вказав, що оскаржувана постанова ухвалена з порушенням статей 2, 5 ГПК України, оскільки висновки суду порушують завдання та основні засади судочинства, що є підставою для скасування постанови на підставі статті 310 ГПК України.

Однак, у касаційній скарзі ПАТ "Діамантбанк" не наводить обґрунтування передбаченої (передбачених) статтею 287 ГПК України підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга, враховуючи наведені в касаційній скарзі доводи про неправильне застосування судами норм матеріального права.

Враховуючи викладене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України.

Керуючись статтями 234, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2020 у справі №910/14065/18 залишити без руху та надати скаржнику строк для усунення недоліків до 08.06.2020.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя К. М. Пільков