ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" травня 2020 р. Cправа №902/2/20

Суддя Господарського суду Вінницької області Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

до фізичної особи - підприємця Бражнікова Романа Семеновича, м.Вінниця

про стягнення 644160,03 грн заборгованості згідно кредитного договору

за участю представників сторін:

позивача: Лобанова О.О., діє на підставі довіреності б/н від 14.01.2020,

відповідача: Бражнікова Р.С., паспорт.

В С Т А Н О В И В :

До Господарського суду Вінницької області 02.01.2020 надійшла позовна заява акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницького обласного управління акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про стягнення на його користь з фізичної особи - підприємця Бражнікова Романа Семеновича заборгованості за Договором кредитної лінії №459 від 18.05.2018 в сумі 644160,03 грн, яка складається з: основного боргу в сумі 534302,32 грн, процентів в сумі 9106,09 грн, пені за прострочення платежів по кредиту та відсотках в сумі 90789,98 грн, 3% річних від простроченої заборгованості в сумі 8393,69 грн, інфляційних втрат 1567,95 грн.

Ухвалою суду від 08.01.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/2/20, вирішено її розгляд здійснити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

06.04.2020 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи для судового розгляду по суті на 12.05.2020.

12.05.2020 від представника позивача надійшли пояснення щодо погашення заборгованості відповідачем після подачі позовної заяви. При цьому в додаток до вказаного пояснення надано довідку та виписку по особовому рахунку відповідача.

Так, останній зазначає наступне: "За період з 06.04.2020 по 12.05.2020 відповідачем було здійснено погашення по договору кредитної лінії №459 від 18.05.2018, в сумі 7 360.00 грн з них:

По простроченим відсоткам за користування кредитом - 7 360,00 грн:

Загалом за період з 26.12.2019 по 12.05.2020 Відповідачем сплачено борг в сумі 107 491,57 грн з них:

По тілу кредиту - 64 230,02 грн;

По простроченим відсоткам за користування кредитом - 43 261,55 грн:

Залишок боргу відповідно до заявлених позовних вимог складає:

По тілу кредиту - 470 072,30 грн.

Пеня за прострочення платежів по кредиту та відсотках в сумі - 90 789,98 грн,

3% річних від простроченої заборгованості в сумі - 8 393,69 грн.

Інфляційні втрати - 1 567,95 грн.

Всього 570823,92 грн".

Дослідивши надані представником позивача розрахунки, а також матеріали справи судом встановлено, що після звернення позивача з даним позовом до суду відповідачем - ФОП Бражніковим Р.С. в період з 06.04.2020 по 12.05.2020 було частково сплачено суму основного боргу по кредиту.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, в тому випадку, коли спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення позивача з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

За вказаних обставин, враховуючи, що під час розгляду справи в суді відповідач, частково сплатив позивачу суму основної заборгованості в розмірі 64230,02 грн та у повному обсязі сплатив проценти (за вказаний в позовній заяві період), що підтверджується наданими до суду доказами, провадження у справі в цій частині необхідно закрити за відсутністю предмету спору відповідно до п.1 ст.231 ГПК України.

На визначену судом дату (12.05.2020) з`явилися представники обох сторін.

Під час судового засідання, 12.05.2020, представник позивача підтримав позовні вимоги із врахуванням пояснення № 101.10-11/614 від 12.05.2020 та просив суд їх задовольнити. При цьому відповідач визнав позовні вимоги, про що останнім до початку розгляду справи по суті подано відповідну заяву.

Таким чином, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

15.05.2020 року між Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк" (далі по тексту також - Банк, позивач) та фізичною особою-підприємцем Бражніковим Романом Семеновичем (далі по тексту також - Боржник, Позичальник, відповідач) укладено договір кредитної лінії № 459 (далі по тексту - Кредитний договір) (а. с. 12-23).

Згідно п. 2.1 Кредитного договору Банк зобов`язується надати на умовах цього договору, а Позичальник зобов`язується отримати, належним чином використовувати та повернути в передбачені цим договором строки кредит та сплатити проценти за користування кредитом, комісійні винагороди та інші платежі в порядку та на умовах, визначених договором.

Відповідно п. 2.2 Кредитного договору кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 17.08.2019 року.

Сторони погодили суму максимального ліміту кредитування і визначили його в розмірі 1000000,00 грн. Кредит надається у валюті: гривня. Погашення кредиту (траншу) здійснюється у валюті надання кредиту (траншу) (п. 2.3, п. п. 2.3.1 Кредитного договору).

Згідно п.п. 2.3.2 Кредитного договору сторони погодили зменшення діючого ліміту кредитування в строки згідно з графіком, а саме:

- до 31.03.2019 року (включно) - 1 000 000,00 грн;

- з 01.04.2019 року по 30.04.2019 року (включно) - 800 000,00 грн;

- з 01.05.2019 року по 31.05.2019 року (включно) - 600 000,00 грн;

- з 01.06.2019 року по 30.06.2019 року (включно) - 400 000,00 грн;

- з 01.07.2019 року по кінцеву дату повернення (включно) - 200 000,00 грн.

З метою дотримання діючого ліміту кредитування згідно з умовами цього договору Позичальник зобов`язаний не пізніше першого банківського дня наступного періоду здійснити погашення основної суми боргу у сумі, що буде необхідною для дотримання діючого ліміту кредитування на такий наступний період.

У разі якщо діючий ліміт кредитування буде вичерпано. Позичальник має право отримати наступний транш у межах діючого ліміту кредитування лише за умови погашення основної суми боргу (частково або в повному обсязі) за цим договором.

Кредит надається траншами в порядку та на умовах, передбачених ст. 3 Договору з рахунку для обліку основної суми боргу в безготівковому порядку на такі цілі (п. 2.4 Кредитного договору).

1-й транш у розмірі, що не перевищує 1 000 000,00 грн. поповнення обігових коштів (п. 2.4.1 Кредитного договору).

Банк відкриває рахунок (рахунки) для обліку основної суми боргу відповідно до правил, що діють у Банку та законодавства. Банк надає кредит (транш) в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника, відкритий в Банку (п.п. 3.1.1 Кредитного договору).

Надання кредиту (траншу) на умовах договору здійснюється Банком протягом 5 банківських днів після виконання Позичальником усіх та кожної з умов надання цього договору, в т. ч. при відсутності підстав для призупинення або відмови у наданні кредиту, передбачених п. 2.6 Договору, та після надання Банку заяви на отримання кредиту (траншу) Позичальника (за формою наведеною в Додатку № 3 Договору), засвідченої підписом Позичальника та відбитком печатки Позичальника (за бажанням) (п. п. 3.1.2 Кредитного договору).

За користування кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в порядку та розмірах, визначених цим договором (п. 2.7 Кредитного договору).

Згідно пункту 3.3.1 Кредитного договору Банк має право у випадку, якщо будуть мати місце будь - які або всі можливі випадки невиконання Позичальником взятих на себе обов`язків та недотримання умов, передбачених цим Договором та/або Документами забезпечення та/або іншими договорами, укладеними Позичальником з Банком, відкликати Кредит та вимагати (в порядку, визначеному п. 3.3.2 цього Договору) повернення суми Кредиту та сплати суми нарахованих процентів за користування Кредитом (разом з будь-якими іншими нарахованими сумами або сумами, що підлягають сплаті за цим договором).

Відповідно п. 4.1 Кредитного договору виконання Позичальником зобов`язання за цим договором (у тому числі і додатковими договорами до нього) забезпечується, поміж іншим:

- іпотекою (3-кімнатна квартира), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 81 квадратний метр, що надається в іпотеку АТ "Ощадбанк"

- заставою (іпотекою) іншого рухомого та нерухомого майна (активів), порукою та іншими видами забезпечення на підставі правочинів, що можуть бути укладені в майбутньому між сторонами та/або між Банком та третіми особами відповідно до умов цього договору та законодавства (документи забезпечення) (п.п. 4.1.7. Кредитного договору).

За змістом п. 5.1.1 Кредитного договору Банк зобов`язується за умови повного належного виконання Позичальником та/або Майновим поручителем та/або Поручителем взятих на себе зобов`язань за цим договором та документами забезпечення надати Позичальнику кредит у порядку і на умовах викладених у цьому договорі.

Згідно п.п 5.3.1, 5.3.2 Кредитного договору Позичальник зобов`язаний належним чином виконувати всі умови договору та взяті на себе за цим договором зобов`язання, а також зобов`язання за іншими договорами, укладеними з Банком. У випадку неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором на першу вимогу Банку сплатити штрафні санкції, як це передбачено в договорі, а також у повному обсязі всі інші платежі та відшкодувати завдані збитки.

За порушення Позичальником строків виконання зобов`язання щодо погашення основної суми боргу та/або сплати комісійних винагород та/або процентів за користування кредитом - пеню на користь банку, яка обчислюється від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення платежу, за кожен день прострочення (п. п. 7.2.1 Кредитного договору).

Згідно пункту 9.1 Кредитного договору сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України до 10 років для всіх грошових зобов`язань Позичальника (в тому числі, але не виключно щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісійних винагород, штрафних санкцій та інших платежів), що передбачені умовами цього Договору.

Також на виконання умов договору кредитної лінії № 459 від 18.05.2018 між сторонами підписано ряд Додатків №1, № 2, № 3, № 4 (а. с. 23-25).

В зв`язку з неналежним виконанням Боржником зобов`язань за договором кредитної лінії № 459 від 18.05.2017 року на адресу відповідача позивачем було направлено вимогу № 101.20-10/1204 від 25.09.2019, якою було повідомлено про необхідність повного погашення кредитної заборгованості (а.с.26).

Вказана вимога зі сторони відповідача залишена без реагування та задоволення.

Станом на 12.05.2020 заборгованість Позичальника перед Банком за договором кредитної лінії № 459 від 18.05.2018 становить: 4700725,30 грн основного боргу (тіло кредиту), 90789,98 грн пеня, 8393,69 грн 3% річних, 1567,95 грн інфляційні втрати.

Дослідивши матеріали справи, давши оцінку договору кредитної лінії, суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли відносини, що підпадають під регулювання наступних статей чинного законодавства.

Відповідно до ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В ч. 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що відповідач (позичальник) 18.05.2018 отримав від позивача кредитні кошти в сумі 1 000 000,00 грн в межах кредитного ліміту і які повинен був повернути останньому, що підтверджується банківською випискою щодо руху коштів Відповідача по рахунку та розрахунком заборгованості.

В свою чергу відповідачем частково повернуто кредитні кошти в сумі 529927,70 грн, що підтверджується банківською випискою щодо руху коштів відповідача по рахунку та розрахунком заборгованості.

Таким чином, заборгованість позичальника (відповідача) за договором кредитної лінії становить 470072,30 грн.

Вказані обставини спонукало позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Частиною першою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Таким чином, враховуючи, що заборгованість позичальника по тілу кредиту підтверджується матеріалами справи, а також з огляду на відсутність доказів належного виконання умов кредитного договору, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення 470072,30 грн основного боргу.

Також, судом розглянуто вимогу позивача про стягнення з відповідача пені за прострочення платежів по кредиту та відсотках в сумі - 90 789,98 грн., 3% річних від простроченої заборгованості в сумі - 8 393,69 грн., інфляційні втрати - 1 567,95 грн. в результаті чого суд дійшов висновку, що позовні вимоги в зазначених частинах підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 193 ГК України встановлено, що порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором.

Частиною 2 ст. 217 ГК України передбачено такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції, оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Стаття 549 ЦК України вказує, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Стаття 610 цього ж Кодексу передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як зазначалось раніше сторонами в пункті 7.2.1 Кредитного договору визначено міру відповідальності за порушення строків виконання зобов`язання щодо погашення основної суми боргу та/або сплати комісійних винагород та/або процентів за користування кредитом, а саме банк має право застосувати до позичальника пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення платежу, за кожен день прострочення.

При цьому варто зазначити, що відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги викладене, а також те, що матеріалами справи підтверджується факт прострочення позичальником сплати платежів по кредиту та відсотках суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та нормам чинного законодавства.

Таким чином, здійснивши перевірку правильності нарахування 3 % річних, інфляційних втрат та пені згідно доданого розрахунку із врахуванням положень ч.5 ст.254 ЦК України, за допомогою калькулятора інформаційно-правової системи "ЛІГА:ЗАКОН" судом не виявлено помилок, в зв`язку з чим, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені за прострочення платежів по кредиту та відсотках в сумі - 90 789,98 грн., 3% річних від простроченої заборгованості в сумі - 8 393,69 грн., інфляційних втрат - 1 567,95 грн є правомірними та обґрунтованими.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. ст. 76, 77, 78 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до положень ст.ст. 129, 130 ГПК України, в зв`язку з визнанням відповідачем позову, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Решта (50 відсотків судового збору) за правилами ч.1 ст.130 ГПК України підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Відповідно до положень ст.7 Закону України "Про судовий збір" №3674-VІ від 08.07.2011 питання про повернення судового збору буде розглянуто після звернення позивача з відповідним клопотанням.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ст. 231, ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі № 902/2/20 в частині стягнення з фізичної особи - підприємця Бражнікова Романа Семеновича основного боргу в розмірі 64230,02 грн та процентів в розмірі 9106,09 грн.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з фізичної особи - підприємця Бражнікова Романа Семеновича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Дзержинським РВ Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 23.09.1996, ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Вінницьке обласне управління акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (вул.Соборна, 71, м.Вінниця, 21050, код 09302607) 470072,30 грн основного боргу; 90789,98 грн пені; 8393,69 грн 3% річних; 1567,95 грн інфляційних втрат; 4831,20 грн відшкодування судового збору.

4. Видати наказ після набранням судовим рішенням законної сили.

5. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 22 травня 2020 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу ( вул .Соборна, 71, м.Вінниця, 21050);

3 - відповідачу ( АДРЕСА_2