ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.05.2020 м. Харків Справа № 905/621/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при секретарі судового засідання Григор`євій М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Акціонерного товариства ДТЕК Донецькі електромережі, м.Краматорськ, Донецька область

до відповідача: Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу, м.Маріуполь, Донецька область

про стягнення 336972,53грн.

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерне товариство ДТЕК Донецькі електромережі, м.Краматорськ, Донецька область, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу, м.Маріуполь, Донецька область про стягнення заборгованості в сумі 336972,53грн., з яких: 310619,32грн. заборгованість за договором, 12509,55грн. 3% річних, 13843,66грн. інфляційні втрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на не виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором про постачання електричної енергії №69/06-115 від 19.10.2006р., внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість з оплати активної електроенергії, наданої позивачем за період вересень-грудень 2018 року.

Ухвалою господарського суду від 08.04.20р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №905/621/20; дану справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та судове засідання призначено на 28.04.20р.

27.04.20р. через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №7/721 від 24.04.20р., в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних в сумі 12509,55грн. та інфляційних втрат в сумі 13843,66грн., посилаючись на наступні обставини:

- відповідно до Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», відповідач, як підприємство виробник житлово-комунальних послуг, яке здійснює свою виробничу діяльність на території проведення АТО, звільнений від нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси;

- неспроможність своєчасно здійснювати оплату за поставлену електроенергію обумовлена обставинам непереборної сили (форс-мажорними обставинами - проведенням активної фази антитерористичної операції, в тому числі ведення бойових дій, починаючи з 10.06.14р.), які не залежали від волі відповідача та підтверджені відповідними висновками компетентних органів.

Таким чином, посилаючись на ст.614 ЦК України та ст.218 ГК України, як на підставу звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідач стверджує, що проведення антитерористичної операції на території Донецької області (на території здійснення відповідачем виробничої діяльності) призвело до виникнення обставин, за умов існування яких відповідач не має можливості належним чином виконувати свої зобов`язання.

28.04.20р. через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання б/н від 27.04.20р. про відкладення судового засідання.

Ухвалою суду від 28.04.20р. судове засідання відкладено на 20.05.20р.

07.05.20р. через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач, зазначаючи про необґрунтованість заперечень відповідача щодо стягнення 3% річних та інфляції, викладених у відзиві, просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У судове засідання 20.05.20р. представники сторін не з`явились; про місце, час та дату судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, що клопотання про відкладення розгляду справи учасниками справи не заявлялись, явка представників сторін не була визнана обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників учасників справи та за наявними матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд

ВСТАНОВИВ:

19.10.2006р. між постачальником Відкритим акціонерним товариством «Донецькобленерго» (в подальшому згідно додаткових угод від 01.07.2011р., від 17.08.2012р. - ПАТ «Донецькобленерго», ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», та нині АТ «ДТЕК Донецькі електромережі») та споживачем Державним виробничим підприємством по зовнішньому централізованому водопостачанню «Укрпромводчермет» (в подальшому згідно угоди від 12.09.2007р. та нині - Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу») укладено договір №69/06-115 про постачання електричної енергії (далі - договір).

Згідно розділу 1 договору, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 10,8 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором сторони зобов`язуються керуватися чинним законодавством України, зокрема Правилами користування електричною енергією (далі ПКЕЕ) (п.2.1. договору).

Відповідно до підпункту 2.3.4. п.2.3. договору, споживач зобов`язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №3 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» та №5 «Порядок розрахунків» до цього договору.

Згідно із підпунктом 3.1.1. п.3.1. договору, постачальник має право отримувати від споживача своєчасну плату за поставлену електричну енергію за роздрібними тарифами, розрахованими згідно з Умовами та правилами здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, та інші платежі, обумовлені цим договором.

Пунктом 7.5. договору визначено, що розрахунки за електроенергію та інші платежі за розрахунковий період здійснюються за діючими тарифами у відповідності до діючого законодавства. Порядок здійснення розрахунків за активну електроенергію та оплати за перетікання реактивної електроенергії обумовлюється додатками №5 «Порядок розрахунків» і №6 «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії» до цього договору.

Згідно п.7.7. договору, на підставі показів засобів обліку електричної енергії та умов договору оформлюються та надаються документи за формами встановленими додатками №10 «Акт прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) і №9 «Акт з контролю електричної потужності» до цього договору. За наявності вводів на різних ступенях напруги та різних системах обліку покази надаються окремо за кожною точкою обліку.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31 грудня 2009р. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Договір може бути розірвано і в іншій термін за ініціативою будь-якої із сторін у порядку, визначеному законодавством України (п.9.5 договору).

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками юридичних осіб. Доказів його розірвання або визнання недійсним, сторонами не надано.

Згідно п.1 додатку 5 «Порядок розрахунків» до договору, розрахунковим вважається період з 00-00 годин першого числа до 24-00 годин останнього числа поточного місяця.

Відповідно до п.2 додатку 5 «Порядок розрахунків» до договору, розрахунки за активну електроенергію за розрахунковий період мають здійснюватись за роздрібними тарифами відповідного класу напруги, які у відповідному порядку затверджуються НКРЕ України.

Згідно п.1 додатку №5 «Порядок розрахунків» в редакції додаткової угоди від 03.01.14р. споживач здійснює оплату за споживану електричну енергію на підставі отриманих від постачальника рахунків на поточний рахунок. Суму остаточного рахунку за попередній розрахунковий період споживач сплачує до 04 числа щомісячно.

На виконання умов договору відповідно до актів прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії), позивач поставив відповідачу електроенергію (активну) у вересні 2018 року на суму 81085,51грн., у жовтні 2018 року на суму 67360,20грн., у листопаді 2018 року на суму 79904,57грн. та у грудні 2018 року на суму 82269,04грн., всього на суму 310619,32грн.

Будь-яких зауважень чи застережень з боку відповідача, щодо актів прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії), в тому числі їх підписання електронним цифровим підписом, суду не надано.

На оплату вартості спожитої активної електроенергії, позивачем виставлено КП «Компанія «Вода Донбасу» рахунки за активну ЕЕ №69 від 24.09.18р. за вересень 2018 року в сумі 81085,51грн., від 24.10.18р. за жовтень 2018 року в сумі 67360,20грн., від 26.11.18р. за листопад 2018 року в сумі 79904,57грн., від 26.12.18р. за грудень 2018 року в сумі 82269,04грн.

Факт отримання вказаних актів та рахунків відповідачем не заперечується та не спростовується.

Вказані рахунки у встановлений строк сплачені не були, що призвело до порушення строків виконання грошових зобов`язань за договором та нарахування штрафних санкцій.

Таким чином, у зв`язку з викладеними обставинами наявності непогашеної заборгованості з оплати вартості отриманої активної електроенергії за договором від 19.10.2006р. №69/06-115 у період вересень грудень 2018 року, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі та просить стягнути з відповідача 336972,53грн., в тому числі: 310619,32грн. - заборгованість за договором, та нараховані на підставі ст.625 ЦК України 3% річних в сумі 12509,55грн. і інфляційні втрати в сумі 13843,66грн.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного:

Предметом доказування у даній справі є обставини щодо надання позивачем послуг з постачання активної електроенергії за укладеним із відповідачем договором та обставини щодо виконання/невиконання останнім своїх договірних зобов`язань з їх оплати.

Частиною 2 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що підставами для виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наведена норма кореспондується з положеннями п.1 ст.193 Господарського кодексу України (далі ГК України).

Відповідно до ст.26 Закону України "Про електроенергетику" споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов`язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

За вимогами п.1 ч.3 ст.58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Частиною 1 ст.714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Частиною 1 ст.275 ГК України встановлено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За змістом частин 6, 7 статті 276 ГК України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Згідно з частинами 2, 3 ст.714 ЦК України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За умовами п.4.13 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.18р. для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, на виконання договору про постачання електричної енергії позивач своєчасно і в повному обсязі виконував свої зобов`язання з постачання електроенергії, і у порядку передбаченому договором виставляв відповідачу рахунки на оплату об`єму спожитої ним активної електроенергії.

Сторонами щомісяця підписувалися акти прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) за договором про постачання електричної енергії №69/06-115 від 19.10.06р. В актах відображено за який місяць надана електроенергія та сума (з урахуванням ПДВ), належна до сплати за її споживання. В усіх актах зазначена дата їх підписання сторонами. Акти з боку відповідача підписані без зауважень та заперечень. Акти та рахунки підписані сторонами електронним цифровим підписом.

Рахунки на оплату активної електричної енергії:

- спожитої у вересні 2018 року на суму 81085,51грн. виставлено відповідачу в електронній формі та підписано сторонами 24.09.18р., про що свідчить відмітка на вказаному документі.

- спожитої у жовтні 2018 року на суму 67360,20грн. виставлено відповідачу в електронній формі та підписано сторонами 24.10.18р., про що свідчить відмітка на вказаному документі;

- спожитої у листопаді 2018 року на суму 79904,57грн. виставлено відповідачу в електронній формі та підписано сторонами 26.11.18р., про що свідчить відмітка на вказаному документі;

- спожитої у грудні 2018 року на суму 82269,04грн. виставлено відповідачу в електронній формі та підписано сторонами 26.12.18р., про що свідчить відмітка на вказаному документі.

Дати підписання рахунків співпадають з датами, зазначеними в актах прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії).

За розрахунком позивача, що підтверджується матеріалами справи, загальна сума заборгованості відповідача з оплати вартості поставленої позивачем активної електроенергії становить 310619,32грн.

Здійснивши аналіз вищенаведених умов договору, судом встановлено, що в договорі сторони дійшли згоди про те, що обов`язок зі сплати вартості електричної енергії настає у відповідача після отримання виставленого йому позивачем рахунку на оплату вартості спожитої електричної енергії, оформленого відповідно до нормативно-правових актів та положень договору.

Приймаючи до уваги викладені обставини та зазначені вище умови оплати, строк оплати поставленої позивачем активної електроенергії у вересні - грудні 2018 року є таким, що настав.

Відповідач був зобов`язаний здійснити оплату активної електроенергії в строки визначені в додатку №5 «Порядок розрахунків» в редакції додаткової угоди від 03.01.14р.:

- за зобов`язаннями за вересень 2018 року на суму 81085,51грн. до 04.10.18р.;

- за зобов`язаннями за жовтень 2018 року на суму 67360,20грн. до 04.11.18р.;

- за зобов`язаннями за листопад 2018 року на суму 79904,57грн. до 04.12.18р.;

- за зобов`язаннями за грудень 2018 року на суму 82269,04грн. до 04.01.19р.

Від відповідача не надходило заперечень щодо отримання актів та рахунків направлених позивачем, а також відповідачем не подавалися і заперечення або заяви щодо незгоди з нарахованими позивачем в рахунках сумами пред`явленими відповідачу до оплати.

Згідно матеріалів справи, в порушення умов договору, відповідачем спожита активна електроенергія у вересні-грудні 2018 року в загальній сумі 310619,32грн. не оплачена. Докази оплати вказаної заборгованості в матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, у відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує щодо наявної у нього перед позивачем заборгованості за спожиту активну електроенергію у вказаний період в загальній сумі 310619,32грн.

За вказаних обставин, враховуючи встановлення факту не виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за умовами договору щодо оплати вартості спожитої активної електроенергії, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту активну електроенергію у вересні-грудні 2018 року у сумі 310619,32грн. є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку із не оплатою вартості поставленої активної електроенергії позивачем заявлені вимоги про стягнення 3% річних в сумі 12509,55грн. та інфляційних втрат в сумі 13843,66грн.

У наданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач просить суд відмовити у задоволенні вказаних вимог у визначених позивачем сумах, посилаючись на те, що він відповідно до Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання з огляду на настання обставини непереборної сили, а саме: проведення антитерористичної операції на території Донецької області, в межах якої зареєстрований та здійснює свою виробничо-господарську діяльність відповідач і зазначена обставина є форс-мажорною, що засвідчена сертифікатами (висновками) про настання обставин непереборної сили, виданими йому Торгово-промисловою палатою України та унеможливила належне і своєчасне виконання ним зобов`язань за договором.

Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу та 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів та в отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.02.19р. у справі №910/7086/17, від 04.12.19р. у справі № 910/15714/18).

Наведеним спростовуються безпідставні твердження відповідача про те, що 3% річних та інфляційні втрати є за своєю природою штрафними санкціями. Таким чином, посилання відповідача на приписи ст.614 ЦК України та ст.218 ГК України є юридично не спроможними.

З огляду на викладене, оскільки факт порушення відповідачем своїх зобов`язань з оплати вартості спожитої активної електроенергії є доведеним, у позивача наявні правові підстави для нарахування визначених ч.2 ст.625 ЦК України платежів.

Згідно наданого розрахунку нарахування 3% річних в сумі 12509,55грн. здійснено позивачем окремо по кожному простроченому зобов`язанню за загальний період з 05.10.18р. по 24.03.20р.

Перевіривши вказаний розрахунок 3% річних, судом встановлено, що розмір таких нарахувань становить 12509,61грн.

Враховуючи, що відповідно до ч.2 ст.237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, стягненню з відповідача підлягають інфляційні нарахування в загальній сумі 12509,55грн.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.18р. у справу №910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

За приписами ч.2 п.3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений відповідною Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума боргу яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж. При цьому, якщо кредитор звертається за стягненням суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто, мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальність передбачена ч.2 ст.625 ЦК України стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.19р. у справі №910/5625/18, від 13.02.19р. у справі №924/312/18, від 22.01.19р. у справі №905/305/18, від 30.01.19р. у справі №922/175/18.

Згідно наданого розрахунку інфляційних втрат позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення інфляційні втрати в загальному розмірі 13843,66грн. Вказані нарахування здійснено позивачем окремо по кожному простроченому зобов`язанню за загальний період: листопад 2018р. лютий 2020р.

Перевіривши розрахунок інфляційних нарахувань, судом встановлено, що позивачем вірно визначений період таких нарахувань, при цьому за розрахунком суду загальний розмір інфляційних нарахувань складає 13843,72грн.

Враховуючи, що відповідно до ч.2 ст.237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, стягненню з відповідача підлягають інфляційні нарахування в загальній сумі 13843,66грн.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Розрахунок 3% річних та інфляційних витрат судом здійснено за допомогою програмного забезпечення Ліга Закон.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 129, 191, 231, 236-238, 247 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі», м.Краматорськ, Донецька область до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь, Донецька область про стягнення 336972,53грн. в тому числі 310619,32грн. основний борг, 12509,55грн. 3% річних, 13843,66грн. інфляційні нарахування, задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (вул. К.Лібкнехта, буд. 177А, м.Маріуполь, Донецька область, 87547; ) на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» (вул. Комерційна, буд. 8, м.Краматорськ, Донецька область, 84302; ) основний борг в сумі 310619,32грн., 3% річних в сумі 12509,55грн., інфляційні втрати в сумі 13843,66грн. та судовий збір в сумі 5054,59грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області в строки визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Рішення складено та підписано 20.05.20р.

Суддя М.О. Лейба