ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року Справа №902/1130/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючий суддя Дужич С.П.,

суддя Саврій В.А.,

суддя Коломис В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем" АТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Вінницької області від 04 лютого 2020 року, суддя Нешик О.С., м. Вінниця, повний текст складено 07 лютого 2020 року, у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем" ПАТ "НАК "Нафтогаз України"

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Сакура"

про визнання недійсним правочину

Заяв про відвід суддів не заявлялось.

ВСТАНОВИВ:

27 грудня 2019 року, АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Вінницької області із позовом до ОСББ "Сакура" про стягнення 7553,49 грн. - боргу, де 6290,19 грн. - пені, 742,21 грн. - 3% річних, 521,09 грн. - інфляційні втрати.

04 лютого 2020 року, рішенням господарського суду Вінницької у задоволенні даного позову було відмовлено.

АТ "НАК "Нафтогаз України", не погоджуючись з ухваленим рішенням, в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та постановити нове, яким позов задоволити, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального права, оскільки суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, безпідставно посилається на ч.3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" тому, що даною нормою передбачено чітке коло осіб, які мають право на списання заборгованості та нарахувань, та де передбачений певний порядок списання заборгованості.

Оскільки матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, тому застосування ч.3 ст.7 Закону є неправомірним, а рішення суду необґрунтованим та незаконним.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСББ "Сакура" вважає подану апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції прийнята у відповідності до норм матеріального і процесуального права, оскільки розрахунок за поставлений природний газ за Договором купівлі-продажу природного газу №4001/16-ТЕ-1 від 21 грудня 2015 року - ОСББ "Сакура" повністю оплатив, але з незначним простроченням тому, що поставлений за цим договором природний газ було використано відповідачем у повному обсязі для виробництва теплової енергії для опалення та постачання гарячої води мешканцям будинку.

Вважає, що Господарським судом Вінницької області вірно, у даному випадку застосовано положення ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

23 березня 2020 року, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду було відкрито провадження за скаргою АТ "НАК "Нафтогаз України" та призначено розглядати її без виклику сторін в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами через те, ціна позову складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Також, встановлено відповідачу строк у 10 днів з дня отримання даної ухвали, протягом якого може бути подано письмовий відзив на апеляційну скаргу.

ОСББ "Сакура", згідно ст. 165 ГПК України, скористалась своїм правом на подання відзиву, у строк встановлений ухвалою 23 березня 2020 року та 10 квітня надіслала відзив на адресу суду і АТ "НАК "Нафтогаз України", яке отримавши відзив 14 квітня 2020 року (повідомлення №465), відповіді на відзив (ст. 166 ГПК України) до суду не подало.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

21 грудня 2015 року, між НАК "Нафтогаз України", постачальником, та ОСББ "Сакура", як споживачем, було укладене Договір №4001/16-ТЕ-1 постачання природного газу, згідно умов якого постачальник зобов`язався передати у власність споживачу у 2016 році природний газ виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню на загальну суму 172 027,60 грн., а споживач зобов`язався прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього Договору. (а.с.15-21)

За умовами п.6.1 Договору №4001/16-ТЕ-1, оплата за газ здійснюється споживачем шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (ч.2 п.6.2. Договору №4001/16-ТЕ-1).

В подальшому, між сторонами підписано додаткові угоди до Договору постачання природного газу: №1 від 31 грудня 2015 року, №2 від 29 січня 2016 року, №3 від 17 березня 2016 року, №4 від 31 березня 2016 року, №5 від 30 квітня 2016 року, №6 від 15 серпня 2016 року. (а.с.2-33)

Протягом періоду з січня по березень 2016 року, на виконання умов Договору №4001/16-ТЕ-1, АТ "НАК "Нафтогаз України" передав у власність ОСББ "Сакура" природного газу за актами приймання-передачі природного газу:

- від 31 січня 2016 року - на 71 158,71 грн.;

- від 29 лютого 2016 року - на 51 520,53 грн.;

- від 31 березня 2016 року - на 49 348,36 грн., на загальну суму 172 027,60 грн. (а.с.34-36)

Проте, ОСББ "Сакура" виконало свої зобов`язань за Договором №4001/16-ТЕ-1 по оплаті поставленого газу з простроченням, повністю сплативши вартість поставленого природного газу у розмірі 172 027,60 грн. лише 18 листопада 2016 року. (а.с.42, 59-83)

Розрахунок за поставлений газ був здійснений у повному обсязі за рахунок:

- коштів, сплачених мешканцями будинку за спожиті послуги теплопостачання та постачання гарячої води;

- відшкодування бюджетних коштів за надані пільги та субсидії окремими категоріями співвласників об`єднання, на підставі спільних протокольних рішень: №474 від 16 лютого 2016 року - за січень 2016 року; №883 від 17 березня 2016 року - за лютий 2016 року; №1339 від 20 квітня 2016 року і №2768 від 16 листопада 2016 року - за березень 2016 року. (а.с.121-132)

27 грудня 2019 року, АТ "НАК "Нафтогаз України" зврнулось до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення 7 553,49 грн., в якому просило стягнути на свою коисть, за період прострочення - з 16 лютого по 31 жовтня 2016 року:

- 6290,19 грн. - пені (в порядку п.8.2 Договору №4001/16-ТЕ-1);

- 742,21 грн. - 3% річних і 521,09 грн. - інфляційні втрати (в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України). (а.с.2-7)

04 лютого 2020 року, рішенням господарського суду Вінницької у задоволенні даного позову було відмовлено. (а.с.160-164)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

З матеріалів справи встановлено, що 21 грудня 2015 року, між НАК "Нафтогаз України", постачальником, та ОСББ "Сакура", як споживачем, було укладене Договір №4001/16-ТЕ-1 постачання природного газу, згідно умов якого, постачальник зобов`язався передати у власність споживачу у 2016 році природний газ виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню на загальну суму 172 027,60 грн., а споживач зобов`язався прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього Договору.

Оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу, а остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в повній мірі виконав свої зобов`язання за Договором №4001/16-ТЕ-1 та поставив відповідачу природний газ у січні - березні 2016 року на загальну суму 172 027,60 грн., а відповідач, отримавши зазначену кількість природного газу, свої зобов`язання в частині оплати виконав у повному обсязі та перерахував відповідачу з 19 лютого по 18 листопада 2016 року 172 027,60 грн., проте з порушеннями строку, встановленого п.6.1 Договору.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч.7 ст. 193 ГК України).

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

На час звернення АТ "НАК "Нафтогаз України" з позовом до суду, борг у відповідача відсутній, проте оплата проведена з затримкою, а тому позивач просить стягнути з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Вимоги ст.ст. 4, 16, 258, 549-551, 611, 625 ЦК України та ст.ст. 20, 216-220, 224-226 та 230 ГК України передбачають, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбачених ЦК України, ГК України, іншими законами і договором, а держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та застосування штрафних санкцій.

Між тим, 30 листопада 2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03 листопада 2016 року (далі - Закон), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 1 Закону, заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно ст. 2 Закону, його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України №93 від 21 лютого 2017 року затверджено "Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром", яким визначено дані реєстру про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01 січня 2016 року заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01 липня 2016 року.

Водночас ч.3 ст.7 Закону, окремо урегульовано списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення; крім того, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином, із правового аналізу наведених норм права вбачається, що ч.3 ст. 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому її застосування не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності цим Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29 травня 2019 у справі №916/2279/18, від 10 червня 2019 у справі №904/4592/18, від 11 червня 2019 у справі №905/1964/18.

Оскільки заборгованість відповідача підпадає під поняття заборгованості ст. 1 Закону - кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а обов`язок щодо включення ОСББ "Сакура" до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості - відсутній, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що за відсутності заборгованості перед позивачем на момент набрання чинності Законом, нараховані штрафні санкції, 3% річних та інфляційні втрати - підлягають списанню у відповідності до ч.3 ст. 7 Закону.

Інші заперечення, викладені у апеляційний скарзі, також не знайшли свого підтвердження під час їх розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Європейський суд з прав людини у справах "Серявін та інші проти України" і "Трофимчук проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (довід). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно ст.ст. 74, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

На підставі наведеного, ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази, надані сторонами, перевіривши об`єктивність прийняття рішення судом першої інстанції, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст. 129, 282 ГПК України, у зв`язку з відмовою в її задоволенні, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269-276, 281-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Вінницької області від 04 лютого 2020 року у справі №902/1130/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем" АТ "НАК "Нафтогаз України" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на підставі п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.

Матеріали справи №902/1130/19 повернути Господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Коломис В.В.