ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.05.2020 Справа № 905/526/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Хабарової М.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі»
доКомунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу»
простягнення 389 103,24 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про стягнення основної заборгованості у розмірі 362 345,87 грн, 3% річних у розмірі 13 246,86 грн та інфляційних втрат у розмірі 13 510,51 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №1 0041 000 від 01.11.2008, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість за період з листопада 2018 року по грудень 2018 року.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 23.03.2020 відкрито провадження у справі №905/526/20; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 23.03.2020 отримана відповідачем 27.03.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №489.

Однак, відповідач відзив на позов не надав.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За приписами ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд Донецької області

ВСТАНОВИВ:

01.11.2008 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Інвест», яке перейменовано у Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі», (позивач, постачальник) та Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» (споживач, відповідач) підписано договір про постачання електричної енергії №1 0041 000 (далі - Договір).

Відповідно до розділу 1 Договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю: по площадці вимірювання «ВУ-3» - 250 кВА, по площадці вимірювання «ОС-2» - 100 кВА, по площадці вимірювання «КНС-2» - 400 кВА, по площадці вимірювання «КНС-3» - 160 кВА, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Цей договір набирає чинності з 01.11.2008 за умови підписання сторонами всіх, перелічених у п. 9.1 Договору, додатків, і укладається на термін до 31.12.2009. Договір вражається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Оскільки в матеріалах справи відсутні заяви про припинення Договору, суд приходить до висновку, що строк дії Договору неодноразово було пролонговано на наступний рік і на тих самих умовах, які були ним передбачені.

Відповідно до п. 2.2.2 Договору постачальник зобов`язався постачати електроенергію як різновид товару споживачу.

Згідно з п. 2.3.3 Договору споживач зобов`язався оплачувати постачальнику вартість електричної енергії, знімати та надавати постачальнику відомості про покази розрахункових приладів обліку згідно з умовами додатків «Порядок розрахунків» та «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії споживача».

Тривалість розрахункового періоду - місяць. Дата початку розрахункового періоду 23 число кожного місяця (п. 1 Додатку №2 до Договору «Порядок розрахунків»).

Відповідно до п. 2.1 Додатку №2 до Договору 25 числа щомісячно постачальник згідно з умовами цього Додатку визначає обсяги та розраховує вартість спожитої споживачем активної електроенергії за розрахунковий період, оформлює зі свого боку та надає споживачу такі документи:

- акт про покази розрахункових приладів обліку, обсяги та вартість активної електроенергії, поставленої постачальником електричної енергії за регульованим тарифом ТОВ «Сервіс-Інвест» і спожитої споживачем у розрахунковому періоді (за зразком Додатку № 17 до Договору);

- акт про покази розрахункових приладів обліку, обсяги та вартість послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії, надані постачальником електричної енергії за регульованим тарифом ТОВ «Сервіс-Інвест» для споживача у розрахунковому періоді (за зразком Додатку №18 до Договору);

- акт про прийняття-передавання товарної продукції;

- рахунки згідно з умовами цього Додатку;

- акт результатів контрольних вимірів фактичної електричної потужності;

- акт звірки стану розрахунків між постачальником та споживачем;

- повідомлення про тарифи на активну електроенергію, що встановлені на наступний за звітним розрахунковий період.

Відповідно до п. 3.1 Додатку №2 до Договору постачальник зобов`язується щомісячно надавати споживачу рахунки за активну електроенергію (з урахуванням ПДВ) в наступному порядку: 25 числа щомісячно при здійсненні розрахунків за попередній розрахунковий період постачальник надає споживачу наступні рахунки:

- рахунок за фактично спожиту в попередньому розрахунковому періоді активну електроенергію (далі по тексту - остаточний рахунок);

- рахунок для оплати споживачем резервування обсягу електричної на покриття екологічної броні в наступному після поточного розрахунковому періоді (далі по тексту - рахунок для резервування обсягу електроенергії).

Відповідно до складених сторонами актів про покази розрахункових приладів обліку, обсяги та вартість активної електроенергії за Договором, постачальник поставив споживачу активну електричну енергію:

- у листопаді 2018 року в обсязі 87 857 кВт/год на суму 175 184,05 грн;

- у грудні 2018 року в обсязі 93 864 кВт/год на суму 187 161,82 грн.

Вказані акти підписано представниками позивача та відповідача і скріплено печатками без заперечень.

Відповідачем не заперечується факт споживання ним зазначеної кількості активної енергії у вказані періоди.

Частиною 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором енергопостачання.

У відповідності до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».

Відповідно до ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання

Частинами 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Правовідносини, що виникають в процесі продажу, купівлі та споживання електричної енергії також регулюються нормами Закону України «Про ринок електричної енергії» та положеннями Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №31.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України унормовано, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричних послуг» споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Відповідно до п. 3.2 Додатку №2 до Договору споживач зобов`язаний здійснювати оплату отриманих від постачальника рахунків самостійно шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника: до 05 числа поточного розрахункового періоду сплачує суму за остаточним рахунком за попередній розрахунковий період.

Судом встановлено, що рахунок №32/10041000 від 24.11.2018 за спожиту електроенергію за листопад 2018 року на суму 175 184,05 грн отримано відповідачем 27.11.2018, а рахунок №32/10041000 від 24.12.2018 за грудень 2018 року на суму 187 161,82 грн - 25.12.2018.

Отримання відповідачем вказаних рахунків підтверджується підписом уповноваженого представника відповідача на рахунках.

Таким чином, за спожиту активну електроенергію за листопад 2018 року відповідач зобов`язаний був оплатити до 05.12.2018 (включно), за грудень 2018 року до 08.01.2019 (включно) (05.01.2019 (субота) та 06.01.2019 (неділя) - вихідні дні, 07.01.2019 (Різдво Христове) - святковий день).

Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за Договором виконав належним чином, а саме, поставив відповідачу активну електроенергію за період з листопада 2018 року по грудень 2018 року на загальну суму 362 345,87 грн, що підтверджується матеріалами справи, у тому числі актами про покази розрахункових приладів обліку, обсяги та вартість активної електроенергії та рахунками за спожиту електроенергію, які отримані відповідачем.

Однак, як свідчать матеріали справи, відповідач в порушення умов Договору своїх зобов`язань за Договором не виконав, за спожиту активну електроенергію за період з листопада 2018 року по грудень 2018 року не розрахувався, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 362 345,87 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідачем належними та доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України обставин, повідомлених позивачем, не спростовано, доказів погашення заборгованості в добровільному порядку не надано.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 362 345,87 грн є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 13 246,86 грн та інфляційних втрат у розмірі 13 510,51 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання встановлений судом та по суті відповідачем не спростований, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних є правомірними.

Рекомендаціями Верховного Суду України №62-97р від 03.04.1997 щодо порядку нарахування індексів інфляції при розгляді судових справ передбачається, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Суд наголошує на тому, що положення ст. 625 Цивільного кодексу України не передбачають можливості вибіркового обрання особою індексів інфляції за окремі періоди в межах заявленого періоду за який нараховуються інфляційні, а тому мають враховуватися всі індекси інфляції.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, суд визнає його невірним, оскільки позивачем неправомірно не враховано індекс інфляції за лютий 2020 року

де мала місце дефляція (згідно відомостей Державної служби статистики України індекс інфляції за лютий 2020 року складав - 99,7%) та безпідставно заокруглено сукупний індекс інфляції в більший бік до тисячних (три знаки після коми).

За здійсненим судом перерахунком розмір інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача, становить 12 382,94 грн.

В іншій частині вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат задоволенню не підлягають, у зв`язку їх з безпідставністю.

Перевіривши розрахунок 3% річних здійснений позивачем, суд визнає його невірним, оскільки позивачем невірно визначено строк настання платежу за спожиту активну електроенергію у грудні 2018 року.

За здійсненим судом перерахунком розмір 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача, становить 13 200,71 грн.

В іншій частині вимоги позивача про стягнення 3% річних задоволенню не підлягають, у зв`язку їх з безпідставністю.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (87547, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. К. Лібкнехта, 177 А, ідентифікаційний код 00191678) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» (84302, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Комерційна, 8, ідентифікаційний код 31018149) основну заборгованості у розмірі 362 345 (триста шістдесят дві тисячі триста сорок п`ять) грн 87 коп., 3% річних у розмірі 13 200 (тринадцять тисяч двісті) грн 71 коп., інфляційні втрати у розмірі 12 382 (дванадцять тисяч триста вісімдесят дві) грн 94 коп. та судовий збір у розмірі 5 818 (п`ять тисяч вісімсот вісімнадцять) 94 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя М.В. Хабарова