номер провадження справи 33/32/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2020 Справа № 908/992/20

м. Запоріжжя Запорізької області

Суддя Господарського суду Запорізької області Мірошниченко М.В.

При секретарі судового засідання Хилько Ю.І.

Розглянувши у судовому засіданні матеріали справи № 908/992/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "КТЛ Україна" (65026, м. Одеса, вул. Приморська, буд. 6В)

до відповідача: Приватного підприємства "Гидростандарт" (72319, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Університетська, буд. 231/8)

про стягнення суми

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

15.04.2020 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (вих. № 20/243 від 08.04.2020) Товариства з обмеженою відповідальністю "КТЛ Україна" до Приватного підприємства "Гидростандарт" про стягнення 67000,00 грн. заборгованості, 9653,00 грн. пені, 1130,56 3% річних.

Відповідно до витягу з протоколу розподілу судової справи між суддями від 15.04.2020 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/992/20 та визначено до розгляду судді Мірошниченко М.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 21.04.2020 суддею Мірошниченко М.В. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/992/20 за правилами спрощеного позовного провадження. Присвоєно справі номер провадження 33/32/20. Судове засідання призначено на 19.05.2020.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 18.05.2020 відмовлено в задоволенні заяви (вих. № 20/283 від 15.05.2020) Товариства з обмеженою відповідальністю "КТЛ Україна" про участь у судовому засіданні 19.05.2020 о 11 год. 30 хв. по справі № 908/992/20 в режимі відеоконференції.

У судове засідання 19.05.2020 представники сторін не з`явилися.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У судовому засіданні 19.05.2020 справу розглянуто, підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Позовні вимоги мотивовані таким. На підставі договору транспортного експедирування № 1807172 від 18.06.2017 позивач надав відповідачу протягом грудня 2018 - січня 2019 транспортно-експедиторські послуги, пов`язані з перевезенням контейнерів. Були виставлені рахунки за вказані послуги та з відшкодування витрат, понесених позивачем (експедитором). Рахунок № НОМЕР_1 від 08.01.2019 оплачений відповідачем не був. Між сторонами була підписана додаткова угода, якою врегульовано, що вартість додаткових витрат при транспортному експедируванні контейнерів відповідно до рахунку № НОМЕР_1 склала 132938,18 грн. Вказаний рахунок виставлений відповідачу 15.11.2019. Відповідач вказаний рахунок оплатив частково у загальній сумі 65938,18 грн. Заборгованість станом на 08.04.2020 склала 67000,00 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача. Також просив стягнути 9653,00 грн. пені та 1130,56 грн. 3% річних.

Відповідач проти позову заперечив, зазначивши у письмовому відзиві, який надійшов до суду 12.05.2020, що позивач не врахував суми 2000,00 грн., яку відповідач оплатив після дати підписання позову. Щодо нарахування пені, процентів річних зазначив, що додатковою угодою від 15.11.2019 не зазначений строк виплати коштів. Виконання зобов`язання у строк, встановлений п. 3.2 договору, не можливо, так як відкоригованого рахунку після підписання додаткової угоди до відповідача не надходило. Оскільки до відповідача після 15.11.2019 не надходило вимог про сплату суми, обумовленої п. 1 додаткової угоди, вважає, що строк виконання зобов`язання не настав. Однак, не зважаючи на відсутність вимоги позивача, оскільки сума 132938,18 грн. одним платежем є крупною, відповідач проводив виплати, передбачені п. 1 додаткової угоди. У задоволенні позову просив відмовити.

18.05.2020 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач не заперечив, що сума заборгованості без штрафних санкцій становить 65000,00 грн., враховуючи оплати 17 та 24.04.2020. Однак, на 08.04.2020 сума заборгованості становила 67000,00 грн., відповідно пеня та 3% річних розраховувались за періоди заборгованості до подачі позову. Додаткова угода встановлює лише вартість додаткових витрат, а порядок оплати наданих послуг визначається договором. Підписуючи додаткову угоду відповідач підтвердив, що відповідно до рахунку № НОМЕР_1 від 08.01.2019 вартість послуг становить 132938,18 грн., тому посилання відповідача на те, що йому не надходив відкорегований рахунок, не відповідає дійсності. Строк виконання зобов`язання настав 15.11.2019 у день підписання додаткової угоди. Крім того, рахунок № НОМЕР_1 був виставлений 08.01.2019, проте через виникнення спору і не бажання відповідача його оплатити, була підписана додаткова угода. Позов просив задовольнити, врахувати здійснену оплату відповідачем та стягнути 65000,00 грн. заборгованості, 9653,00 грн. пені, 1130,56 3% річних.

Позивач у судове засідання 19.05.2020 не з`явився, згідно заяви (вих. № 20/283 від 15.05.2020) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яка надійшла до суду 18.05.2020, просив розгляд справи здійснити за відсутності позивача.

Відповідач у судове засідання 19.05.2020 не з`явився, ухвала про відкриття провадження у справі отримана відповідачем 23.04.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Враховуючи належне повідомлення сторін про дату та час судового слухання справи, встановлений законодавством строк для розгляду справи у спрощеному позовному провадженні, доказове наповнення матеріалів справи, суд визнав можливим розглянути дійсну справу за відсутності представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

18.06.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "КТЛ Україна" (експедитор за договором, позивач) та Приватним підприємством "Гидростандарт" (клієнт за договором, відповідач) укладений договір № 1807172 транспортного експедирування.

Згідно з п. 1 договору експедитор зобов`язується за плату та за рахунок клієнта надати чи організувати надання транспортно-експедиторських послуг, пов`язаних з організацією та забезпеченням перевезень експортно-імпортних та транзитних вантажів клієнта, а також додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу.

Відповідно до п. 3.1 послуги експедитора, а також витрати, затрати та інші платежі, здійснені експедитором в інтересах клієнта та пов`язані з виконанням даного договору, оплачуються клієнтом на умовах 100% передплати на підставі виставленого експедитором рахунку на протязі строку, зазначеного у такому рахунку.

Згідно п. 3.2 рахунок за послуги, надані за межами митної території України, а також інші витрати, оплачувані експедитором нерезидентам України та/або їх українським агентам на користь таких нерезидентів, виставляється експедитором в гривнях по курсу продажу долара США на міжбанківському валютному ринку України на дату виставлення рахунку. Рахунок за послуги, надані на території України та інші можливі додаткові витрати на території України, виставляється експедитором в гривнях по курсу НБУ на дату виставлення рахунку. Клієнт оплачує рахунки експедитора в день їх виставлення з перерахуванням зазначених у рахунку сум на розрахунковий рахунок експедитора. Клієнт погоджується, що експедитор має право направити клієнту рахунок з використанням засобів факсимільного і електронного зв`язку.

Договір вступає в силу з дати його підписання та діє до 31.12.2017, та, якщо жодна зі сторін за 30 днів до закінчення строку договору не повідомить письмово іншу сторону про розірвання договору, строк його дії буде автоматично продовжуватися на кожний наступний календарний рік (п. 7.1).

Як зазначив позивач у позовній заяві, протягом грудня 2018 - січня 2019 позивач (експедитор) надав відповідачу (клієнту) транспортно-експедиторські послуги, пов`язані з перевезенням контейнерів: GESU6450247, TGHU6161484, INKU6222579, UACU5548062, GХSU1002563.

Відповідачу були виставлені відповідні рахунки на оплату № НОМЕР_3 від 08.01.2019, № НОМЕР_1 від 08.01.2019, № НОМЕР_4 від 08.01.2019, № НОМЕР_2 від 08.01.2019.

Як зазначив позивач, відповідач, зокрема відмовився оплачувати рахунок № НОМЕР_1 від 08.01.2019 щодо відшкодування витрат експедитора при транспортному експедируванні контейнерів. Між сторонами для вирішення спору у досудовому порядку були проведені переговори, за результатами яких підписана додаткова угода до договору.

Так, у матеріалах справи наявна копія додаткової угоди від 15.11.2019 до договору транспортного експедирування № 1807172 від 18.06.2017, укладення якої фактично підтверджено відповідачем у відзиві.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Згідно пункту 1 даної додаткової угоди сторони прийшли до угоди щодо того, що вартість додаткових витрат при транспортному експедируванні контейнерів GESU6450247, TGHU6161484, INKU6222579, UACU5548062 складає 132938,18 грн. разом з ПДВ, відповідно до рахунку № НОМЕР_1 від 08.01.2019.

Сторони виклали пункт 7.1 в іншій редакції, визначивши, що договір вступає в силу з дати його підписання та діє до дати зарахування грошових коштів по рахункам № НОМЕР_1 від 08.01.2019 та № НОМЕР_2 від 08.01.2019 на розрахунковий рахунок експедитора.

У пункті 9 додаткової угоди визначено, що вона (додаткова угода) вступає в силу з моменту її підписання та є невід`ємною частиною договору транспортного експедирування № 1807172 від 18.06.2017.

Сторони підписали акт надання послуг № НОМЕР_1 від 08.01.2019 за договором № 1807172 від 18.06.2017 на суму 132938,18 грн. за надані послуги по контейнерам GESU6450247, TGHU6161484, INKU6222579, UACU5548062.

Також у матеріалах справи наявна копія рахунку на оплату № НОМЕР_1 від 08.01.2019 на суму 132938,18 грн.

Статтею 929 ЦК України встановлено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України господарські зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом відповідач здійснив часткову оплату рахунку № НОМЕР_1 від 08.01.2019: у сумі 12938,18 грн. згідно з платіжним дорученням № 47 від 27.11.12019, у сумі 5000,00 грн. згідно з платіжним дорученням № 10246 від 20.12.2019, у сумі 16000,00 грн. згідно з платіжним дорученням № 10298 від 27.12.2019, у сумі 5000,00 грн. згідно з платіжним дорученням № 10356 від 20.01.2020, у сумі 5000,00 грн. згідно з платіжним дорученням № 10427 від 05.02.2020, у сумі 5000,00 грн. згідно з платіжним дорученням № 10525 від 28.02.2020, у сумі 5000,00 грн. згідно з платіжним дорученням № 10533 від 03.03.2020, у сумі 5000,00 грн. згідно з платіжним дорученням № 10583 від 12.03.2020, у сумі 5000,00 грн. згідно з платіжним дорученням № 10646 від 24.03.2020, у сумі 1000,00 грн. згідно з платіжним дорученням № 10681 від 01.04.2020, у сумі 1000,00 грн. згідно з платіжним дорученням № 10688 від 02.04.2020, усього у загальній сумі 65938,18 грн.

В усіх платіжних дорученнях у призначенні платежу мається посилання на рахунок № НОМЕР_1 від 08.01.2019.

Відповідач у відзиві повідомив про сплату 2000,00 грн. за рахунком № НОМЕР_1 від 08.01.2019, а саме: 1000,00 грн. згідно платіжного доручення № 10701 від 17.04.2020 та 1000,00 грн. згідно платіжного доручення № 10787 від 24.04.2020 (копії платіжних доручень долучені до відзиву).

Позивач підтвердив сплату вказаних сум відповідачем.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки відповідачем після надходження позовної заяви до суду у дійсній справі здійснено оплату 2000,00 грн. основного боргу, провадження у справі за вказаною вимогою слід закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК України).

Згідно ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач укладення договору № 1807172 від 18.06.2017 з додатковою угодою від 15.11.2019 не заперечив, надання послуг за вказаним договором, зокрема на суму 132938,18 грн., не спростував.

Відповідач у відзиві зазначив, що рахунок на оплату № НОМЕР_1 від 08.01.2019 не отримував, внаслідок чого не наступив строк виконання зобов`язання з оплати 132938,18 грн. Також зазначив, що додатковою угодою від 15.11.2019 не встановлений строк оплати вказаного рахунку.

Суд спростовує заперечення відповідача, виходячи з такого.

Додаткова угода від 15.11.2019 укладена до договору № 1807172 від 18.06.2017, пунктом 3.2 якого встановлено, що клієнт оплачує рахунки експедитора в день їх виставлення з переведенням вказаних у рахунку сум на розрахунковий рахунок експедитора. Вказаний пункт додатковою угодою від 15.11.2019 сторонами не змінювався та не виключався.

Рахунок на оплату № НОМЕР_1 виписаний 08.01.2019, сума 132938,18 грн., належна до оплати, визначена сторонами додатковою угодою від 15.11.2019, також сторонами підписаний акт надання послуг № НОМЕР_1 від 08.01.2019.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Акт надання послуг № НОМЕР_1 від 08.01.2019 є первинним документом відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", в якому відображені усі необхідні реквізити, а також міститься посилання на рахунок на оплату № НОМЕР_1 від 08.01.2019. Акт, як зазначалося вище, підписаний сторонами.

Відтак, відповідачу була відома сума, належна до оплати 15.11.2019 (у день укладення та підписання додаткової угоди від 15.11.2019, якою була встановлена сума 132938,18 грн. додаткових витрат). Саме після підписання вказаної додаткової угоди відповідач почав здійснювати оплати за рахунком № НОМЕР_1 від 08.01.2019, вказуючи у призначенні платежу саме даний рахунок. Так чином, суд приходить до висновку, що відповідач мав оплатити 132938,18 грн. 15.11.2019.

Доказів сплати 65000,00 грн. основного боргу відповідач суду не подав.

Враховуючи викладене вище, з відповідача на користь позивача стягується 65000,00 грн. основного боргу.

Позивач також просив стягнути з відповідача на його користь 1130,56 грн. 3% річних, нарахованих за загальний період із 18.11.2019 по 08.04.2020.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов`язання, вимоги про стягнення з нього 3% річних заявлені позивачем обґрунтовано.

Перевіривши розрахунок 3% річних суд встановив, що позивач враховує у період нарахування річних дні здійснених відповідачем оплат, що є неправильним.

Здійснивши за допомогою інформаційної системи «Законодавство» перерахунок 3% річних з урахуванням здійснених відповідачем оплат (день оплати не враховується), судом встановлено, що з відповідача на користь позивача стягується 1046,55 грн. 3% річних у межах заявленого позивачем періоду. У стягненні 84,01 грн. 3% річних судом відмовляється у зв`язку з необґрунтованістю.

Також позивач просив стягнути з відповідача 9653,00 грн. пені, нарахованої за загальний період з 18.11.2019 по 08.04.2020.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно п. 3.6 договору № 1807172 за прострочку оплати рахунку експедитора, клієнт сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня, від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Перевіривши розрахунок пені суд встановив, що позивач враховує у період нарахування пені дні здійснених відповідачем оплат, що є неправильним.

Здійснивши за допомогою інформаційної системи «Законодавство» перерахунок пені з урахуванням здійснених відповідачем оплат (день оплати не враховується), судом встановлено, що з відповідача на користь позивача стягується 8969,94 грн. пені у межах заявленого позивачем періоду. У стягненні 683,06 грн. пені судом відмовляється у зв`язку з необґрунтованістю.

Таким чином, позов у цілому задовольняється судом частково.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, при цьому суд враховує, що 2000,00 грн. основного боргу були сплачені відповідачем після надходження позову до суду.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 129, 232, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Гидростандарт" (72319, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Університетська, буд. 231/8, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КТЛ Україна" (65026, м. Одеса, вул. Приморська, буд. 6В, ) 65000 (шістдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп. заборгованості, 1046 (одна тисяча сорок шість) грн. 55 коп. 3% річних, 8969 (вісім тисяч дев`ятсот шістдесят дев`ять) грн. 94 коп. пені, 2027 (дві тисячі двадцять сім) грн. 22 коп. судового збору.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Провадження у справі у частині стягнення 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. основної заборгованості закрити.

Відповідно ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256, пп. 17.5 п. 17 розділу XI Перехідних положень ГПК України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано - 20 травня 2020.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя М.В. Мірошниченко