РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.05.2020Справа № 910/16474/19
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., за участю секретаря судового засідання Бігми Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Національного банку України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, буд. 9; ідентифікаційний код: 00032106)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Градострой» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 3-Г; ідентифікаційний код: 31812906)

про стягнення 33897216,40 грн.

Представники сторін:

від позивача: Донченко О.Г.;

від відповідача: Степаненко А.П.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

21.11.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Національного банку України з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Градострой» про стягнення 33897216,40 грн, з яких 12204429,00 грн основного боргу, 18055867,56 грн 50% річних та 3636919,84 грн інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що на виконання умов Договору №Г-687 про інвестування у житлове будівництво від 12.10.2006 він перерахував на рахунок відповідача грошові кошти у загальному розмірі 12204429,00 грн. (відповідно до п. 2.1 договору). Однак, відповідач не виконав своїх зобов`язань за вказаним договором та не передав позивачу 27 квартир загальною площею 1986,81 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Здолбунівська , 13.

Так як умовами Договору №Г-687 про інвестування у житлове будівництво від 12.10.2006 передбачено право позивача на односторонню відмову від договору у випадку невиконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач направив відповідачу листа про розірвання договору, в якому також вимагав повернути сплачену суму інвестиційних внесків (12204429,00 грн.), сплатити 50% річних у розмірі 18306643,00 грн та інфляційні втрати у розмірі 4711576,47 грн (відповідно до п. 3.5 договору).

Оскільки відповідач не повернув позивачу вказану суму інвестиційних внесків та не сплатив 50% річних та інфляційні втрати, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2019 відкрито провадження у справі №910/16474/19, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 18.12.2019; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті спору.

12.12.2019 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав на те, що Договір №Г-687 про інвестування у житлове будівництво від 12.10.2006 не є розірваним як про це вказує позивач, оскільки розірвання вказаного договору на підставі п. 8.3 договору є неправомірним.

12.12.2019 до Господарського суду міста Києва від Красника А .І. (голови ОК ЖБК «Лейк Хаус») надійшло клопотання про залучення його до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

17.12.2019 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що втрата чинності Закону України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти» не позбавляє позивача права розірвати Договір №Г-687 про інвестування у житлове будівництво від 12.10.2006 в односторонньому порядку.

У підготовчому засіданні 18.12.2019 суд розглянув клопотання Красника А .І. про залучення його до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача та відмовив в його задоволення у зв`язку з необґрунтованістю.

У підготовчому засіданні 18.12.2019 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 15.01.2020.

24.12.2019 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, які суд долучив до матеріалів справи.

10.01.2020 до Господарського суду міста Києва від Красника А.І . (голови ОК ЖБК «Лейк Хаус») надійшло клопотання про залучення ОК ЖБК «Лейк Хаус» в особі голови кооперативу до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

У підготовчому засіданні 15.01.2020 суд розглянув клопотання Красника А .І. про залучення його до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача та відмовив в його задоволення у зв`язку з необґрунтованістю.

У підготовчому засіданні 15.01.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 22.01.2020.

20.01.2020 до Господарського суду міста Києва від Красника А.І. (голови ОК ЖБК «Лейк Хаус») надійшла заява про залучення ОК ЖБК «Лейк Хаус» в особі голови кооперативу до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2020 вказану заяву залишено без розгляду (у зв`язку з її поданням після закінчення процесуального строку, встановленого у ст. 50 Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 22.01.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення судового засідання на 03.03.2020.

03.03.2020 відповідачем подано заяву про застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення з відповідача 50% річних та інфляційних втрат.

У судовому засіданні 03.03.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення судового засідання на 04.03.2020.

04.03.2020 позивачем подані письмові заперечення на заяву позивача про застосування позовної давності.

Судове засідання, призначене на 04.03.2020, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Чинчин О.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2020 судове засідання у справі №910/16474/19 призначено на 25.03.2020.

Судове засідання, призначене на 25.03.2020, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Чинчин О.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2020 судове засідання у справі №910/16474/19 призначено на 13.05.2020.

Представник позивача у судовому засіданні 13.05.2020 надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 13.05.2020 надав усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 13.05.2020 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

12.10.2006 між Національним банком України (інвестор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Градострой» (організація) укладено Договір №Г-687 про інвестування у житлове будівництво, відповідно до умов якого інвестор здійснює інвестування у будівництво житлового будинку організації на загальну суму 12204429,00 грн. (а.с. 21-24).

У п. 1.2 Договору №Г-687 про інвестування у житлове будівництво від 12.10.2006 зазначено, що організація зобов`язується передати інвестору в рахунок його інвестиційних внесків за актом прийому-передачі 27 квартир загальною площею 1986,81 кв.м. згідно з переліком, наведеним у п. 1.2 договору; адреса будинку - м. Київ, вул. Здолбунівська, 13; строк введення в експлуатацію та строк передачі квартир інвестору - 31.07.2007.

Відповідно до п. 2.1 Договору №Г-687 про інвестування у житлове будівництво від 12.10.2006 загальна вартість квартир складає 12204429,00 грн.

Інвестор здійснює інвестування шляхом перерахування суми, вказаної у п. 2.1 на поточний рахунок організації протягом 5-ти робочих днів після отримання цього договору, підписаного уповноваженими особами обох сторін (п. 2.2 Договору №Г-687 про інвестування у житлове будівництво від 12.10.2006).

Відповідно до п. 3.5 Договору №Г-687 про інвестування у житлове будівництво від 12.10.2006, якщо ініціатором розірвання договору є інвестор у випадку неналежного виконання організацією своїх договірних зобов`язань, організація повертає інвестору протягом 5-ти робочих днів з дати розірвання договору кошти в повній сумі, отримані від інвестора за цим договором, з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також сплачує 50% річних від суми вартості цього договору за користування вказаними коштами з моменту їх перерахування на рахунок організації до дати повернення коштів на рахунок інвестора.

Згідно з п. 8.1 Договору №Г-687 про інвестування у житлове будівництво від 12.10.2006 договір діє з дати підписання його уповноваженими особами обох сторін і дії до 31.10.2009. Гарантійні зобов`язання, що викладені у п. 4.1 цього договору, діють протягом 2-х років з моменту введення будинку в експлуатацію.

При цьому, у п. 8.2 Договору №Г-687 про інвестування у житлове будівництво від 12.10.2006 сторонами погоджено, що у разі невиконання зобов`язань в установлений сторонами термін, договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, що не звільняє сторони від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань та відшкодування збитків.

Згідно з п. 8.3 Договору №Г-687 про інвестування у житлове будівництво від 12.10.2006 організація не має право в односторонньому порядку або в порядку передбаченому чинним законодавством розірвати цей договір. Право розірвати цей договір в односторонньому порядку має інвестор на підставі п. 5 ст. 34 Закону України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти».

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказав на те, що на виконання умов Договору №Г-687 про інвестування у житлове будівництво від 12.10.2006 він перерахував на рахунок відповідача грошові кошти у загальному розмірі 12204429,00 грн. (відповідно до п. 2.1 договору). Однак, відповідач не виконав своїх зобов`язань за вказаним договором та не передав позивачу 27 квартир загальною площею 1986,81 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Здолбунівська, 13.

Так як умовами Договору №Г-687 про інвестування у житлове будівництво від 12.10.2006 передбачено право позивача на односторонню відмову від договору у випадку невиконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач направив відповідачу листа про розірвання договору, в якому також вимагав повернути сплачену суму інвестиційних внесків (12204429,00 грн.), сплатити 50% річних у розмірі 18306643,00 грн та інфляційні втрати у розмірі 4711576,47 грн (відповідно до п. 3.5 договору).

Оскільки відповідач не повернув позивачу вказану суму інвестиційних внесків та не сплатив 50% річних та інфляційні втрати, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» (в редакції станом на дату укладення договору) інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути: кошти, цільові банківські вклади, паї, акції та інші цінні папери; рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності); майнові права інтелектуальної власності; сукупність технічних, технологічних, комерційних та інших знань, оформлених у вигляді технічної документації, навиків та виробничого досвіду, необхідних для організації того чи іншого виду виробництва, але не запатентованих ("ноу-хау"); права користування землею, водою, ресурсами, будинками, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права; інші цінності.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» (в редакції станом на дату укладення договору) всі суб`єкти інвестиційної діяльності незалежно від форм власності та господарювання мають рівні права щодо здійснення інвестиційної діяльності, якщо інше не передбачено законодавчими актами України. Розміщення інвестицій у будь-яких об`єктах, крім тих, інвестування в які заборонено або обмежено цим Законом, іншими актами законодавства України, визнається невід`ємним правом інвестора і охороняється законом.

У ч. 2 ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» (в редакції станом на дату укладення договору) зазначено, що інвестор самостійно визначає цілі, напрями, види й обсяги інвестицій, залучає для їх реалізації на договірній основі будь-яких учасників інвестиційної діяльності, у тому числі шляхом організації конкурсів і торгів.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» (в редакції станом на дату укладення договору) основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов`язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб`єктів інвестиційної діяльності. Втручання державних органів та посадових осіб у реалізацію договірних відносин між суб`єктами інвестиційної діяльності зверх своєї компетенції не допускається.

У ч. 1 ст. 18 Закону України «Про інвестиційну діяльність» (в редакції станом на дату укладення договору) зазначено, що держава гарантує стабільність умов здійснення інвестиційної діяльності, додержання прав і законних інтересів її суб`єктів. Умови договорів, укладених між суб`єктами інвестиційної діяльності, зберігають свою чинність на весь строк дії цих договорів і у випадках, коли після їх укладення законодавством (крім податкового, митного та валютного законодавства, а також законодавства з питань ліцензування певних видів господарської діяльності) встановлено умови, що погіршують становище суб`єктів або обмежують їх права, якщо вони не дійшли згоди про зміну умов договору.

Згідно зі ст. 20 Закону України «Про інвестиційну діяльність» (в редакції станом на дату укладення договору) при недодержанні договірних зобов`язань суб`єкти інвестиційної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, передбачену законодавством України і укладеними договорами. Сплата штрафів і неустойок за порушення умов договорів, а також відшкодування завданих збитків не звільняють винну сторону від виконання зобов`язань, якщо інше не передбачено законом або договором.

Судом встановлено, що 12.10.2006 позивач сплатив на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 12204429,00 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача (призначення платежу - інвестування у житлове будівництво Договір №Г-687 від 12.10.2006; а.с. 25) та меморіальним ордером № від 12.10.2006 (призначення платежу - інвестування у житлове будівництво Договір №Г-687 від 12.10.2006; а.с. 26).

Як зазначено у ст. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» (в редакції станом на дату укладення договору) основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода).

Як встановлено судом, у п. 1.2 Договору №Г-687 про інвестування у житлове будівництво від 12.10.2006 зазначено, що організація зобов`язується передати інвестору в рахунок його інвестиційних внесків за актом прийому-передачі 27 квартир загальною площею 1986,81 кв.м. згідно з переліком, наведеним у п. 1.2 договору; адреса будинку - м. Київ, вул. Здолбунівська, 13; строк введення в експлуатацію та строк передачі квартир інвестору - 31.07.2007.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Таким чином, відповідач зобов`язаний був передати позивачу квартири у строк до 31.07.2007 включно.

Доказів виконання відповідачем обов`язку з передачі позивачу квартир, передбачених умовами Договору №Г-687 про інвестування у житлове будівництво від 12.10.2006, матеріали справи не містять та відповідачем суду не надано.

Вказані обставини (невиконання обов`язку щодо передачі квартир) також не заперечуються відповідачем у заявах по суті справи.

При цьому, як вбачається з актів звірки виконання Договору №Г-687 про інвестування у житлове будівництво від 12.10.2006, які складені представниками позивача і відповідача, №3 від 21.03.2011, №4 від 29.03.2013, №5 від 26.05.2015, №6 від 29.12.2016, відповідачем були передані позивачу лише майнові права на квартири у житловому будинку за адресою: м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 13 (а.с. 29-37).

Судом встановлено, що листом вих. №15 від 21.02.2008 відповідач гарантував виконання своїх зобов`язань за Договором №Г-687 про інвестування у житлове будівництво від 12.10.2006 стосовно завершення будівництва житлового будинку до грудня 2008 року (а.с. 43), гарантійним листом вих. №112 від 18.06.2008 - до другого кварталу 2009 року (а.с. 44), листом вих. №374/09 від 26.11.2009 - до третього-четвертого кварталу 2010 року (а.с. 45), листом вих. №07/10-119 від 23.09.2010 - до третього кварталу 2011 року (а.с. 48), листом вих. №08/866 від 12.06.2013 - до четвертого кварталу 2013 року (а.с. 49), листом вих. №39 від 25.08.2014 - до першого кварталу 2015 року (а.с. 50), а листом вих. №182 від 22.12.2018 - в 4 кварталі 2018 року (а.с. 191).

У вказаних листах підставою для продовження строків будівництва об`єкту інвестування відповідачем вказувались такі причини як фінансова криза, зниження обсягів залучення інвестицій, зміна керівництва відповідача, тощо.

Втім, доказів виконання відповідачем обов`язку з передачі позивачу квартир, передбачених умовами Договору №Г-687 про інвестування у житлове будівництво від 12.10.2006, матеріали справи не містять та відповідачем суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Відповідно о ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

У ст. 615 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3 ст. 651 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 653 Цивільного кодексу України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що 23.07.2019 позивач направив відповідачу лист про розірвання договору та повернення коштів (вих. №61-0016/37501 від 19.07.2019), в якому позивач зазначив, що оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Градострой» не виконує зобов`язання за Договором №Г-687 про інвестування у житлове будівництво від 12.10.2006 щодо передані на користь НБУ у строк до 31.07.2007 квартир, позивач керуючись п.п. 3.5, 8.3 договору повідомляє відповідача про розірвання вказаного договору та просить протягом 5-ти днів повернути на користь НБУ сплачені позивачем грошові кошти у розмірі 12204429,00 грн, а також інфляційні втрати у сумі 4711576,47 грн та 50% річних у розмірі 18306643,00 грн. (а.с. 27).

Відповідно до п. 3.5 Договору №Г-687 про інвестування у житлове будівництво від 12.10.2006, якщо ініціатором розірвання договору є інвестор у випадку неналежного виконання організацією своїх договірних зобов`язань, організація повертає інвестору протягом 5-ти робочих днів з дати розірвання договору кошти в повній сумі, отримані від інвестора за цим договором, з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також сплачує 50% річних від суми вартості цього договору за користування вказаними коштами з моменту їх перерахування на рахунок організації до дати повернення коштів на рахунок інвестора.

Згідно з п. 8.3 Договору №Г-687 про інвестування у житлове будівництво від 12.10.2006 організація не має право в односторонньому порядку або в порядку передбаченому чинним законодавством розірвати цей договір. Право розірвати цей договір в односторонньому порядку має інвестор на підставі п. 5 ст. 34 Закону України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти».

Вказаний лист було отримано відповідачем 29.07.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 233 (а.с. 28).

Суд зазначає, що як умовами Договору №Г-687 про інвестування у житлове будівництво від 12.10.2006, так і нормами законодавства України (станом на дату укладення договору та станом на дату реалізації позивачем права на односторонню відмову від договору) передбачено право позивача (як інвестора) розірвати вказаний договір інвестування в односторонньому порядку.

Зокрема, таке право закріплено у п. 8.3 Договору №Г-687 про інвестування у житлове будівництво від 12.10.2006 (право розірвати цей договір в односторонньому порядку має інвестор на підставі п. 5 ст. 34 Закону України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти»).

У ч. 5 ст. 34 Закон України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти» (в редакції станом на дату укладення між сторонами договору) зазначено, що у разі відмови учасника - переможця процедури закупівлі від виконання договору замовник має право в односторонньому порядку розірвати договір і зобов`язаний провести нову процедуру закупівлі.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти задоволення позову з тих підстав, що Договір №Г-687 про інвестування у житлове будівництво від 12.10.2006 не є розірваним на підставі п. 8.3 договору, як про це вказує позивач.

Зокрема, відповідач зауважив, що Закон України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти» втратив чинність на момент надсилання позивачем листа про розірвання Договору №Г-687 про інвестування у житлове будівництво від 12.10.2006 в односторонньому порядку, з огляду на що у позивача відсутнє право на розірвання договору в односторонньому порядку.

Однак, суд вважає вказані твердження відповідача необгрунтованими, оскільки умова п. 8.3 Договору №Г-687 про інвестування у житлове будівництво від 12.10.2006 (право розірвати цей договір в односторонньому порядку має інвестор на підставі п. 5 ст. 34 Закону України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти») по суті встановлює наявність обставин, за яких позивач (інвестор) має право розірвати договір в односторонньому порядку шляхом відмови від договору.

Крім того, сторони договору не несуть ризиків, пов`язаних зі зміною законодавства, які стались після укладення договору.

До того ж, як вбачається з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про інвестиційну діяльність» (в редакції станом на дату укладення договору), умови договорів, укладених між суб`єктами інвестиційної діяльності, зберігають свою чинність на весь строк дії цих договорів і у випадках, коли після їх укладення законодавством (крім податкового, митного та валютного законодавства, а також законодавства з питань ліцензування певних видів господарської діяльності) встановлено умови, що погіршують становище суб`єктів або обмежують їх права, якщо вони не дійшли згоди про зміну умов договору.

Суд зазначає, що втрата чинності Закону України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти» станом на дату надіслання позивачем листа про односторонню відмову від договору жодним чином не позбавляє позивача права в односторонньому порядку розірвати Договір №Г-687 про інвестування у житлове будівництво від 12.10.2006 шляхом надсилання відмови від договору.

Крім того, як вбачається з норм Цивільного кодексу України (ст.ст. 665, 693, 611, 615, 651), покупець також наділений правом відмовитись від договору у випадку невиконання продавцем обов`язку передати в строк річ.

Отже, оскільки відповідач повинен був виконати свій обов`язок з передачі позивачу 27 квартир загальною площею 1986,81 кв.м., за адресою: м. Київ , вул. Здолбунівська, 13 , у строк до 31.07.2007, тоді як станом на 19.07.2019 (тобто, більше ніж через 10 років) вказаного обов`язку відповідачем виконано не було, суд вважає, що позивач правомірно та за наявності обґрунтованих підстав скористався своїм правом на односторонню відмову від Договору №Г-687 про інвестування у житлове будівництво від 12.10.2006.

Як встановлено судом, лист позивача про розірвання Договору №Г-687 про інвестування у житлове будівництво від 12.10.2006 був отриманий відповідачем 29.07.2019.

Таким чином, Договір №Г-687 про інвестування у житлове будівництво від 12.10.2006 є розірваним з 29.07.2019.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 653 Цивільного кодексу України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 3.5 Договору №Г-687 про інвестування у житлове будівництво від 12.10.2006, якщо ініціатором розірвання договору є інвестор у випадку неналежного виконання організацією своїх договірних зобов`язань, організація повертає інвестору протягом 5-ти робочих днів з дати розірвання договору кошти в повній сумі, отримані від інвестора за цим договором, з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також сплачує 50% річних від суми вартості цього договору за користування вказаними коштами з моменту їх перерахування на рахунок організації до дати повернення коштів на рахунок інвестора.

Таким чином, відповідач повинен був повернути позивачу сплачені останнім інвестиційні внески на виконання умов Договору №Г-687 про інвестування у житлове будівництво від 12.10.2006 у сумі 12204429,00 грн у строк до 05.08.2019 включно.

Доказів повернення вказаних грошових коштів позивачу станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність обов`язку у відповідача повернути позивачу грошові кошти у розмірі 12204429,00 грн (сума сплачених інвестиційних внесків) підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та було визнано відповідачем у заяві про застосування позовної давності, у зв`язку з чим позовні вимоги Національного банку України в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Градострой» суми основного боргу у розмірі 12204429,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 50% річних у сумі 18055867,56 грн (за період з 01.12.2016 по 15.11.2019) та інфляційні втрати у розмірі 3636919,84 грн (з грудня 2016 року по вересень 2019 року).

У ч. 3 ст. 693 Цивільного кодексу України зазначено, що на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Згідно зі ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відповідно до п. 3.5 Договору №Г-687 про інвестування у житлове будівництво від 12.10.2006, якщо ініціатором розірвання договору є інвестор у випадку неналежного виконання організацією своїх договірних зобов`язань, організація повертає інвестору протягом 5-ти робочих днів з дати розірвання договору кошти в повній сумі, отримані від інвестора за цим договором, з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також сплачує 50% річних від суми вартості цього договору за користування вказаними коштами з моменту їх перерахування на рахунок організації до дати повернення коштів на рахунок інвестора.

Як встановлено судом, відповідач правомірно користувався сплаченими позивачем грошовими коштами (інвестиційними внесками) у сумі 12204429,00 грн у період до виникнення у відповідача обов`язку щодо їх повернення на користь позивача (протягом 5-ти робочих днів з дати розірвання договору, тобто до 05.08.2019).

Подальше користування відповідачем грошовими коштами у сумі 12204429,00 грн є неправомірним, так як відповідачем прострочено зобов`язання з їх повернення.

З огляду на те, що умовами договору сторонами погоджено нарахування 50% річних за користування грошовими коштами за період від дати їх перерахування на користь відповідача (12.10.2006) до дати повернення позивачу (докази повернення в матеріалах справи відсутні), обґрунтованим є заявлений позивачем період нарахування 50% річних - з 01.12.2016 по 15.11.2019.

Перевіривши розрахунок 50% річних, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, так як за розрахунком суду обгрунтованим розміром 50% річних за період з 01.12.2016 по 15.11.2019 є 18054451,52 грн.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
12204429.0001.12.2016 - 15.11. %18054451.52
Що стосується поданої відповідачем заяви про застосування позовної давності до позовних вимог в частині стягнення 50% річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України зазначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

З аналізу п. 3.5 Договору №Г-687 про інвестування у житлове будівництво від 12.10.2006 вбачається, що право позивача пред`явити вимогу про сплату 50% річних виникає у позивача після розірвання Договору №Г-687 про інвестування у житлове будівництво від 12.10.2006 (так само як і вимогу про повернення інвестиційних внесків).

За таких обставин, оскільки Договір №Г-687 про інвестування у житлове будівництво від 12.10.2006 було розірвано 29.07.2019, позивачем не було пропущено строк позовної давності щодо звернення з даним позовом до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача 50% річних.

Таким чином, позовні вимоги Національного банку України в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Градострой» 50% річних у розмірі 18055867,56 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 18054451,52 грн.

Що стосується позовних вимог Національного банку України в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 3636919,84 грн, суд зазначає наступне.

Так, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, нарахування інфляційних втрат здійснюється виключно у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання та за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як встановлено судом, відповідач зобов`язаний був повернути позивачу інвестиційні внески у розмірі 12204429,00 грн у строк до 05.08.2019, з огляду на що обґрунтованим початком нарахування інфляційних втрат на суму боргу (12204429,00 грн) є 06.08.2019, тобто з дати виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання.

За таких обставин, в межах заявленого позивачем періоду нарахування (з грудня 2016 року по вересень 2019 року) обґрунтованим є нарахування позивачем інфляційних втрат за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з повернення інвестиційних внесків за вересень 2019 року.

Сума інфляційних втрат за вересень 2019 року (за розрахунком суду) становить 85431,00 грн.

Що стосується заяви відповідача про застосування позовної давності в частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, суд не вбачає підстав для її застосування, оскільки судом відмовлено в частині стягнення інфляційних втрат, нарахованих за період з грудня 2016 року по серпень 2019 року, у зв`язку з необґрунтованістю, а інфляційні втрати, нараховані позивачем за вересень 2019 року, заявлені в межах позовної давності.

Таким чином, позовні вимоги Національного банку України в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Градострой» інфляційних втрат у розмірі 3636919,84 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 85431,00 грн.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Позов Національного банку України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, буд. 9; ідентифікаційний код: 00032106) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Градострой» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 3-Г; ідентифікаційний код: 31812906) про стягнення 33897216,40 грн - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Градострой» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 3-Г; ідентифікаційний код: 31812906) на користь Національного банку України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, буд. 9; ідентифікаційний код: 00032106) суму основного боргу у розмірі 12204429 (дванадцять мільйонів двісті чотири тисячі чотириста двадцять дев`ять) грн 00 коп., 50% річних у розмірі 18054451 (вісімнадцять мільйонів п`ятдесят чотири тисячі чотириста п`ятдесят одна) грн 52 коп., інфляційні втрати у розмірі 85431 (вісімдесят п`ять тисяч чотириста тридцять одна) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 455164 (чотириста п`ятдесят п`ять тисяч сто шістдесят чотири) грн 68 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 20 травня 2020 року.

Суддя О.В. Чинчин