ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року

м. Київ

Справа № 906/20/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Волковицька Н.О., Ткач І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий центр «Темпо»

на постанову Північно - західного апеляційного господарського суду

(головуючий - Василишин А.Р., судді - Мельник О.В., Розізнана І.В.)

від 26.02.2020,

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий центр «Темпо»

про забезпечення позову у справі № 906/20/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий центр «Темпо»,

до 1) Державного підприємства «Сетам», 2) Приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Ковальського М.Р., 3) Акціонерного товариства «Альфа - Банк»

про визнання електронних торгів, протоколу їх проведення, акта про проведення електронних торгів та свідоцтва недійсними,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий центр «Темпо» звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом про·визнання недійсними електронних торгів з реалізації лота реєстраційний № 381070 - нежитлової будівлі (магазин «Будинок взуття» з базою) загальною площею 9 061,40 м кв., що розташована за адресою: Житомирська обл., м. Житомир, вул. Київська, 87, оформлених протоколом № 445263 проведення електронних торгів від 15.11.2019, акта про реалізацію предмета іпотеки від 28.11.2019, виданого приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Ковальським М.Р. Просило визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, видане 05.12.2019 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком Віктором Ярославовичем, серія та номер 12205.

Також до місцевого господарського суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову № 17 від 26.12.2019, в якій він просив накласти арешт на нежитлову будівлю (магазин «Будинок взуття» з базою) загальною площею 9 061,40 м кв., що розташована за адресою: Житомирська обл., м. Житомир, вул. Київська, 87 та заборонити АТ «Альфа - Банк» здійснювати будь - які дії щодо відчуження в будь-який спосіб нежитлової будівлі (магазин «Будинок взуття» з базою) загальною площею 9 061,40 м кв., що розташована за адресою: Житомирська обл., м. Житомир, вул. Київська, 87.

Заява обґрунтована тим, що результати електронних торгів оскаржуються в суді, а тому існує обґрунтоване припущення, що переможець торгів - АТ «Альфа - Банк» може продати чи іншим чином відчужити нежитлову будівлю (магазин «Будинок взуття» з базою), загальною площею 9 061,40 м кв., що розташована за адресою: м. Житомир, вул. Київська, 87 на користь третіх осіб, що в майбутньому може утруднити виконання рішення суду при задоволенні позову або зробити таке виконання неможливим. На думку позивача, вжиття судом заходів забезпечення позову забезпечить фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. На підставі ст. ст. 136-137 ГПК України просив задовольнити заяву.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 10.01.2020 заяву ТОВ «Торговий центр «Темпо» про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено АТ «Альфа - Банк» та іншим особам здійснювати будь-які дії з нежитловою будівлею (магазин «Будинок взуття» з базою) загальною площею 9 061,40 м кв., що розташована за адресою: Житомирська обл., м. Житомир, вул. Київська, 87, у тому числі укладати договори, вчиняти інші правочини щодо нього.

Задовольняючи частково заяву позивача, місцевий господарський суд виходив з того, що обраний позивачем захід забезпечення позову є розумним, обґрунтованим, адекватним та доцільним, має тимчасовий характер, не призведе до повного припинення господарської діяльності відповідача-3; невжиття таких заходів матиме наслідком утруднення виконання рішення господарського суду; в разі відчуження АТ «Альфа - Банк» нежитлової будівлі (магазин «Будинок взуття» з базою) загальною площею 9 061,40 м кв., що розташована за адресою: Житомирська обл., м. Житомир, вул. Київська, 87, позивач не зможе захистити свої інтереси в межах одного судового провадження, що зумовить необхідність його звернутись до суду з іншими позовами.

Постановою Північно - західного апеляційного господарського суду від 26.02.2020 ухвалу Господарського суду Житомирської області від 10.01.2020 скасовано. У задоволенні заяви ТОВ «Торговий центр «Темпо» про забезпечення позову відмовлено.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції і відмовляючи у задоволенні заяви, суд апеляційної інстанції виходив з того, що саме лише посилання в заяві на ймовірне утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, без наведення відповідного обґрунтування, підтвердженого належними доказами, не є достатньою підставою для часткового задоволення заяви позивача та вжиття заходів забезпечення позову. Також зазначено, що суд першої інстанції взагалі не розглядав можливість зустрічного забезпечення (при тому, що заборонив укладати договори та вчиняти інші правочини відповідачу-3, що позбавило його можливості мирно володіти майном при відсутності будь-якого судового рішення щодо незаконності такого володіння).

11.03.2020 ТОВ «Торговий центр «Темпо» подало касаційну скаргу на постанову Північно - західного апеляційного господарського суду від 26.02.2020, в якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а ухвалу Господарського суду Житомирської області від 10.01.2019 залишити в силі.

Підставами для скасування постанови суду апеляційної інстанції зазначає порушення судом норм процесуального права - ст. ст. 2, 11, 136, 137, 141, 236, 258, 264 ГПК України. Вказує про неврахування судом апеляційної інстанції того, що існує обґрунтоване припущення, що переможець електронних торгів - АТ «Альфа - Банк» може продати чи іншим чином відчужити на користь третіх осіб майно - нежитлову будівлю загальною площею 9 061,40 м кв., що розташована за адресою: Житомирська обл., м. Житомир, вул. Київська, 87, а також, що у разі такого відчуження ТОВ «Торговий центр «Темпо» не зможе захистити свої права та інтереси в межах одного судового провадження, що матиме наслідком звернення до суду з іншим позовом. На думку позивача, забезпечення позову шляхом заборони АТ «Альфа - Банк» та іншим особам здійснювати будь-які дії щодо відчуження в будь-який спосіб вказаної нежитлової будівлі є доцільним. Вважає, що розгляд судом заяви про забезпечення позову без вирішення питання зустрічного позову не є порушенням вимог законодавства та не свідчить про незаконність ухвали суду першої інстанції. Зазначає, що Халявкою І.М., який підписав від імені АТ «Альфа - Банк» апеляційну скаргу, не додано до апеляційної скарги документів, які підтверджують, що він є адвокатом. Стверджує про безпідставне застосування до цих правовідносин правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 915/870/18. Як на підставу касаційного оскарження відповідно до вимог ст. 287 ГПК України зазначав невідповідність постанови суду апеляційної інстанції постанові Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

У відзивах на касаційну скаргу АТ «Альфа - Банк», приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Ковальський М.Р. просять залишити касаційну скаргу без задоволення з наведених у відзивах підстав.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи і перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини (ст. 137 ГПК України).

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Якщо позивач звертається до суд з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

Як вбачається із матеріалів справи, предметом спору є визнання недійсними електронних торгів, акта про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, тобто немайнові вимоги.

З урахуванням того, що предметом спору є немайнові вимоги, згідно з правовими висновками Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, які повинні судом враховуватись в силу ч. 4 ст. 236 ГПК України, суд апеляційної інстанції (при перегляді ухвали суду першої інстанції) мав дослідити чи не призведе невжиття заявлених позивачем заходів до істотного ускладнення чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та чи зможе позивач захистити свої права в межах цього одного судового провадження без нових звернень до суду.

Однак, судом апеляційної інстанції вказаних висновків Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18 враховано не було та не досліджувалось питання чи може невжиття таких заходів забезпечення позову як заборона АТ «Альфа - Банк» та іншим особам здійснювати будь-які дії з нежитловою будівлею (магазин «Будинок взуття» з базою) загальною площею 9 061,40 м кв., що розташована за адресою: Житомирська обл., м. Житомир, вул. Київська, 87, у тому числі укладати договори, вчиняти інші правочини щодо нього, істотно ускладнити та унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Суд апеляційної інстанції при відмові у задоволенні заяви фактично обмежився посиланням на те, що позивачем не було доведено, що невжиття відповідних заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Щодо висновків апеляційного суду про необхідність при розгляді заяви про забезпечення позову досліджувати питання зустрічного забезпечення, то необхідно зазначити, що ч. 1 ст. 141 ГПК України встановлено право суду, а не обов'язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), а тому розгляд судом заяви про забезпечення позову без вирішення питання зустрічного позову не є порушенням наведених вимог законодавства (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 915/870/18).

Отже, суд апеляційної інстанції, розглядаючи відповідну заяву про забезпечення позову припустився неправильного застосування норм процесуального права, а саме статей 136, 137, 141 ГПК України, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи суду апеляційної інстанції необхідно взяти до уваги вказане, врахувати відповідно до вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України правові висновки, викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18 та належним чином дослідити і встановити чи може невжиття вказаних заходів забезпечення позову істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся і чи не призведе невжиття таких заходів до того, що позивач не зможе захистити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. На підставі чого встановити наявність чи відсутність підстав для вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Оскільки справа підлягає передачі на новий розгляд до апеляційного господарського суду, то відповідно до вимог п. 14 ст. 129 ГПК України суд касаційної інстанції не здійснює розподіл судового збору.

Керуючись п. 13 ст. 8, ст. ст. 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий центр «Темпо» задовольнити частково.

Постанову Північно - західного апеляційного господарського суду від 26 лютого 2020 року у справі за № 906/20/20 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в іншому складі суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді Н. Волковицька

І. Ткач