ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

21.05.2020 Справа № 905/953/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Хабарової М.В., розглянувши клопотання Державного підприємства «Держвуглепостач» про відстрочення сплати судового збору до винесення рішення у справі

за позовомДержавного підприємства «Держвуглепостач»
до Державного підприємства «Селидіввугілля»
простягнення 153 313 700,00 грн
Без виклику учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Держвуглепостач» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення 153 313 700,00 грн.

Разом з позовною заяву позивачем подано клопотання про відстрочення сплати судового збору до винесення рішення у справі.

В обґрунтування вказаного клопотання, позивач зазначає про тяжке фінансове становище останнього на даний момент, що не дозволяє здійснити сплату судового збору до Державного бюджету України. При цьому, позивач посилається на безспірність позовних вимог, оскільки вони базуються на праві позивача отримати вугілля та у разі звільнення позивача від сплати суми судового збору, вказана сума буде стягнута з відповідача в дохід бюджету. На думку позивача у разі відмови в задоволенні клопотання, враховуючи відсутність коштів, бюджет взагалі не отримає відповідні суми в дохід бюджету. Крім того, заявник з посиланням на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та Огляд практики застосування суддями господарського суду у складі Верховного Суду рішень Європейського суду з прав людини при прийнятті постанов за 2018 рік зазначає про те, що обмеження у вигляді зобов`язання Державного підприємства «Держвуглепостач» сплатити судовий збір, не повинні обмежувати доступ сторони до суду, в такій мірі, що сутність права порушується. При цьому, позивач наголошує на тому, що звертаючись до суду із позовною заявою від 14.05.2020 №0513/06 останній має на меті захистити свої порушені права та інтереси, але аж ніяк не зловживання своїми процесуальними правами, створюючи додаткове навантаження для суду, про яке застерігає Верховний Суд у постанові від 31.07.2019 у справі №821/1896/15-а. Тяжке фінансове становище позивач обґрунтовує в першу чергу наявністю заборгованості інших державних вугледобувних підприємств перед ним та неможливість примусово стягнути заборгованість, у зв`язку з фактичним введенням мораторію на примусове стягнення заборгованості з державних вугледобувних підприємств відповідно до ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» від 13.04.2017 №2021-VIII та невиконанням основним споживачем вугілля - ПАТ «Центренерго» зобов`язання перед позивачем по поставці вартості вже оплаченого вугілля позивачем за численними договорами.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII внесено зміни до Закону України «Про судовий збір», які набрали чинності з 15.12.2017.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Редакція зазначеної статті передбачає право суду з урахуванням майнового стану сторони відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк лише за наявності викладених вище умов.

Даний перелік умов відстрочення, розстрочення сплати судового збору або звільнення від його сплати є вичерпним.

Отже наведеними правовими нормами Закону України «Про судовий збір» встановлено чіткий і вичерпний перелік умов, а також суб`єктних та предметних критеріїв, за наявності яких, з огляду на майновий стан сторони, суд може, зокрема, відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк.

Зазначена норма стосується окремих категорій фізичних осіб і не розповсюджується на юридичних осіб, яким є Державне підприємство «Держвуглепостач» як учасник господарської справи.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №911/1418/17, від 27.02.2020 у справі №922/823/19, від 05.03.2020 у справі №907/378/18, від 05.032020 у справі №909/1254/14, від 26.03.20520 у справі №922/1584/19.

Суд звертає увагу заявника, що ч. 2 ст. 6 та ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Визначений ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» перелік умов, за яких допускається відстрочення сплати судового збору заявнику при зверненні до суду із заявою (скаргою), є вичерпним, тому не допускається його розширення з ініціативи суду лише з урахуванням майнового стану сторони за відсутності умов, передбачених ч. 1 ст. 8 цього Закону.

При цьому, зазначені заявником підстави для відстрочення сплати судового збору дана норма Закону України «Про судовий збір» не містить.

Оцінивши доводи, наведені позивачем на обґрунтування вимог заявленого ним клопотання, суд не вбачає, у даному випадку, наявності обставин, які б відповідали зазначеним вище критеріям, узгоджувались з наведеними законодавчими приписами в контексті визначених законодавцем умов та підстав для відстрочення сплати судового збору, що могли б зумовити вчинення такої процесуальної дії. Суд також враховує, що доказів на підтвердження скрутного майнового стану позивачем не надано.

Аналогічну правову позицію щодо застосування приписів ст. 8 Закону України «Про судовий збір» викладено в ухвалах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.04.2020 у справі №562/1941/16-ц, від 07.04.2020 у справі №279/402/20 (провадження №61-5791ск20) та ухвалі Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.04.2020 у справі №910/11025/18.

Крім того, необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі ст. 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов`язані з фінансуванням та відсутністю коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для відстрочення від такої сплати.

Враховуючи даний принцип, а також положення ст. 8 Закону України «Про судовий збір» (в чинній редакції), господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні в тому числі й у питанні відстрочення сплати судового збору.

Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України» та від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України» зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб. Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства»).

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Креуз проти Польщі, no. 28249/95 від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку із поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

У даному випадку, необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, яке визначено Господарським процесуальним кодексом України і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, посилання позивача на правову позицію, викладену у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31.07.2019 по справі №821/1896/15-а (адміністративне провадження №К/9901/14384/18), в якій, на думку заявника, судом встановлено підстави для надання стороні доступу до суду, звільнивши її від обов`язку сплати судового збору з врахуванням фінансового стану, судом відхиляється, оскільки, скасовуючи ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду про залишення апеляційної скарги без руху від 14.01.2016 та про повернення апеляційної скарги від 23.02.2016, судом по-перше, застосовувались норми Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваного рішення), а по-друге, вказана постанова стосується інших правовідносин, скасовуючи вказані судові рішення, касаційним судом встановлено, що останні не містять правової оцінки тим обставинам (аргументам), які зазначені позивачем в клопотанні про звільнення від сплати судового збору, а саме, у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, оскільки заявник є пенсіонером, який отримує мінімальну пенсію у розмірі 949 грн, з якої пенсійним фондом утримується 20% на погашення переплати.

Таким чином, обставини у справі №821/1896/15-а та у справі №905/953/20 не є тотожними.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору до винесення рішення у справі за позовом Державного підприємства «Держвуглепостач» до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення 153 313 700,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 123, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір», суд

У Х В А Л И В :

1. У задоволенні клопотання Державного підприємства «Держвуглепостач» про відстрочення сплати судового збору до винесення рішення у справі за позовом Державного підприємства «Держвуглепостач» до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення 153 313 700,00 грн відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя М.В. Хабарова