Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/137/20

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Сікорської Н.А.

секретар судового засідання: Макарчук В.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Скала-Подільський спеціалізований кар"єр"

до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

про стягнення 310 088,26 грн

Процесуальні дії по справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Скала-Подільський спеціалізований кар`єр" звернувся до суду з позовом про стягнення з Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" 310088,22 грн., з яких: 268317,09 грн основного боргу, 2683,17 грн. штрафних санкцій, 27422,00 грн. інфляційних витрат, 11666,00 грн. трьох відсотків річних.

Ухвалою господарського суду від 05.02.2020 суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначив на 03.03.2020.

Ухвалою від 03.03.2020 суд відклав підготовче засідання на 17.03.2020.

Ухвалою від 17.03.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу № 906/812/19 до судового розгляду по суті на 16.04.2020.

Ухвалою від 16.04.2020 суд відклав розгляд по суті на 12.05.2020.

08.05.2020 на електронну адресу суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення (уточнення до позову) (а.с. 123-124).

Згідно поданих пояснень представник позивача вказує, що при звернені до суду допущено технічну помилку, а саме при обрахунку суми основного боргу не враховано безпосередньо поставку товару від 11.06.2018 року, в зв`язку із чим сума основного боргу, що вказана у позовній заяві, менша від фактичної суми боргу на 54336,74 (п`ятдесят чотири тисячі триста тридцять шість грн 74 коп.)

Вказує, що на момент подачі позовної заяви заборгованість відповідача складала 324653,83грн.

Водночас, заявник здійснив нарахування штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних на суму 324653,83грн.

З урахуванням наведеного просить прийняти додаткові пояснення та уточнення позовних вимог до уваги при розгляді даної справи та стягнути з відповідача 375195,99 грн, з яких: 324653,83 грн - основний борг, 3246,54грн - штрафні санкції, 33179,62 грн - інфляційні, 14116,00грн - 3% річних.

Дослідивши зміст додаткових пояснень суд дійшов висновку, що останні фактично є заявою про збільшення розміру позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Під збільшенням чи зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну кількісних показників, в яких виражається позовна вимога (збільшення чи зменшення ціни позову, збільшення чи зменшення кількості товару, тощо).

Суд наголошує, що ухвалою від 17.03.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу № 906/812/19 до судового розгляду по суті.

Частиною 2 статті 118 ГПК України встановлено, що заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У зв`язку з тим, що додаткові пояснення (уточнення до позову) позивача, які за оцінкою суду є заявою про збільшення розміру позовних вимог, подані на стадії розгляду справи по суті, що суперечить нормам п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України, тому суд залишає їх без розгляду.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконання відповідачем зобов`язань щодо сплати вартості за поставлений товар за договором №16/05/17 від 16.05.2017, на виконання умов якого позивач поставив товар на загальну суму 392400,00 грн.

Позивач вказує, що відповідач свої зобов`язання за договором щодо оплати товару виконав неналежним чином, внаслідок чого на момент звернення до суду у відповідача існує прострочена заборгованість в розмірі 268317,09 грн.

За порушення строків проведення розрахунків позивачем на підставі умов договору заявлено до стягнення з відповідача 2683,17 грн штрафних санкцій.

За несвоєчасне виконання грошового зобов`язання позивачем на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України заявлено до стягнення з відповідача 27422,00 грн інфляційних та 11666,00грн 3% річних.

Представник позивача в судове засідання не прибув, 07.04.2020 електронною поштою подав до суду клопотання від 06.04.2020 про здійснення розгляду справи без його участі.

В судове засідання відповідач повноважного представника не направив,

12.05.2019 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи з метою недопущення розповсюдження коронавірусу COVІD-19 (а.с. 127).

Відповідно до ч.2 ст.170 ГПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

Згідно з ч.8 ст.42 ГПК України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Отже, Господарським процесуальним кодексом України передбачена можливість подання процесуальних, інших документів у електронному вигляді виключно з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису.

Положеннями пункту 12 частини першої статті 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги" визначено, що електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

За змістом частини четвертої статті 18 Закону України "Про електронні довірчі послуги" саме кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

Вказаний Закон визначає кваліфікований електронний підпис як удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа, який видається кваліфікованим надавачем електронних довірчих послуг, засвідчувальним центром або центральним засвідчувальним органом і відповідає вимогам цього Закону (підпункти 23 - 24 частини першої статті 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги").

Отже, процесуальні та інші документи, які подаються до господарського суду шляхом їх направлення на електронну адресу суду, долучаються до матеріалів справи та розглядаються судом, у разі їх підписання уповноваженою особою з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису.

Однак, заява ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" про відкладення розгляду справи, що надійшла на електронну адресу суду 12.05.2020 року не містить електронного цифрового підпису.

Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог ч.8 ст.42 ГПК України, ч.2 ст.170 ГПК України, повертає її заявнику без розгляду відповідно до ч.4 ст.170 ГПК України.

Враховуючи наведене вище, з огляду на відсутність на заяві про відкладення розгляду справи цифрового підпису відправника, вказану заяву суд залишає без розгляду.

Згідно ст. 202 ГПК України, суд може розглядати справу за відсутності учасника справи, якщо його було належно повідомлено, проте він не повідомив про причин неявки або така неявка є повторною.

Ухвалою господарського суду від 05.02.2020 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Суд постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. В порядку ст. 165 ГПК України суд встановив відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

Вищезазначену ухвалу суду відповідач отримав 07.02.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 114).

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову.

Згідно ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

В ході розгляду справи, господарським судом Житомирської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.13 ГПК України, було створено сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

Суд зазначає, що неявка учасників справи, які є належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За вказаних обставин, оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву у строк, встановлений ст. 165 ГПК України, зважаючи, що відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи, а також беручи до уваги, що явка відповідача в судове засідання не визнавалась обов`язковою, суд на підставі ч.9 ст. 165 ГПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

У судовому засіданні від 12.05.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд підписав вступну та резолютивну частини рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Як зазначає позивач, 16.05.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Скала-Подільський спеціалізований кар`єр" (постачальник, позивач) та Дочірнім підприємством "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (замовник, відповідач) укладено договір поставки № 16/05/17 (а.с. 14-19).

Відповідно до п. 1.1, в порядку та на умовах визначених цим Договором, постачальник зобов`язується постачати та передавати у власність замовника, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити мінеральний порошок неактивований (надалі іменується - товар).

За умовами п. 1.2. Договору кількість, асортимент, ціна, умови оплати, а також умови і строки постачання Товару, який продається за цим договором, встановлюється у гривнях і вказується у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно п. 3.1. договору, загальна вартість товару за цим Договором складається із вартості кожної партії товару, поставленої в межах строку дії цього Договору та відповідно до специфікації до Договору.

У розділі 4 договору сторони погодили порядок здійснення оплати за договором.

Зокрема у п. 4.3 договору сторони узгодили, що замовник зобов`язується розрахуватись з постачальником за отриманий товар протягом 45 (сорока п`яти) днів з моменту отримання від постачальника документів, зазначених в п.п. 4.1, 4.2 договору.

Згідно з п. 4.4. договору, транспортні витрати, пов`язані з доставкою товару відшкодовуються замовником відповідно до понесених постачальником затрат за умови попереднього письмового погодження сторонами перевізника та ціну на транспортування товару до місця призначення.

Згідно пп. 7.3.7. Договору у разі порушення строків оплати товару, замовник на вимогу постачальника зобов`язаний сплатити останньому пеню в розмірі 0,001% від суми боргу за кожен день прострочення та штраф у розмірі 0,001% від суми боргу (сплачується одноразово).

За умовами пп. 7.3.10 договору загальний розмір відповідальності замовника не може перевищувати 1% від загальної вартості порушених зобов`язань Замовника

Відповідно до п. 10.1. Договору, цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2017 року.

До Договору № 16/05/17 від 16.05.2017 сторони уклали специфікацію № 1 (додаток № 1), в якій погодили найменування товару (мінеральний порошок неактивований), кількість товару (300 т), ціну товару (1308,00 грн.) та загальну вартість товару (392400,00 грн.) (а.с. 20).

За даними позивача на умовах укладеного договору позивач поставив відповідачу товар за видатковими накладними: № 106 від 04.04.2018 на суму 57612,00грн (а.с. 39), №149 від 27.04.2018 на суму 48665,23грн (а.с. 43), № 181 від 07.05.2018 на суму 5360494грн (а.с. 47), № 193 від 10.05.2018 на суму 58975,20грн (а.с. 50-а), № 209 від 11.05.2018 на суму 53056,08грн (а.с. 54), № 258 від 20.05.2018 на суму 56248,80грн (а.с.58), № 317 від 04.06.218 на суму 53970,84грн (а.с. 61-а), №393 від 11.06.2018 на суму 54336,74грн (а.с. 65), №462 від 27.06.2018 на суму 56930,40грн (а.с. 69).

Відповідач здійснив часткову оплату на загальну суму 168746,40 грн, що підтверджується випискою з картки-рахунку за період з 01.04.2018 по 01.07.2018 (а.с.125).

За даними позивача, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, у відповідача станом на день звернення до суду має місце заборгованість, яка становить 268317,09грн.

За несвоєчасне проведення розрахунків у відповідності до умов пп. 7.3.10 Договору позивач заявив до стягнення з відповідача пеню та штраф на загальну суму 2683,17 грн .

Водночас, на підставі ст. 625 ЦК України позивач, за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором нарахував до стягнення з відповідача 11666,00 грн 3 % річних та 27422,00грн інфляційних.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Частина 2 статті 509 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п. 1 ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, позовні вимоги позивач ґрунтує на договорі поставки № 16/05/17 від 16.05.2017.

Факт поставки товару відповідачу позивач підтверджує видатковими накладними (а.с. 39, 43, 47, 50-а, 54, 58, 61-а, 65, 69), в яких зазначено, що поставка здійснювалась на підставі договору № 16/05/17 від 16.05.2017.

Дослідивши зміст зазначеного вище договору, суд встановив, що поставка товару здійснювалась не на виконання договору № 16/05/17 від 16.05.2017. Таких висновків суд дійшов, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

В п. 10.1 Договору сторонами визначено, що цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2017. Умов щодо пролонгації договору за мовчазною згодою сторін, договір не містить.

Згідно зі ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Доказів укладення угоди про продовження строку дії договору матеріали справи не містять.

Таким чином, договір поставки № 16/05/17 від 16.05.2017 діяв з 16.05.2017 і до 31.12.2017.

Посилання у видаткових накладних, як на підставу здійснення господарської операції на договір № 16/05/17 від 16.05.2017, не вказує на продовження строку дії договору в порядку ст.654 ЦК України.

До того ж, з видаткових накладних, згідно яких поставлявся товар, видно, що ціна товару відрізняється від ціни товару, що погоджена сторонами у специфікації № 1 до договору № 16/05/17 від 16.05.2017, що в свою чергу також вказує на те, що поставка товару здійснювалась поза межами дії і не на виконання договору № 16/05/17 від 16.05.2017.

Враховуючи вищевикладене, умови договору № 16/05/17 від 16.05.2017 не підлягають застосуванню до правовідносин, які виникли між сторонами за фактом поставки товару за видатковими накладними № 106 від 04.04.2018, №149 від 27.04.2018, № 181 від 07.05.2018, № 193 від 10.05.2018, № 209 від 11.05.2018, № 258 від 20.05.2018, № 317 від 04.06.218, №393 від 11.06.2018, №462 від 27.06.2018.

Разом з тим суд зазначає, що відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Виходячи з вищевикладених обставин, суд дійшов висновку, що між сторонами згідно видаткових накладних № 106 від 04.04.2018, №149 від 27.04.2018, № 181 від 07.05.2018, № 193 від 10.05.2018, № 209 від 11.05.2018, № 258 від 20.05.2018, № 317 від 04.06.218, №393 від 11.06.2018, №462 від 27.06.2018 виникли правовідносини поставки товару, що укладені сторонами в спрощений спосіб.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, яка є спеціальною нормою, що регулює порядок проведення розрахунків при виникненні між суб`єктами господарювання правовідносин купівлі-продажу, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Таким чином, обов`язок оплатити отриманий від позивача товар, який поставлявся на підставі усного договору поставки, у відповідача виник після його прийняття, тобто після підписання відповідних видаткових накладних.

Видаткові накладні не містять умов щодо строків проведення розрахунків за поставлений товар.

За вказазних обставин, оскільки поставка товару здійснювалась у спрощений спосіб, розрахунки за поставлений товар згідно видаткових накладних № 106 від 04.04.2018, №149 від 27.04.2018, № 181 від 07.05.2018, № 193 від 10.05.2018, № 209 від 11.05.2018, № 258 від 20.05.2018, № 317 від 04.06.218, №393 від 11.06.2018, №462 від 27.06.2018 відповідачем мали бути проведені в порядку ст. 692 ЦК України.

При дослідженні вищевказаних видаткових накладних, суд встановив, що вони фіксують різні господарські операції, а саме: факт отримання/передачі товару та факт надання транспортних послуг, що в свою чергу регулюються різними нормами права, зокрема, в частині порядку проведення розрахунків.

Так, за видатковою накладною № 106 від 04.04.2018 товар поставлено на суму 35460,00 грн, вартість транспортних послуг - 22152,00 грн.;

- за видатковою накладною №149 від 27.04.2018 товар поставлено на суму 31441,20грн, вартість транспортних послуг - 17224,03 грн.;

- за видатковою накладною №181 від 07.05.2018 товар поставлено на суму 34632,60грн, вартість транспортних послуг -18972,34 грн.;

- за видатковою накладною №193 від 10.05.2018 товар поставлено на суму 35460,00грн, вартість транспортних послуг - 23515,20 грн;

- за видатковою накладною №209 від 11.05.2018 товар поставлено на суму 34278,00грн, вартість транспортних послуг - 18778,08 грн.

- за видатковою накладною №258 від 20.05.2018 товар поставлено на суму 35460,00грн, вартість транспортних послуг - 20788,80 грн.

- за видатковою накладною №317 від 04.06.2018 товар поставлено на суму 34869,00грн, вартість транспортних послуг -19101,84 грн.

- за видатковою накладною №393 від 11.06.2018 товар поставлено на суму 35105,40грн, вартість транспортних послуг -19231,34 грн.

- за видатковою накладною № 462 від 27.06.2018 товар поставлено на суму 35460,00грн, вартість транспортних послуг - 21470,40 грн.

Загальна вартість товару, який був поставлений за видатковими накладними становить 312166,20грн; загальна вартість транспортних послуг - 181234,95грн.

Таким чином, розрахунки саме за отриманий товар відповідач повинен був провести у наступному порядку:

- за видатковою накладною № 106 від 04.04.2018 на суму 35460,00 грн. до 05.04.2018;

- за видатковою накладною №149 від 27.04.2018 на суму 31441,20грн до 30.04.2018;

- за видатковою накладною №181 від 07.05.2018 на суму 34632,60грн до 08.05.2018;

- за видатковою накладною №193 від 10.05.2018 на суму 35460,00грн до 11.05.2018;

- за видатковою накладною №209 від 11.05.2018 на суму 34278,00грн до 14.05.2018

- за видатковою накладною №258 від 20.05.2018 на суму 35460,00грн до 21.05.2018;

- за видатковою накладною №317 від 04.06.2018 на суму 34869,00грн до 05.06.2018;

- за видатковою накладною №393 від 11.06.2018 на суму 35105,40грн до 12.06.2018;

- за видатковою накладною № 462 від 27.06.2018 на суму 35460,00грн до 02.07.2018.

Відповідач, провів часткові розрахунки на загальну суму 168746,40грн. Таким чином у відповідача, як станом на день звернення позивача до суду, так і на момент розгляду справи, має місце заборгованість за отриманий від позивача товару на загальну суму 143419,80грн. (312166,2 грн. - 168746,40 грн.).

Стосовно стягнення заборгованості за надані позивачем транспортні послуги на загальну суму 181234,95грн суд зазначає про наступне.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено судом, договір про надання транспортних послуг сторонами укладено також у спрощеній формі.

Зі змісту видаткових накладних вбачається, що сторони досягли згоди з таких умов договору, як предмет та ціна договору.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, у зв`язку з тим, що видаткові накладні, на яких позивач ґрунтує свої вимоги, фіксують здійснення господарської операції, зокрема такої як надання транспортних послуг, містять обов`язкові реквізити, передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", фіксують найменування та перелік наданих послуг , їх вартість, такі документи є первинними обліковими документами, які свідчать про надання позивачем транспортних послуг, а також прийняття вказаних послуг відповідачем.

Факт надання позивачем транспортних послуг на загальну суму 181234,95грн вказує на кореспондуючий обов`язок відповідача оплатити такі послуги.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2 ст. 530 ЦК України)

Суд встановив, що у видаткових накладних не обумовлено строків проведення розрахунків за надані послуги.

За таких обставин, щодо строків проведення розрахунків за надані транспортні послуги слід керуватись нормами ч.2 ст. 530 ЦК України.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів направлення відповідачу вимоги про оплату заборгованості.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що строк виконання відповідачем обов`язку щодо оплати транспортних послуг не настав, що вказує на відсутність між сторонами спору в цій частині на день звернення до суду.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача пені та штрафу на загальну суму 2683,17грн, суд зазначає про наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема, сплату неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Частиною 2 статті 549 ЦК України визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Положеннями Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому, Законом передбачена обов`язкова письмова форма правочину щодо забезпечення виконання зобов`язань (ч.1 ст. 547 ЦК України), наслідком недодержання якої є нікчемність правочину (ч. 2 ст. 547 ЦК України).

Позивач вимоги про стягнення пені та штрафу ґрунтує на умовах пунктів 7.3.7 та 7.3.10 договору поставки № 16/05/17 від 16.05.2017.

Однак, оскільки суд дійшов висновку, що поставка товару та надання транспортних послуг здійснювались позивачем на підставі договору, що укладений між сторонами у спрощений спосіб, тобто сторони у письмовому порядку не передбачили відповідальність відповідача у вигляді пені за порушення строків оплати, підстави для стягнення нарахованої позивачем пені та штрафу відсутні, тому вимога позивача про стягнення пені та штрафу є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Стосовно вимог про стягнення 11666,00грн 3 % річних та 27422,00грн інфляційних, суд зазначає про наступне.

Приписами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розрахунку позивача (а.с. 5) видно, що 3 % річних позивач нарахував за період з 06.08.2018 по 17.01.2020 на суму простроченої заборгованості 268317,09грн, які склали 11666,00грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд встановив, що позивач неправомірно здійснив нарахування на суму простроченої заборгованості 268317,09грн, оскільки на момент звернення до суду, як вже встановлено судом, простроченою була заборгованість лише за поставлений товар в сумі 143419,80грн.

Таким чином правомірним є нарахування 3% річних за заявлений позивачем період на суму простроченої заборгованості 143419,80грн.

За розрахунком суду 3% річних становлять 6247,05грн.

За вказаних обставин вимога позивача про стягнення 3% річних є обґрунтованою та підлягає задоволенню в сумі 6247,05грн.

В частині стягнення 5418,95грн 3% річних суд відмовляє в задоволені позову.

Інфляційні нарахування позивач здійснив за період серпень 2018 року - грудень 2019 року на суму простроченої заборгованості 268317,09грн, які становлять 27422,00грн .

Перевіривши розрахунок інфляційних, суд встановив, що позивач неправомірно здійснив нарахування на суму простроченої заборгованості 268317,09грн, оскільки на момент звернення до суду, як вже встановлено судом, простроченою була заборгованість лише за поставлений товар в сумі 143419,80грн.

Таким чином, правомірним є нарахування інфляційних за період з серпня 2018 року по грудень 2019 року на суму простроченої заборгованості 143419,80грн, які за розрахунком суду склали 14654,17грн.

Отже вимога позивача про стягнення інфляційних нарахувань є обґрунтованою та підлягає задоволенню в сумі 14654,17грн.

В частині стягнення 12767,83грн інфляційних суд відмовляє в задоволені позову.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач позов за предметом та підставами не оспорив, своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку про задоволення позову на загальну суму 164321,02грн з яких: 143419,80грн - заборгованість за товар, 6247,05грн - 3 % річних,14654,17грн - інфляційні.

В частині стягнення 124897,29грн заборгованості, 2683,17грн штрафних санкцій, 12767,83грн інфляційних та 5418,95грн 3% річних суд відмовляє у задоволені позову.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Житомирський Облавтодор" Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (10003, Житомирська область, м.Житомир, вул. Перемоги, буд.75, )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Скала-Подільський спеціалізований кар`єр" (48720, Тернопільська область, Борщівський район, смт Скала-Подільська, вул. Кам`янець-Подільська,1, )

- 143419,80грн заборгованість за товар;

- 6247,05грн 3 % річних;

-14654,17грн - інфляційні;

- 2464,82грн судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 25.05.20

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2,3- сторонам (рек. з повід.