СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2020 р. Справа № 922/2834/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Зубченко І.В. , суддя Чернота Л.Ф.

за участю секретаря судового засідання Бірчак К.Є.

за участю представників сторін:

від позивача - адвокат Ващенко Т.Д., довіреність №40-6218/79 від 26.12.2019р

від відповідача - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан", м.Мерефа, Харківська область (вх.№ 438 Х/З) на рішення господарського суду Харківської області від 20.12.2019 у справі №922/2834/19 (повний текст складено та підписано 28.12.2019р., м. Харків) - суддя Присяжнюк О.О.

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" м.Харків

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан", м.Мерефа, Харківська область,

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

02.09.2019 року позивач, Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан" про стягнення заборгованості за неналежне виконання договірних зобов`язань, яка складає - 680864,35 грн., з яких:

- вартість спожитої теплової енергії за тимчасовим договором про постачання теплової енергії № 835 від 01.09.2005 в сумі 573 669, 19 грн., що утворилася за період з січня 2017 року по квітень 2019 року;

- вартість спожитої теплової енергії без достатніх правових підстав в сумі 19 302,09 грн., що утворилася за період з листопада 2017 року по лютий 2019 року;

- інфляційні втрати в сумі 65 065,85 грн. за період з березня 2017 року по червень 2019 року;

- 3% річних в сумі 22 287,22 грн. за період з 25.01.2017 по 30.06.2019. Також, позивач просив суд судові витрати покласти на відповідача (т.1, а.с 5-8).

У позовній заяві позивач зазначив, що заборгованість за спожиту теплову енергію за договором №835 від 01.09.2005 та вартість безпідставно спожитої відповідачем теплової енергії обліковується за об`єднаним особовим рахунком і за кожний розрахунковий період (календарний місяць) відображається однією сумою у бухгалтерському обліку підприємства. Тому на підставі ст. 173 ГПК України вимоги про стягнення заборгованості за теплову енергію за договором № 835 від 01.09.2005 та стягнення вартості безпідставно спожитої теплової енергії підлягають об`єднанню в одному позові.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.09.2019 відкрито провадження по справі № 922/2834/19, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (т.1, а.с 2-4).

11.10.2019 року від Комунального підприємства"Харківські теплові мережі", до суду першої інстанції надійшла заява про зменшення позовних вимог, в яких позивач просив суд стягнути з відповідача: - вартість спожитої теплові енергії за тимчасовим договором про постачання теплової енергії № 835 від 01.09.2005 в сумі 541 204,27 грн., що утворилася за період з січня 2017 року по квітень 2019 року; - вартість спожитої теплової енергії без достатніх правових підстав в сумі 19302,09 грн., що утворилася за період з листопада 2017 року по лютий 2019 року; - інфляційні втрати в сумі 64 406,56 грн. за період з березня 2017 року по червень 2019 року; 3% річних в сумі 20 748,53 грн. за період з 01.03.2017 по 30.06.2019 (т.1, а.с. 182-183).

Ухвалою від 29.10.2019 року господарським судом прийнято заяву про зменшення позовних вимог Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" в порядку ст.46 ГПК України (т.2, а.с.70-73) .

Рішенням господарського суду Харківської області від 20.12.2019р. позовні вимоги задоволенні у повному обсязі (т.2, а.с. 138-149).

Рішення місцевого господарського суду грунтується на тому, що відповідач, в порушення умов договору, свої зобов`язання щодо здійснення оплати за надані позивачем послуги з теплопостачання належним чином не виконав, внаслідок чого за період з січня 2017 по квітень 2019 за ТОВ «Титан» утворилась заборгованість за спожиту теплову енергію за тимчасовим договором у розмірі 541204,27 грн., також стягненню підлягають інфляційні втрати у сумі 64 406,56 грн. та 3% річних у сумі 20748,53 грн.

Крім того, місцевий господарський суд зазначив й про те, що стягненню підлягає вартість спожитої теплової енергії без достатніх правових підстав в сумі 19302,09 грн. на підставі ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України.

Відповідач , Товариство з обмеженою відповідальністю «Титан» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Харківської області від 20.12.2019 року у справі №922/2834/19 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову (т.2, а.с. 167-173).

Скаржник вважає зазначене рішення суду таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Апелянт зазначає, що пункт 6.2 договору постачання теплової енергії передбачає, що розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатах якого підписується акт звірки відпустки-приймання теплової енергії та розрахунків за використання (у 2-х примірниках). Тобто, саме акт звірки є первинним документом, що підтверджує споживання відповідачем певної кількості теплової енергії, до того ж, акт відповідає вимогам первинного документа, згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Проте, жодного акту звірки відпустки-приймання теплової енергії та розрахунків за її використання позивачем не долучено.

Скаржник вважає, що розрахунки - фактури на оплату певної кількості теплової енергії, які надані позивачем до позовної заяви, не є актами в розумінні п. 6.2 вищевказаного Договору, не є первинним документом, вони не фіксують і за своєю формою не можуть фіксувати факт відпустки та отримання теплової енергії, в ньому відсутній підпис споживача в отриманні теплової енергії. Підпис представника ТОВ «Титан» лише засвідчує факт отримання рахунку-фактури, а не згоду з викладеними в ньому цифрами. До того ж, підписи представника відповідача є тільки на частині рахунків - фактури, наданих позивачем.

На думку скаржника, єдиним первинним документом, який підтверджує відпуск та отримання певної кількості теплової енергії за договором постачання теплової енергії є саме акт звірки відпустки - приймання теплової енергії, а тому їх отримання від позивача мало б бути запорукою повного та об`єктивного розгляду фактичних обставин справи.

Також скаржник зазначає, що господарський суд взагалі не зазначив мотивованої оцінки наведеного відповідачем аргументу про відсутність актів звірки відпустки-отримання теплової енергії.

Крім того, розрахунок теплової енергії, що постачалась до приміщень ТОВ «Титан», не обладнаних індивідуальними приладами обліку та обчислювалась розрахунковим способом, повинен базуватися на показаннях загальнобудинкових приладів обліку теплової енергії.

Апелянт звертає увагу на пункт 5.3.1 договору, який передбачає, що споживач, що має вузли обліку, щомісячно виконує зняття показників вузлів обліку 25 числа поточного місяця та при наявності інших споживачів теплової енергії, підключених до одного вузла обліку, виконує розподіл теплової енергії цим споживачам згідно з оформленим протоколом розподілу теплової енергії споживачам, підключеним до одного вузла обліку та підписаним всіма споживачами.

Надані позивачем щомісячні розподіли показань приладів обліку по десяти об`єктах нерухомості, включених у тимчасовий договір, які взагалі ніким не підписані та стосуються лише тих десяти об`єктів, що обладнані приладами обліку.

Тобто, на думку скаржника «щомісячні розподіли» не є передбаченими пунктом 5.3.1 Договору «протоколами розподілу теплової енергії споживачам, підключеним до одного вузлу обліку», які мають бути підписані всіма споживачами.

Крім того, позивач не надав суду журнал обліку теплової енергії і енергоносія та відомості показань вузлів обліку у формі журналу обліку (з розподілом теплової енергії між споживачами при наявності інших споживачів теплової енергії, підключених до одного вузла обліку), які також передбачені пунктом 5.3.1 Договору. Суд першої інстанції ці відомості у останнього не витребував і в основу рішення поклав показання теплоспоживання, не підкріплені документально.

Щодо об`єктів, не обладнаних приладами обліку тепла, позивач обрахував обсяг спожитої теплової енергії розрахунковим способом.

Апелянт звертає увагу, що позивачем долучено копію довідки з гідрометслужби про середню температуру зовнішнього повітря за березень 2019 року (3,8 С) проте, аналогічних довідок про середню температуру зовнішнього повітря за інші місяці, останнім не надано.

Скаржник зазначає, що в рішенні суду вказана лише загальна вартість спожитого тепла, без зазначення кількості гігакалорій, без розбивки по об`єктах та періодах.

Щодо до споживання теплової енергії, які здійснювались відповідачем без укладення договору, апелянт зазначає, що в якості доказів, нібито, незаконного споживання теплової енергії за адресою м.Харків, вул. Пушкінська, 50/52, позивачем використані акти обстеження системи теплоспоживання об`єкту - від 25.02.2019 та від 05.04.2019.

Скаржник зазначає, що в період перебування даних приміщень у власності останнього, вони не були підключені до системи центрального опалення. Відповідачем, 15.02.2019 ці приміщення продані, тому, є необгрунтованим посилання позивача на акти обстеження від 25.02.2019 та 05.04.2019, коли приміщення вже не належали відповідачу і він не міг контролювати їх використання.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2020 року сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Радіонова О.О., судді Зубченко І.В.,Чернота Л.Ф. (т.2, а.с.158)

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.03.2020р. по справі №922/3824/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою на рішення господарського суду Харківської області від 20.12.2019 року по справі №922/2834/19 та встановлено строк позивачу до 31.03.2020 року включно, для подання відзиву на апеляційну скаргу, письмових пояснення стосовно: - виконання п. 6.2 Тимчасового договору №835 від 01.09.2005 року щодо актів - звірки відпустки-отримання теплової енергії та розрахунків за її використання; - виконання п. 5.3.1 Додаткової угоди до договору №835 від 01.09.2005 про постачання теплової енергії від 20.10.2005, а саме: "Протоколів розподілу теплової енергії споживачам, підключеним до одного вузлу обліку", "Журнал обліку теплової енергії і енергоносія", "Відомості показань вузлів обліку у формі журналу обліку" за спірний період відповідних об`єктів ТОВ "Титан"; - щодо клопотання відповідача ТОВ "Титан" відносно призначення по справі №922/2834/19 судово-економічної експертизи.

ТОВ "Титан" зобов`язано надати до 31.03.2020 року включно Східному апеляційному господарському суду письмові пояснення щодо здійснення заходів отримання доказів, а саме: - на виконання п. 6.2 Тимчасового договору №835 від 01.09.2005 року акт звірки відпустки-отримання теплової енергії та розрахунків за її використання; - п. 5.3.1 Додаткової угоди до договору №835 від 01.09.2005 про постачання теплової енергії від 20.10.2005 "Протоколи розподілу теплової енергії споживачам, підключеним до одного вузлу обліку", "Журнал обліку теплової енергії і енергоносія", "Відомості показань вузлів обліку" за спірний період стосовно об`єктів ТОВ "Титан" (т.3, а.с.2-5).

30.03.2020 на адресу Східного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли додаткові пояснення на апеляційну скаргу, у якому останній надає інформацію щодо здійснення заходів отримання доказів (т.3 а.с. 6-7).

31.03.2020 на адресу Східного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду Харківської області від 20.12.2019 у справі №922/2834/19 залишити без змін.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу щодо клопотання відповідача про витребування актів звірки відпустки - отримання теплової енергії зазначає, що умовами договору не передбачено, що позивач щомісячно направляє акти звірки споживачам, у останнього відсутні акти звірки, підписані з боку відповідача та вважає, що клопотання апелянта не підлягає задоволенню.

Клопотання відповідача про витребування документів, відповідно до пункту 5.3.1 договору позивач вважає безпідставним, просить у його задоволенні відмовити.

Стосовно клопотання відповідача про призначення експертизи, позивач зазначає, що розрахунки нарахування за спожиту відповідачем теплову енергію є математичними розрахунками, виконаними відповідно до положень чинного законодавства, вважає клопотання останнього безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

Відзив судом апеляційної інстанції розглянуто, прийнято до уваги та долучено до матеріалів справи (т.3 а.с 27-34).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.04.2020р. по справі №922/2834/19 призначено справу до розгляду на 29.04.2020 о 10:00 год. (т.3, а.с. 47-49).

23.04.2020 до Східного апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення від ТОВ «Титан», у яких останній надав заперечення щодо наданих позивачем до відзиву на апеляційну скаргу актів звірки відпустки - отримання теплової енергії та розрахунків за її використання між КП «Харківській теплові мережі» та Абонентом» в кількості 6 примірників, датованих 25.03.2020 (т.3, а.с.54-55).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.04.2020р. по справі №922/2834/19 розгляд справи відкладено на 13.05.2020 о 10:00 год. (т.3, а.с. 65-66).

13.05.2020 до початку судового засідання, надійшло клопотання відповідача про відкладення судового засідання на іншу дату, у зв`язку з впровадженням в Україні карантину та неможливості забезпечити представництво своїх інтересів в суді під час карантину.

Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення клопотання, так як ухвалою апеляційного суду від 29.04.2020 у даній справі явка учасників справи в судове засідання з розгляду апеляційної скарги обов`язковою не визнавалася, матеріали справи містять обсяг відомостей, достатніх для розгляду апеляційної скарги за відсутністю представника відповідача.

В апеляційній скарзі скаржник заявив клопотання про витребування доказів, а саме просив суд апеляційної інстанції витребувати у позивача: «акт звірки відпустки-отримання теплової енергії та розрахунків за її використання, «Протоколи розподілу теплової енергії споживачам, підключеним до одного вузлу обліку», «Журнал обліку теплової енергії і енергоносія», «Відомості показань вузлів обліку» за спірний період стосовно об`єктів ТОВ "Титан".

Згідно частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обгрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.10.2019р. відмовлено відповідачу в задоволенні клопотання про витребування доказів, у зв`язку з тим, що позивачем не зазначено, які конкретно заходи ним були вжиті для самостійного отримання витребуваних доказів, а також не зазначені причини неможливості отримання цих доказів самостійно.

Враховуючи зазначене, оскільки клопотання про витребування доказів було заявлено відповідачем та не зазначено, які конкретно заходи ним було вжито для самостійного отримання витребуваних доказів, а також не зазначено причини неможливості отримання цих доказів самостійно, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в його задоволенні.

У свою чергу, колегія суддів зазначає, що задоволення клопотання про витребування доказів на стадії апеляційного провадження, за вищевстановлених обставин справи, фактично буде порушувати принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Поруч із цим, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України), у даному випадку, відповідачем не зазначено, які конкретно заходи ним було вжито для самостійного отримання витребуваних доказів, а також не зазначено причини неможливості отримання цих доказів самостійно.

За таких обставин відсутні підстави для витребування відповідних доказів на стадії апеляційного провадження, клопотання відхилене.

Крім того, в апеляційній скарзі скаржник заявив клопотання про призначення у справі судово - економічної експертизи.

Згідно частини 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: - для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; - жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обгрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема, через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 ГПК України). Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 73 ГПК України ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів.

Враховуючи положення статей 73 та 99 ГПК України експертний висновок є одним з доказів, які мають подаватися до суду учасниками судового процесу.

З урахуванням положень ч.1 ст. 99 ГПК України, заявляючи клопотання про призначення судової експертизи, відповідач мав обгрунтувати неможливість надання ним самостійно експертного висновку у строки, встановлені для подання доказів, те, що, для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, та неможливість вирішення спору без призначення судової експертизи.

Вказаних обставин відповідачем суду доведено не було ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні у клопотанні про призначення судової - економічної експертизи, поданому до суду апеляційної інстанції.

З огляду на наведене, відсутні підстави для призначення відповідної судової експертизи на стадії апеляційного провадження, клопотання відхилене.

Позивач у судове засідання з`явився, підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, вважав, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином, своїм правом на участь у суді апеляційної інстанції не скористався.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, враховуючи, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою.

Відповідно до вимог ст. ст. 222, 223 ГПК України судом під час розгляду даної справи було здійснено повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу та складено протокол судового засідання.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши позивача, розглянувши апеляційну скаргу та матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.09.2005 року між Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» (енергопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Титан" (споживач) укладено тимчасовий договір №835 про постачання теплової енергії (т.1, а.с. 14-18).

У розділі 1 тимчасового договору передбачено, що енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбаченими цим договором.

Відповідно до п.п. 3.2.2 п.3.2 розділу 3 споживач зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором;

Своєчасно повідомляти енергопостачальну організацію про всі об`єкти теплоспоживання, підключені до теплових мереж споживача (найменування, максимальні теплові навантаження, обсяги теплоспоживання, займана площа орендарів тощо), (п.п. 3.2.3 п. 3.2 розділу 3 тимчасового договору);

Розділом 6 тимчасового договору передбачено порядок розрахунків, зокрема, п.6.1 встановлено, що розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів.

Розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатам якого підписується акт звірки відпустки - отримання теплової енергії та розрахунків за її використання (у 2-х примірниках) (п.6.2 розділу 6).

Пунктом 6.3 споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальної організації вартість, зазначеної в додатку 1 до договору кількість теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) на початок розрахункового періоду.

Відповідно до пункту 6.4 договору якщо споживач розраховується за показниками приладів обліку при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявлену та сплачену до початку розрахункового періоду, це перевищення окремо оплачується споживачем не пізніше 25-го числа поточного місяця; у випадку, коли фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого початку розрахункового періоду, залишок (сальдо) розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку.

Споживачі, що не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначаються згідно з договірними навантаженнями з урахуванням середньомісячної фактичної температури від теплових джерел енергопостачальної організації та кількості годин (діб) роботи теплоспоживального обладнання Споживача в розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією сплачується Споживачем не пізніше як в термін 5 банківських днів часу отримання рахунку - оплати (пункт 6.5 договору).

За невиконання або неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором винна сторона відшкодовує іншій стороні збитки без зарахування неустойки. Відшкодування збитків та сплата неустойки не звільняє від виконання зобов`язань, крім випадку письмової відмови сторони (розділ 7).

Споживач, зокрема, несе відповідальність в разі несвоєчасної оплати за спожиту теплову енергію - нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ належної до сплати суми за кожен день прострочення (п.п. 7.2.3 п. 7 розділу 7).

Пунктом 8.1 тимчасового договору передбачено, що розбіжності та спори між сторонами, пов`язані з виконанням, зміною, та розірванням цього договору вирішуються шляхом проведення переговорів, обміном листами (телеграмами, факсами), укладаннями додаткових угод.

Пунктом 8.2 тимчасового договору передбачено, що у разі неможливості досягти згоди сторони мають право звернутися до суду для вирішення спірного питання.

Відповідно до пункту 10.4 договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Договір підписано сторонами та скріплено печатками.

20.10.2005 року між Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» (енергопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Титан" (споживач) укладено додаткову угоду до договору про постачання теплової енергії №835 від 01.09.2005 (т.1, а.с. 23).

Пункт 5.3 договору викладено в наступній редакції:

« 5.3 Облік теплової енергії при наявності вузла обліку та експлуатації вузла обліку теплової енергії споживачем.

5.3.1 Споживач, що має вузли обліку, щомісячно виконує зняття показань вузлів обліку 25 числа поточного місяця, а при наявності інших споживачів теплової енергії, підключених до одного вузла обліку, виконує розподіл теплової енергії цим споживачам (згідно з оформленим «Протоколом розподілу теплової енергії споживачам, підключеним до одного вузлу обліку» та підписаним всіма споживачами, надалі протокол розподілу) , та подає до 28 числа поточного місяця до енергопостачальної організації:

- журнал обліку теплової енергії і енергоносія, який відповідає встановленому типу вузла обліку (форма журналу додається до акта допуску вузла обліку);

- відомості показань вузлів обліку у формі журналу обліку (з розподілом теплової енергії між споживачами при наявності інших споживачів теплової енергії, підключених до одного вузла обліку).

При неподанні Споживачем цих документів у зазначені договором терміни до енергопостачальної організації, кількість теплової енергії, що відпущена споживачу, визначається розрахунковим способом. Перерахунок у цьому випадку не проводиться. Поновлення розрахунків за показниками вузлів обліку може бути здійснено на прохання споживача шляхом оформлення двостороннього акту про поновлення розрахунків за вузлами обліку.

Пункт 5.5 договору викладено в наступній редакції:

«При відсутності вузлів обліку або виході їх з ладу - кількість теплової енергії, що відпущена Споживачу, визначається Енергопостачальною організацією розрахунковим способом».

Дана угода складена в двох примірниках, які мають однакову юридичну силу, та є невід`ємною частину договору, підписана сторонами та скріплена печатками.

Постачання теплової енергії на потреби опалення до нежитлових приміщень, що розташовані в м. Харкові за адресами: Салтівське шосе, 262а; Салтівське шосе, 246; вул. Харківських Дивізій, 19; пр. Архітектора Альошина, 19 (пр. Орджонікідзе, 19); пров. Північний, 1; вул. Морозова, 7; пр. Гагаріна, 179; пр. Людвіга Свободи, 39; вул. Максиміліанівська, 4 (вул. Ольмінського, 4); вул. Наталії Ужвій, 92; вул. Леся Сердюка, 48/2 вул. (Командарма Корка, 48/2); вул. Академіка Вальтера, 7; вул. Академіка Павлова, 134/16; бул. Китаєнка, 4; вул. Євгена Котляра, 12 (вул. Червоноармійська,12); пр. Ювілейний, 72 (пр. Десятиріччя ВЛКСМ, 72); вул. Академіка Богомольця, 1 - здійснювалося відповідачу на підставі тимчасового договору про постачання теплової енергії № 835 від 01.09.2005, перелік житлових приміщень відображений у додатку 4 до договору (підписаний та скріплений печатками сторін) (т.1 а.с. 219-220).

Як зазначив позивач у позовній заяві, споживання теплової енергії на потреби опалення приміщень, що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 50/52 , здійснювалося відповідачем без укладання договору, тобто безпідставно.

Заборгованість за спожиту теплову енергію за договором № 835 від 01.09.2005 та безпідставно спожитої відповідачем теплової енергії обліковуються за об`єднаним особовим рахунком і за кожний розрахунковий період (календарний місяць) відображується сумою у бухгалтерському обліку підприємства.

Факт споживання відповідачем теплової енергії на потреби опалення приміщень, зазначених у додатку 4 тимчасового договору № 835 від 01.09.2005, з січня 2017 року по лютий 2019 року позивач підтверджує актами про підключення опалення на початку опалюваних сезонів та актами про відключення опалення наприкінці опалюваних сезонів до житлових будинків, де розташовані нежитлові приміщення відповідача.

Вищезазначені акти на включення та відключення опалення містять посилання на розпорядження міськради про опалений сезон, підписані та скріплені печатками уповноважених представників КП «Харківські теплові мережі» та балансоутримувача цих будинків (т.1, а.с. 27-109).

Факт споживання відповідачем теплової енергії без достатніх правових підстав з листопада 2017 року по лютий 2019 року по вул. Пушкінській, 50/52 в м. Харкові, позивач підтверджує актами обстеження системи теплоспоживання об`єкта №174/6846 № 174/6798 від 25.02.2019, № 174/6954 від 05.04.2019. (т.1, а.с. 110-112), а також актами про підключення/відключення опалення до житлового будинку № 50/52 по вул. Пушкінська в опалювальних сезонах 2017- 2018, 2018-2019, які підписані представниками позивача та КП "Жилкомсервіс", що є балансоутримувачем даного житлового будинку (т.1, а.с. 109).

Нарахування вартості спожитої теплової енергії по приміщеннях, які оснащені приладами обліку, здійснювалося відповідачу на підставі показників приладів обліку, які щомісячно передавалися відповідачем у вигляді відомостей обліку теплової енергії. По приміщеннях відповідача, що не обладнані приладами обліку теплової енергії (по вул. Пушкінській, 50/52), розрахунок вартості спожитої теплової енергії здійснений розрахунковим способом, згідно з нормативним документом «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько - побутові потреби в Україні» КТМ 204 України 244-94.

Як зазначав позивач у позові, відповідачу направлялися рахунки за спожиту теплову енергію.

Матеріали справи містять рахунки - фактури №17200-9373 плата за теплову енергію (т.1, а.с. 113-116): від 07.02.2017 за січень 2017 на суму 80571,78 грн, від 09.03.2017 за лютий 2017 на суму 76829,23 грн., від 07.04.2017 за березень 2017 на суму 41630,38 грн., від 10.05.2017 за квітень 2017 на суму 3502,58 грн.

Зазначені рахунки - фактури направлені позивачем на адресу відповідача поштою (т.1, а.с. 117-119).

Рахунки - фактури №17200-9373 плата за теплову енергію: від 8 жовтня 2017 за жовтень 2017 року на суму 9974,04 грн, від 07.12.2017 за листопад 2017 року на суму 36744,86 грн., від 09.01.2018 за грудень 2017 року на суму 37825,48 грн., від 07.02.2018 за січень 2018 року на суму 55094,79 грн., від 07.03.2018 за лютий 2018 року на суму 48400,86 грн., від 06.04.2018 за березень 2018 року на суму 57737,56 грн., від 08.05.2018 за квітень 2018 року на суму 12151,35 грн., від 08.11.2018 за жовтень 2018 року на суму 3365,11 грн., від 07.12.2018 за листопад 2018 року на суму 38034,85 грн., від 08.01.2019 за грудень 2018 року на суму 42388,11 грн., плата за теплову енергію за січень 2019 року на суму 43292,86 грн., від 07.03.2019 за лютий 2019 року на суму 28592,23 грн., отримані товариством особисто про, що свідчать підписи та печатки відповідача (т.1, а.с.120 -134).

Рахунки - фактури №17200-9373 плата за теплову енергію: від 08.04.2019 за березень 2019 року на суму 21990,12 грн., від 07.05.2019 за квітень 2019 року на суму 24560,81 грн., направлені позивачем на адресу відповідача поштою (т.1, а.с 135-140).

Також, позивачем наданий акт виконаних робіт по відпустку теплової енергії за листопад 2018 року, який підписаний відповідачем (т.1, а.с. 131 обратна сторінка).

Крім того, матеріали справи містять додаток 1 до тимчасового договору №835 від 01.09.2005, а саме, обсяги постачання теплової енергії споживачу по 17 об`єктах нерухомого майна (нежитлових приміщень), по яких здійсненні нарахування за період з січня 2017 року по квітень 2019 рік, які підписані енергопостачальною організацією та споживачем (т.1, а.с. 202-218).

03.07.2019р. відповідачу направлений лист-вимога про оплату вартості безпідставно спожитої теплової енергії в сумі 19302,09 грн. (т.1, а.с. 141).

Відповідачем з відзивом на позовну заяву надано докази продажу належних йому нежитлових приміщень по пр. Гагаріна, 179 у м. Харкові 22.08.2018 та по вул. Академіка Павлова, 134/16 у м. Харкові 21.09.2018 (т.1, а.с. 164,167).

Листом № 36/ТД-1628 від 25.03.2019 відповідача було повідомлено про укладення договорів купівлі-продажу теплової енергії з новими споживачами по об`єктах за адресами: пр. Архітектора Альошина, 19, вул. Харківських Дивізій, 19, вул. Максиміліанівська, 4, вул. Академіка Вальтера, 7 та запропоновано підписати додаток 4 від 01.03.2019, з метою виключення цих об`єктів з договору (т.1, а.с. 224).

Додаток 4 від 01.03.2019 тимчасового договору, відповідачем був підписаний та повернутий позивачу без зауважень. У цей додаток увійшли нежитлові приміщення по пр. Гагаріна, 179 та вул. Академіка Павлова, 134/16, які за договором від 22.08.2018 продані приміщення по пр. Гагаріна, 179, за договором від 21.09.2018 продані приміщення по вул. Академіка Павлова, 134/16 (т.1, а.с. 220).

Листами від 01.10.2019 (після відкриття провадження по справі) "Щодо надмірного нарахування плати за теплову енергію", відповідач повідомив про продаж об`єктів нерухомості, а саме (дата продажу/ адреса): 22.08.2018-Гагаріна,179, 21.09.2018- вул. Академіка Павлова, 134/16, 12.12.2018 - пр.Гагаріна, 38, 22.08.2018- пр. Архітектора Альошина, 19, 21.09.2019 - вул. Максиміліанівська, 17.12.2018- вул. Харківських Дивізій, 19, 14.11.2018 -вул. Академіка Вальтера, 7 (т.1, а.с. 222-228).

З урахуванням відчуження належних відповідачу нежитлових приміщень по пр. Гагаріна, 179 та по вул. Академіка Павлова, 134/16 у м. Харкові та неналежним виконанням відповідачем зобов`язань по оплаті спожитої енергії, позивачем здійснений перерахунок нарахувань за спожиту останнім теплову енергію.

Після проведення позивачем перерахунку, вартість спожитої теплової енергії за тимчасовим договором про постачання теплової енергії №835 від 01.09.2005 складає 541204,27 грн., що утворилась за період з січня 2017 року по квітень 2019 року, інфляційні втрати за період з березня 2017 по червень 2019 року складають 64406,56 грн., 3% річних за період з 01.03.2017 по 30.06.2019 складає 20748,53 грн.

Вартість спожитої без достатньо правових підстав теплової енергії залишилась незмінною та складає 19302,09 грн., що утворилась за період з листопада 2017 року по лютий 2019 року.

Заслухавши представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

У позовній заяві позивач зазначив, що заборгованість за спожиту теплову енергію за договором №835 від 01.09.2005 та вартість безпідставно спожитої відповідачем теплової енергії обліковується за об`єднаним особовим рахунком і за кожний розрахунковий період (календарний місяць) відображається однією сумою у бухгалтерському обліку підприємства. Тому на підставі ст. 173 ГПК України вимоги про стягнення заборгованості за теплову енергію за договором № 835 від 01.09.2005 та стягнення вартості безпідставно спожитої теплової енергії підлягають об`єднанню в одному позові.

Відповідно до ч.1 ст. 173 ГПК України визначено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Таким чином, нормою процесуального права закріплювалось право позивача об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких грунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони грунтуються.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Розглядаючи матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає помилковим твердження позивача, що саме об`єднаний особовий рахунок у бухгалтерському обліку підприємства, є підставою для об`єднання, в силу ст. 173 ГПК України, вимог про стягнення плати за теплову енергію за договором № 835 від 01.09.2005 та стягнення вартості безпідставно спожитої теплової енергії, на підставі ст. ст.1212, 1213 ЦК України.

Щодо стягнення вартості спожитої теплової енергії за тимчасовим договором про постачання теплової енергії №835 від 01.09.2005 суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спір у справі в цій частині позовних вимог стосується правовідносин, що виникли з договору на постачання теплової енергії в гарячій воді, що за правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Частиною 2 цієї статті 714 цього Кодексу передбачено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовується загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Приписами статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Так, господарським судом вірно встановлено, що тимчасовий договір на постачання теплової енергії № 835 від 01.09.2005 був укладений на постачання теплової енергії у нежитлові приміщення, що розташовані по вул. Маршала Рибалка, 24/17 в м. Харкові. Надалі в міру придбання відповідачем об`єктів нерухомості у договір № 835 від 01.09.2005 були включені інші об`єкти нерухомості відповідача.

При отриманні від відповідача інформації про продаж належних йому об`єктів нерухомості, об`єкти нерухомості виключалися з договору.

На час подання позовної заяви всі об`єкти нерухомості, що зазначені у заяві та по яким здійснено нарахування вартості спожитої теплової нежитлових приміщень, включені до договору №835 від 01.09.2005. Це підтверджується додатками 1 та додатком 4 від 01.03.2019, що підписані позивачем та відповідачем.

Розрахунок вартості спожитої теплової енергії по розташованих у будинках, оснащених будинковими приладами згідно показань приладів обліку (з урахуванням теплових втрат будинку до місця установки приладу обліку), які розподіляються між власниками нежитлових приміщень пропорційно тепловим навантаженням, а між власниками житла пропорційно площам квартир.

Розрахунок вартості спожитої теплової енергії по нежитлових приміщеннях, що розташовані в будинках, які не обладнані приладами обліку теплової енергії, здійснюється розрахунковим способом згідно з нормативним документом "Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні" КТМ 204 України 244-94.

Нарахування вартості спожитої теплової енергії на потреби опалення відповідачу здійснювалося на підставі актів підключення та відключення опалення на початку та наприкінці опалювальних сезонів та в залежності від обладнання будинків, де розташовані належні відповідачу нежитлові приміщення, приладами обліку розрахунковим способом або за показаннями приладу обліку.

КП "Харківські теплові мережі" вносило зміни у тимчасовий договір № 835 01.09.2005 на підставі інформації про відчуження об`єктів нерухомості або придбання нових об`єктів, що надавав відповідач, або на підставі інформації, отриманої від нових споживачів (покупців належних відповідачу об`єктів нерухомості), які зверталися до позивача з пропозицією про укладення договору купівлі-продажу теплової енергії.

Суд першої інстанції правильно встановив, що додаток 4 від 01.03.2019 до тимчасового договору №835 від 01.09.2005 відповідачем був підписаний та повернутий позивачу без зауважень, до нього увійшли нежитлові приміщення по пр. Гагаріна, 179 та по вул. Академіка Павлова, 134/16, але за договорами від 22.08.2018 (пр. Гагаріна, 179) та від 21.09.2018 (вул. Академіка Павлова, 134/16) - ці приміщення продані.

Отже, відповідач своєчасно не повідомив позивача про продаж нежитлових приміщень по пр. Гагаріна, 179 та вул. Академіка Павлова, 134/16, більш того, у березні 2019 року підписав додаток 4 від 01.03.2019 до тимчасового договору, у який увійшли зазначені об`єкти нерухомості.

Судом апеляційної інстанції перевірено та встановлено, що нарахування за теплову енергію по нежитловим приміщенням за адресами: пр. Архітектора Альошина, 19, вул. Максиміліанівська, 4, вул. Харківських Дивізій, 19, вул. Академіка Вальтера, б.7, позивачем здійснені з урахуванням дати їх продажу.

Щодо нежитлових приміщень по вул. Морозова, 7, пр. Гагаріна, 179, вул. Рибалка, 24/17, пр. Тракторобудівників, 107, які, як зазначав відповідач, були відключені від теплопостачання у опалювальні сезони 2017- 2018, 2018-2019 років судом першої інстанції зазначено.

Нарахування за теплову енергію по нежитлових приміщеннях по вул. Морозова, 7 здійснювалося відповідачу у період з січня 2017 року по 23 березня 2017 року (розрахунок нарахувань, т.1, а.с. 240).

Згідно додатку 4 від 01.03.2019 до тимчасового договору №835 від 01.09.2005 зазначене приміщення має окремий тепловий ввод, обладнане приладом обліку, що належить відповідачу. Відповідач самостійно передавав показання приладу обліку, згідно яких позивач нараховував вартість спожитої теплової енергії. 24.03.2017 року відповідач, відключив це приміщення від теплопостачання, тому у подальшому нарахування за теплову енергію не здійснювалися.

Згідно додатку 4 від 01.03.2019 до тимчасового договору № 835 від 01.09.2005 нежитлові приміщення площею 199,90 кв.м по пр. Гагаріна, 179 обладнані окремим вводом. В опалювальних сезонах 2017-2018, 2018-2019 років ці приміщення не були підключені до теплопостачання, тому нарахування по ним не здійснювалися.

Згідно додатку 4 від 01.03.2019 до тимчасового договору № 835 від 01.09.2005 нежитлові приміщення площею 91,40 кв.м по пр. Гагаріна, 179 є вбудованими у житловий будинок, мають єдину з житловим будинком централізовану систему опалення, і опалювались в опалювальних сезонах 2017-2018, 2018-2019 роках. Нарахування по цих приміщеннях здійснені з січня 2017 року по квітень 2019 року (розрахунок нарахувань, т.1, а.с. 241).

Згідно додатку 4 від 01.03.2019 до тимчасового договору № 835 від 01.09.2005, нежитлові приміщення по вул. Рибалка, 24/17, пр. Тракторобудівників, 107, вул. Золочівська, 23, обладнані окремими тепловими вводами. В опалювальних сезонах 2017-2018, 2018-2019 роках не були підключені до теплопостачання, тому нарахування по ним не здійснювалися.

Щодо нарахувань по нежитловому приміщенню по вул. Людвіга Свободи, 39 у м. Харкові за лютий 2018 року, судом враховане наступне.

Прилад обліку на тепловому вводі будинку № 39, по вул. Людвига Свободи у м. Харкові, який враховує теплову енергію квартир 2-го під`їзду, а також нежитлових приміщень, був встановлений 07.02.2018. В щомісячному розподілі показань приладу обліку за цією адресою показання приладу обліку обліковуються з 07.02.2018, тобто з дня його встановлення. За період з 07.02.2018 по 22.02.2018 згідно проведеному розподілу нарахування за спожиту теплову енергію склали 0,31369 Гкал.

У розрахунку та рахунку-фактурі за лютий 2018 року зазначено кількість спожитої теплової енергії 0,48443 Гкал з урахуванням перших шести днів місяця, тобто з 01.02.2018 по 06.02.2018.

Господарським судом також зазначено, що згідно з частиною 4 статті 10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" розподіл між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг здійснюється відповідно до методики, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг затверджена наказом Мінрегіону від 22.11.2018 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 28.12.2018 за № 1502/32954.

Однак на теперішній час зазначена Методика не може застосовуватися на підставі наступного.

Ця Методика розроблена Мінрегіоном на виконання Закону України "Про комерційний облік " та нового Закону України "Про житлово-комунальні послуги", який вступив в дію з 1 травня 2019 року.

Методика встановлює порядок розподілу у будинку обсягів спожитих комунальних послуг - послуг з постачання теплової енергії постачання гарячої води, централізованого водопостачання.

В той же час сьогодні споживачі отримують послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення, визначені чинними нормативно - правовими актами та договорами.

Методика може застосовуватись лише після укладення споживачами нових договорів з виконавцями комунальних послуг (за вимогами нового Закону України "Про житлово - комунальні послуги"). До того часу нарахування населенню за комунальні послуги має здійснюватися за чинними договорами та правилами. Тобто, тепло- та водопостачальні підприємства не можуть розподіляти воду та тепло відповідно до нової Методики. Це є прямим порушенням умов чинних договорів зі споживачами.

Відповідна позиція викладена у листах Мінрегіону від 08.02.2019 № 7/10.1/2041-19 та від 02.05.2019 № 7/10.1/7260-19 (т.2, а.с. 54-58).

У зв`язку з тим, що на теперішній час зазначена методика ще не може бути застосована, позивач, при розподілі між споживачами обсягів спожитої теплової енергії за наявності будинкового приладу обліку теплової енергії, керувався чинними нормативними актами, а саме:

- Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за №630 ;

- Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 (надалі Правила № 1198);

- Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 № 71 (далі Правила № 71).

Відповідно до пункту 20 Правил № 1198 облік обсягу споживання теплової енергії і параметрів теплоносія ведеться на межі балансової належності теплових мереж теплопостачальної організації та споживача або за домовленістю сторін в іншому місці.

Відповідно до пункту 7.2.43 Правил № 71 у разі організації вузла обліку не на межі розділу теплових мереж розрахунок за теплову енергію здійснюється з урахуванням втрат на ділянці мережі від межі розділу до місця установки розрахункових приладів.

Нормативна величина теплових втрат по будинкових приладах обліку вказана в робочих проектах на встановлення комерційних вузлів обліку теплової енергії та в актах допуску до експлуатації приладу обліку. Фактична величина теплових втрат щомісячно перераховується залежно від кількості годин роботи приладу обліку в звітному періоді, а також середньої температури зовнішнього повітря за звітний період, і температури теплоносія.

Розподіл теплової енергії між житловою частиною будинку і нежитловими приміщеннями, які приєднані до одного приладу обліку, проводиться згідно з пунктами 20 та 23 Правил № 1198, пропорційно тепловим навантаженням та з урахуванням середньомісячної фактичної температури зовнішнього повітря і кількості годин роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Нарахування за спожиту теплову енергію по нежитлових приміщеннях проводяться на підставі договорів, які укладені з юридичними особами. Опалювана площа по нежитловим приміщенням є довідковою, тому що у договорі визначається максимальне теплове навантаження за кожним видом і параметром теплоносія відповідно до пункту 25 Правил № 1198.

Щодо протоколів розподілу теплової енергії споживачам, підключених до одного приладу обліку, зазначених у пункті 5.3.1 додаткової угоди від 20.10.2005, то такі протоколи підписуються у разі, якщо до приладу обліку, що належить споживачу (юридичній особі) підключені інші споживачі (юридичні особи). У такому разі споживач - власник вузла обліку щомісячно знімає показання приладу обліку, виконує розподіл цих показань згідно протоколу розподілу теплової енергії споживачам та передає такі показання теплопостачальній організації. Крім того, власник приладу обліку здійснює експлуатацію та поточне обслуговування приладу обліку.

У житлових будинках, оснащених загальнобудинковими приладами обліку, де частина приміщень є нежитловими, розподіл здійснюється згідно чинного законодавства та зазначені протоколи не застосовуються.

Із всіх об`єктів нерухомого майна, що використовує відповідач та по яких здійснені нарахування за спожиту теплову енергію, тільки 10 об`єктів оснащені приладами обліку. Тому, тільки по 10 об`єктах нерухомого майна (нежитлових приміщеннях), позивачем надані звіти по розподілу показів загальнобудинкових приладів обліку.

По інших об`єктах нарахування здійснені розрахунковим способом.

Враховуючи вищевикладене, досліджені судом апеляційної інстанції матеріали справи підтверджують факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати теплової енергії за тимчасовим договором №835 від 01.09.2005р, внаслідок чого за період з січня 2017 по квітень 2019 року за ТОВ «Титан» утворилась заборгованість у розмірі 541 204,27 грн.

Суд апеляційної інстанції враховує, що в матеріалах справи є детальні розрахунки нарахувань із зазначенням кількості та вартості теплової енергії по кожному об`єкту відповідача.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до п. 6.2 тимчасового договору, розрахунковий період є календарний місяць, по результатам якого підписується акт звірки відпустки - отримання теплової енергії та розрахунків.

Відповідно до п. 6.3. споживач, за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальної організації вартість, зазначеної в додатку 1 до договору кількість теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) на початок розрахункового періоду.

Відповідно до пункту 6.4 договору якщо споживач розраховується за показниками приладів обліку при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявлену та сплачену до початку розрахункового періоду, це перевищення окремо оплачується споживачем не пізніше 25-го числа поточного місяця; у випадку, коли фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого початку розрахункового періоду, залишок (сальдо) розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку.

Відповідно до п. 6.5 договору, споживачі, що не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої енергії визначають згідно з договірними навантаженням з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел енергопостачальної організації та кількості годин (діб) роботи теплоспоживального обладнання споживача в розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією сплачується споживачем не пізніше як в термін 5 банківських днів з часу отримання рахунку на оплату.

Таким чином, враховуючи зазначені пункти тимчасового договору, відповідач зобов`язаний здійснювати оплату за теплову енергію, а саме:

за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує вартість, зазначеної в додатку 1 до договору кількість теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період;

не пізніше 25-го числа поточного місяця, якщо споживач розраховується за показниками приладів обліку при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявлену та сплачену до початку розрахункового періоду;

в термін 5 банківських днів з часу отримання рахунку на оплату у разі відсутності приладів обліку.

Суд апеляційної інстанції враховує те, що матеріали справи містять акти підключення/відключення споживача, з посиланням на розпорядження міськради про опалювальний період, підписані позивачем та відповідачем рахунки - фактури за спожиту теплову енергію, частина рахунків направлялась позивачем поштою (відповідні докази наявні), підписані сторонами обсяги постачання теплової енергії споживачу.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст. ст. 74,76,77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати за теплову енергію, а також контрозрахунку об`єму та суми спожитої теплової енергії за оскаржуваний період, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови тимчасового договору про постачання теплової енергії та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому господарський суд обгрунтовано задовольнив вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості спожитої теплової енергії у розмірі 541 204,27 грн.

Факт наявності заборгованості у розмірі 541204,27 грн. підтверджується матеріалами справи та не спростований скаржником.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи скаржника, що акт звірки є первинним документом, що підтверджує споживання відповідачем певної кількості теплової енергії та зазначає, що відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь - яких господарських операцій: поставки, надання послуг, тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Аналогічна правова позиція узгоджується у постанові Верховного суду від 05.03.2019 у справі №910/1389/18.

Суд апеляційної інстанції спростовує твердження скаржника про те, позивач не надав «протоколи розподілу теплової енергії споживача, підключених до одного вузла обліку», які передбачені п. 5.3.1 договору, оскільки відповідно до умов договору, обов`язок складення протоколів розподілу покладені на споживачів, що мають власні вузли обліку, до яких підключені інші споживачі. Тобто, виходячи зі змісту пункту 5.3.1 договору, зазначені у цьому пункті документи (журнал обліку теплової енергії і теплоносія, відомості показань вузлів обліку у формі журналу обліку) подає теплопостачальній організації саме споживач, який має власний вузол обліку.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 20 748,53 грн. та інфляційні у розмірі 64406,56 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності відповідно до норм ст. 625 Цивільного кодексу України.

Враховуючи наведені приписи законодавства та перевіривши за допомогою калькулятора інформаційної бази ЛІГА:ЗАКОН заявлені до стягнення 3% у сумі 20748,53 грн. за період з 25.01.2017 по 30.06.2019 та інфляційних втрат в сумі 64406,56 грн. за період з березня 2017 року по червень 2019 року, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо задоволення цих вимог у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що за перерахунком, розмір 3% річних становить більшу суму, а саме 20807,39 грн., тоді як позивачем заявлено вимоги про стягнення таких нарахувань у розмірі 20748,53 грн., разом з тим, враховуючи те, що згідно з вимогами ч.2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про задоволення позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних у розмірі 20748,53 грн.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 19 302,09 грн. - вартості спожитої теплової енергії без достатньо правових підстав, що утворилась за листопад 2017 року по лютий 2019 року.

З наявного в матеріалах справи, договору купівлі - продажу від 15.02.2019 року щодо об`єкта нерухомого майна (нежитлове приміщення) розташованого в будинку №50/52 по вул. Пушкінська у м. Харкові вбачається, що вищевказане нежитлове приміщення загальною площею 73,9 кв.м. належало продавцю (ТОВ «Титан») на праві приватної власності згідно договору купівлі - продажу нежитлових приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Скорбач Я.С. 09.08.2017 року за №1322, право власності на які зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківського області Скорбач Я.С. 09.08.2017 року, номер запису про права власності: 21802444, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01 (т.1, а.с 25-26).

Тобто, з 09.08.2017р. по 15.02.2019р. нежитлове приміщення по вул. Пушкінській 50/52 у м. Харкові належало відповідачу.

Факт споживання відповідачем теплової енергії без достатньо правових підстав з листопада 2017 по лютий 2019 року по вул. Пушкінській, 50/52 в м.Харкові підтверджується актами підключення/відключення №174/16988 від 02.11.2017, №174/19466 від 10.04.2018, №174/21781 опалення до житлового будинку по вул. Пушкінській, 50/52, які підписані позивачем та балансоутримувачем КП «Жилкомсервіс» (т.1, а.с.109) та актами обстеження системи теплоспоживання об`єкта №174/6798 від 25.02.2019, №174/6954 від 15.04.2019р (т.1, а.с.110-112).

03.07.2019 позивач, звернувся з листом-вимогою №842/юр до відповідача з пропозицією сплатити вартість безпідставно придбаної теплової енергії в сумі 19302,09 грн., яка утворилась за період з листопада 2017 по лютий 2019 року (т.1, а.с. 141).

Договір на постачання теплової енергії між позивачем та відповідачем не укладався. Тобто, в період з листопада 2017 по лютий 2019 відбулося позадоговірне споживання теплової енергії отриманої в процесі споживання послуг з опалення.

Визначення об`єму наданих послуг з постачання теплової енергії позивачем було здійснено розрахунковим способом. В період з листопада 2017 по лютий 2019 відповідач отримав 12,22787 Гкал теплової енергії на потреби опалення на загальну суму 19302,09 грн. (розрахунок нарахувань, т.1, а.с. 144-145).

Відповідно до вимог статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ( по тексту застосовується редакція закону, що діяла на момент спірного періоду), балансоутримувач - це власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; виконавець - це суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник - суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити послуги з централізованого опалення виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

Крім того, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобов`язанням.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Судової палата у господарських справах і Судової палата у цивільних справах Верховного Суду України від 25.11.2014 у справі № 3-184гс/14.

В свою чергу вразі відсутності укладеного договору теплопостачання не дає підстав для стягнення на підставі ст.1212 ЦК України (без достатньої правової підстави), оскільки сторони є взаємозобов`язані по укладанню договору, а застосування ст. 1212 ЦК України виключає договірні зобов`язання.

Тобто, дана норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини 1 статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Суд звертає увагу на те, що укладення договору з теплопостачання відповідно до ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Правил користування тепловою енергією, є не правом споживача послуг, а його обов`язком. Відтак, сам факт не укладення такого договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію в спірний період. Враховуючи зазначене, не виконуючи вимоги чинного законодавства щодо укладення зазначеного договору, споживач фактично сам створює ситуацію, в якій він позбавлений права впливати на якість, ціну, вибір постачальника послуг тощо, а також користуватись іншими правами, передбаченими Правилами користування тепловою енергією.

Отже, підсумовуюче вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постачання теплової енергії є послугою та збитки, завдані постачальнику, не можуть стягуватися відповідно до статей 1212, 1213 ЦК України, оскільки є інше, спеціальне законодавство, яке визначає процедуру стягнення зазначених збитків (Закони України "Про теплопостачання"; Про житлово-комунальні послуги" ;Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", Правила користування тепловою енергією). Так, відповідно до змісту статті 1212 ЦК України, зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору щодо набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини 1 статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

З такою правовою позицією погодився Верховний Суд у постанові від 01.02.2018 у справі №203/7644/13-ц, від 30.03.2018 №910/12510/17.

Відтак, висновки господарського суду про можливість задоволення позовних вимог в частині стягнення вартості спожитої теплової енергії без достатньо правових підстав в сумі 19 302, 09 грн., що утворилась з листопада 2017 року по лютий 2019 року, в порядку ст. ст. 1212, 1213, суд апеляційної інстанції вважає помилковими.

За змістом п. 3 ч. 1, ч.2 ст. 277 ГПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково є невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, що мають значення для справи.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Титан» підлягає задоволенню частково, а рішення господарського суду Харківської області від 20.12.2019 року у справі №922/2834/19 скасуванню в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 19 302,09 грн. вартості спожитої теплової енергії без достатніх правових підстав, що утворилась за період з листопада 2017 року по лютий 2019 року. В іншій частині рішення залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у резолютивній частині оскаржуваного рішення господарський суд стягнув витрати по сплаті судового збору в сумі 9695,18 грн. замість вірної суми 9684,92 грн.

Згідно зі п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково, відповідно до ст. 129 ГПК України відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача підлягає судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 9395,39 грн.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Титан», м. Мерефа, Харківська область на рішення господарського суду Харківської області від 20.12.2019 року у справі №922/2834/19 задовольнити частково .

Рішення господарського суду Харківської області від 20.12.2019 року у справі №922/2834/19 скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення 19 302,09 грн. вартості спожитої теплової енергії без достатніх правових підстав, що утворилась з листопада 2017 року по лютий 2019 року та в частині стягнення витрат по сплаті судового збору у сумі 9695,18 грн.

В цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення 19 302,09 грн. вартості спожитої теплової енергії без достатніх правових підстав, що утворилась з листопада 2017 року по лютий 2019 року - відмовити.

Резолютивну частину рішення господарського суду Харківської області від 20.12.2019 року у справі №922/2834/19 викласти в наступній редакції:

«Позовні вимоги (зменшені) задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан " (62472, Харківська область, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська,223,к.8-8, код 30588785) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі"(61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, код 31557119) - заборгованості за неналежне виконання договірних зобов`язань, яка складає - 626 359,36 грн., з яких:

- вартість спожитої теплової енергії за тимчасовим договором про постачання теплової енергії № 835 від 01.09.2005 в сумі 541 204, 27 грн., що утворилася за період з січня 2017 року по квітень 2019 року;

- інфляційні втрати в сумі 64406,56 грн. за період з березня 2017 року по червень 2019 року;

-3% річних в сумі 20 748,53 грн. за період з 25.01.2017 по 30.06.2019,

- витрати по сплаті судового збору в сумі 9395,39 грн.

Вартість спожитої за договором теплової енергії стягнути НОМЕР_1 в Філії Харківського обласного управління АТ "Ощадбанк", МФО 351823, .

Інфляційні втрати, 3% річних та судовий збір стягнути на р/рахунок НОМЕР_2 в Філії Харківського обласного управління АТ "Ощадбанк", МФО 351823, .

В решті вимог відмовити».

В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 20.12.2019 у справі №922/2834/19 залишити без змін.

Стягнути з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Титан» (62472, Харківська область, м.Мерефа, вул. Дніпропетровська, буд. 223, кімната 8-8, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 434,29 грн.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів через Східний апеляційний господарський суд з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 15.05.2020р.

Головуючий суддя О.О. Радіонова

Суддя І.В. Зубченко

Суддя Л.Ф. Чернота