УХВАЛА

21 травня 2020 року

м. Київ

Справа № 910/13174/16

Суддя Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Міщенко І. С.

перевіривши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22 січня 2020 року (головуючий - Сітайло Л. Г., судді - Буравльова С. І., Андрієко В. В.) і рішення Господарського суду міста Києва від 06 жовтня 2019 року (суддя Привалов А. І.) у справі

за позовом Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»

до Київської організації Національної спілки художників України,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: 1. ОСОБА_1 , 2. Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), 3. Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),

про виселення з приміщення,

ВСТАНОВИВ:

15 травня 2020 року до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22 січня 2020 року (повний текст складено 27 січня 2020 року) і рішення Господарського суду міста Києва від 06 жовтня 2019 року у справі № 910/13174/16, подана 29 квітня 2020 року.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Суд вважає за необхідне залишити її без руху, з огляду на таке.

Виходячи з приписів частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, вона залишається без руху.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Частиною 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 2 пункту 5 частини 2 статті 290 цього Кодексу).

У цьому випадку необхідно чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і в чому полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (абзац 3 пункту 5 частини 2 статті 290 цього Кодексу).

Так, скаржник повинен чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень) (абзац 4 пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України).

Якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, він повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає непогодження із ним.

Оскаржуючи в касаційному порядку судові рішення на підставі пункту 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України слід зазначити, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення.

При цьому, необхідно враховувати, що за змістом пункту 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обгрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

Скаржник повинен розуміти, що призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, формування обґрунтованої правової позиції стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу «правової визначеності», що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини") умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Зважаючи на наведене скаржник повинен усвідомлювати, що зазначення будь-яких із визначених пунктами 1-4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України випадків потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, так як в іншому разі буде порушено принцип "правової визначеності".

У роз`ясненнях до касаційної скарги ОСОБА_1 зазначає про наявність випадку, передбаченого пунктом 4 частини 2 статті 287 і пунктом 8 частини 1 статті 310 Господарського процесуального кодексу України, вважаючи, що повинен був бути залучений у справі в якості відповідача.

За змістом наведених норм судове рішення підлягає касаційному оскарженню, якщо суд прийняв рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Згідно із ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07 листопада 2019 року ОСОБА_1 залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Як зазначено у постанові Північного апеляційного господарського суду від 22 січня 2020 року, що не оспорюється заявником касаційної інстанції, останній брав участь у судовому засіданні при прийнятті апеляційним господарським судом оскарженого рішення, давав усні пояснення по суті спору.

Незгода скаржника із рішенням суду через незалучення його до справи в якості відповідача не може свідчити про наявність випадку, передбаченого пунктом 8 частини 1 статті 310 Господарського процесуального кодексу України, оскільки ця норма стосується осіб, які не були залучені до участі у справі взагалі, що позбавило їх можливості скористатися передбаченими процесуальним законом правами учасників справи, зокрема подавати докази, надавати пояснення, висловлювати заперечення, а суд прийняв рішення про права, інтереси та (або) обов`язки цих осіб, тому саме лише посилання на зазначені обставини не може вважатися передбаченою законом підставою для відкриття касаційного провадження у справі № 910/13174/16.

Оскільки у касаційній скарзі ОСОБА_1. не зазначено іншої (інших) передбаченої (передбачених) статтею 287 Господарського процесуального кодексу України підстави (підстав) подання цієї скарги, відповідно до частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України її слід залишити без руху.

Окрім цього, відповідно до частини 1 статті 288 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з частинами 2 і 3 цієї статті учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині 4 статті 293 цього Кодексу.

За змістом частини 3 статті 292 Господарського процесуального кодексу України у випадку, якщо Касаційна скарга подана після закінчення строків, установлених статтею 288 Господарського процесуального кодексу України, і особа, яка її подала, не порушує питання поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними, вона залишається без руху.

Предметом касаційного оскарження є постанова Північного апеляційного господарського суду від 22 січня 2020 року (повний текст складено 27 січня 2020 року) строк на оскарження якої відповідно до Господарського процесуального кодексу України сплив 17 лютого 2020 року.

17 лютого 2020 року ОСОБА_1 вперше було оскаржено наведене судове рішення, однак, ухвалою Суду від 27 лютого 2020 року її було залишено без руху у зв`язку із несплатою судового збору і відсутністю передбачених процесуальним законом підстав для оскарження судового рішення в касаційному порядку, а 02 квітня 2020 року - повернуто скаржникові через неусунення цих недоліків у встановлений строк.

Повторно касаційну скаргу подано 29 квітня 2020 року, тобто із пропуском передбаченого законом строку, без клопотання про його поновлення.

Оскільки скаржник не порушує питання про поновлення строку на оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 22 січня 2020 року, касаційна скарга підлягає залишенню без руху також на підставі частини 3 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, за змістом якої заявник має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення такого строку у встановлений строк.

У разі неподання у строк, визначений судом, заяви про поновлення строку на касаційне оскарження або якщо наведені у ній підстави для поновлення строку на касаційне оскарження буде визнано судом неповажними, у відкритті касаційного провадження щодо перегляду постанови Північного апеляційного господарського суду від 22 січня 2020 року і рішення Господарського суду міста Києва від 06 жовтня 2019 року у справі № 910/13174/16 буде відмовлено на підставі пункту 4 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом частини 2 статті 174 цього Кодексу в ухвалі про залишення касаційної скарги без руху слід зазначити строк усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Відповідно до абзацу 2 пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній на день прийняття цієї ухвали, строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Згідно з пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин установлено на всій території України до 22 травня 2020 року.

З урахуванням зазначеного кінцевою датою для усунення недоліків касаційної скарги Суд встановлює 22 червня 2020 року.

За таких обставин, керуючись статтями 174, 234, 290, 292, 314, абзацом 2 пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22 січня 2020 року і рішення Господарського суду міста Києва від 06 жовтня 2019 року у справі № 910/13174/16 залишити без руху.

2. Надати скаржнику строк для усунення недоліків касаційної скарги до 22 червня 2020 року.

(Докази виконання вимог цієї ухвали надсилати/подавати на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: вул. О. Копиленка, 6, м. Київ, 01016).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду І. С. Міщенко