ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"21" травня 2020 р. Cправа № 902/265/20

Господарський суд Вінницької області у складу судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" (проспект Степана Бандери, буд.8, корп. 6, м. Київ, 04073)

до: Приватного акціонерного товариства "Могилів-Подільський консервний завод" (вул. Дністровська, 60, м. Могилів-Подільський, Вінницька область, 24000)

про стягнення 474 273,98 грн

за участю секретаря судового засідання Марущак А.О.,

представників сторін:

позивача не Король С.О. за довіреністю;

відповідач не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" № б/н від 16.03.2020 про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Могилів-Подільський консервний завод" 381 095,93 грн заборгованості по основного грошовому зобов`язанню, 41 253,59 грн - договірної пені та 51 927,46 грн - договірного розміру відсотків за неправомірне користування чужими грошима.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач всупереч умовам Договору транспортного експедирування № 18 від 13.07.2016 не виконав договірних зобов`язань щодо оплати наданих позивачем послуг, в результаті чого у ПрАТ "Могилів-Подільський консервний завод" виникла заборгованість перед ТОВ "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" у розмірі 474 273,98 грн., з урахуванням пені та 35% річних.

Ухвалою суду від 23.03.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/265/20 з призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначено на 21.04.2020.

Заявою б/н від 10.04.2020, що надійшла до суду 14.04.2020, позивачем збільшено розмір позовних вимог, та заявлено до стягнення з відповідача 381 095,93 грн заборгованості по основного грошовому зобов`язанню, 49 583,52 грн - договірної пені та 66 501,83 грн - договірного розміру відсотків за неправомірне користування чужими грошима.

За наслідками судового засідання 21.04.2020 судом прийнято до розгляду заяву позивача б/н від 10.04.2020 про збільшення розміру позовних вимог, відкладено розгляд справи у порядку спрощеного провадження на 21.05.2020.

20.05.2020. на електронну адресу суду надійшла заява б/н від 20.05.2020 скріплена електронним цифровим підписом представника позивача - адвоката Король С.О. про розгляд справи по суті без участі позивача та його представника за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 15.05.2020, за заявою представника позивача, судове засідання, призначене на 21.05.2020 постановлено провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, за поштовою адресою для реєстрації в EASYCON - .

На визначену судом дату з`явився представник позивача.

Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, визначених ухвалами суду доказів не подав. Про час та місце розгляду справи останній повідомлений належним чином, ухвалою суду від 21.04.2020.

За змістом ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвала Господарського суду Вінницької області від 21.04.2020 у справі № 902/265/20 була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому сторони не були позбавлені права та можливості з нею ознайомитись.

За таких обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення сторін про дату, час та місце судового слухання, проте останні не скористалися своїм правом участі у судовому засіданні.

При розгляді справи суд зважає що у визначений судом строк відзиву відповідача на позовну заяву до суду не надійшло.

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Розглядаючи дану справу, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Частиною першою ст. 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Будь-яких письмових заяв і клопотань на день розгляду справи до суду не надійшло.

У зв`язку з вищезазначеним, справа розглядається у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 21.05.2020 прийнято судове рішення.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 21.05.2020 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

13 липня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторське підприємство «Вертикаль» (позивач, за Договором Експедитор) та Публічним акціонерним товариством «Могилів-Подільський консервний завод» (відповідач, за Договором Клієнт) укладено Договір № 18 транспортного експедирування. (надалі Договір)

Згідно з предметом цього Договору Експедитор бере на себе зобов`язання за плату і за рахунок Клієнта надавати послуги по організації перевезення зернових та олійних культур (надалі за текстом - «вантаж») зазначених Клієнтом залізничним транспортом, а також виконання інших дій, необхідних для виконання обов`язків за цим Договором і узгоджених з Клієнтом.

Факт надання послуг Експедитора і виконання ним своїх зобов`язань за Договором підтверджується залізничною накладною або іншим комплектом документів, які відображають шлях прямування вантажу/вагону від пункту його відправлення до пункту його призначення тощо. (п. 2.6. Договору)

Відповідно до п. 3.1. Договору вартість (ціна) послуг за Договором визначається Сторонами на договірній основі і вказується в додаткових угодах та/або рахунках.

Згідно з п. 3.5. Договору Сторони погодили, що в разі зміни економічної ситуації в країні чи змін на грошовому ринку, Експедитор має право в односторонньому порядку змінити ціну (вартість) послуг по Договору які ще неоплачені. Сторони погодили, що ознакою зміни економічної ситуації в країні чи змін на грошовому ринку буде зміна та значення офіційного курсу НБУ гривні до долару США. Експедитор має право в односторонньому порядку змінити ціну (вартість) послуг по Договору лише в частині ціни, що ще неоплачені Клієнтом на час зміни, та з урахуванням значення офіційного курсу НБУ гривні до долару США. Зміна ціни (вартості) послуг по Договору відбувається пропорційно зміні офіційного курсу НБУ гривні до долару США. При зміні ціни (вартості) послуг по Договору Експедитор надає додатковий рахунок на оплату послуг.

Згідно п. 4.1. Договору оплата послуг/робіт/витрат проводиться Клієнтом на умовах 100% передплати, на підставі рахунків Експедитора протягом 2 (двох) банківських днів з моменту передачі рахунків Клієнту шляхом відправлення його копії на електронну адресу вказану в п. 8.3. Договору. Валюта розрахунків по Договору - гривня.

За змістом п. 4.4. Договору за результатами кожного перевезення або за визначений період Сторони складають та підписують Акт виконаних робіт/наданих послуг, в якому вказується вартість винагороди Експедитора та сума витрат здійснених Експедитором. Акт виконаних робіт/наданих послуг готується Експедитором. Акт виконаних робіт/наданих послуг за послуги надані в поточному місяці надається Клієнту до завершення цього місяця та може датуватись останнім днем цього місяця. Не повернення Клієнтом спрямованого йому для підписання Акта виконаних робіт/наданих послуг та не надання письмових заперечень за нього в 10 (десяти) денний термін з дня отримання, визнається Сторонами як згоду Клієнта з Актом виконаних робіт/наданих послуг (підписання Акта виконаних робіт/наданих послуг Клієнтом без заперечень) і прийняття вказаних в ньому робіт та послуг.

У разі відмови Клієнта від підписання Акта виконаних робіт/наданих послуг, про це зазначається в Акті виконаних робіт/наданих послуг і він підписується тільки Експедитором. У цьому разі Акт виконаних робіт/наданих послуг може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови Клієнта від підписання Акта виконаних робіт/наданих послуг визнані судом обґрунтованими.

За прострочення в оплаті рахунків Експедитора на строк понад зазначений у п. 4.1 Договору Клієнт додатково сплачує штрафні санкції - пеню у розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожен день прострочення. Штрафні санкції за не виконання грошових зобов`язань нараховуються протягом усього строку прострочки. Крім того, Клієнт на вимогу Експедитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також 35 % (тридцять п`ять) відсотків річних від простроченої суми за неправомірне користування чужими грошима. Штрафні санкції та інші види компенсацій (інфляційні втрати та плата за використання чужих грошей) сплачуються протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту виставлення рахунку або вимоги, що надсилаються засобами факсимільного або електронного зв`язку. (п. 5.1. Договору)

Відповідно до п. 9.1. Договору, цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2017р., а в частині розрахунків - до повного їх завершення.

У випадку, якщо жодна із Сторін протягом 10 календарних днів до кінця строку (терміну) дії Договору не заявить про бажання його завершити (припинити), то Договір вважається продовженим на наступний календарний рік на таких самих умовах. Договір продовжується не одноразово. (щороку). (п. 9.2. Договору)

01.08.2019 між Сторонами укладено Додаткову угоду № 11 до Договору № 18 від 13.07.2016, якою погодили обсяг та вартість організації перевезень вантажу і надання транспортно-експедиторських послуг згідно замовлення Клієнта, а саме організації перевезення пшениці 3 класу (врожай 2019 року) загальною вагою 630,000 тон, за ціною: 821,55 грн за 1 тону вантажу.

09.09.2019 між Сторонами укладено Додаткову угоду № 12 до Договору № 18 від 13.07.2016, якою погодили обсяг та вартість організації перевезень вантажу і надання транспортно-експедиторських послуг згідно замовлення Клієнта, а саме організації перевезення пшениці 3 класу загальною вагою 400,000 тон, за ціною: 740,84 грн за 1 тону вантажу.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами правочин є договором транспортного експедирування, який підпадає під правове регулювання норм глави 65 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), ст. 316 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) та приписи Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

З огляду на встановлений статтею 204 ЦК України принцип правомірності правочину, Договір транспортно-експедиторського обслуговування № 18 від 13.07.2016 вважається укладеним та є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст.173, 174, 175 ГК України, ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України і є обов`язковим для виконання сторонами.

При цьому суд приймає до уваги, що згідно зі ст.1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу (ч.1 ст.929 ЦК України). Аналогічні положення містяться в ст. 316 ГК України.

Розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату (ст. 931 ЦК України).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи актів наданих послуг:

- № 45 від 09.09.2019 на суму 160 570,78 грн, згідно Додаткової угоди № 11 від 01.08.2019;

- №59 від 12.09.2019 на суму 149 724,56 грн, № 153 від 24.09.2019 на суму 150 613,60 грн, згідно Додаткової угоди № 12 від 09.09.2019, які підписані та належним чином завірені представниками Сторін та копії яких містяться в матеріалах справи, позивач надав відповідачеві послуги відповідно до умов Договору.

В свою чергу відповідач , в рахунок проведення розрахунків за надані послуги, перерахував на рахунок позивача 116 076,94 грн, про що свідчать виписки по рахунку позивача, копії яких містяться в матеріалах справи.

При цьому суд зауважує, що за змістом п. 4.1. Договору оплата послуг/робіт/витрат проводиться Клієнтом на умовах 100% передплати, на підставі рахунків Експедитора протягом 2 (двох) банківських днів з моменту передачі рахунків Клієнту шляхом відправлення його копії на електронну адресу вказану в п. 8.3. Договору.

В матеріалах справи відсутні докази направлення, і відповідно отримання відповідачем рахунків на оплату.

З огляду на це суд зважає на ту обставину, що відповідачем, шляхом підписання актів наданих послуг та проведення часткових розрахунків за надані послуги, прийнято зобов`язання до виконання.

До того ж, факт невиставлення/ненаправлення позивачем рахунку на оплату не звільняє відповідача від обов`язку оплатити послуги, надані позивачем, оскільки за своєю правовою природою рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги. Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 ЦК України. (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 07.02.2018 у справі № 910/49/17).

Отже, позивач згідно Договору за Додатковими угодами № 11 від 041.08.2019 та № 12 від 09.09.2019 надав відповідачу послуг вартість яких склала 460 908,94 грн, тоді як відповідач оплатив послуги на суму 116 076,94грн, несплачена сума складає 344 832,00 грн.

При цьому позивачем заявлено до стягнення 381 095,93 грн грн боргу за надані послуги за Договором.

Відповідно до розрахунку ціни позову наведеного в позовній заяві, перераховані відповідачем грошові кошти позивачем зараховано із застосуванням черговості погашення вимог за грошовими зобов`язаннями відповідно до ст. 534 ЦК України.

Можливість застосування ст. 534 ЦК України ставиться в залежність від змісту реквізиту "Призначення платежу" платіжного доручення, яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів з чітким призначення платежу щодо погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена ст.534 ЦК України застосовуватися не може.

І тільки у випадку, якщо стягнення заборгованості здійснюється в порядку виконавчого провадження, або платіж буде отриманий без реквізиту "Призначення платежу" чи як загальна підстава на виконання договору або погашення кредиторської заборгованості, розподіл коштів може здійснюватися кредитором відповідно до ст. 534 ЦК України.

Правовою підставою для даного висновку є Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (п.3.8), затверджена постановою Національного банку Україні від 21.01.2004р. № 22, та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (п.1.2), затверджене наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.95., згідно з якими отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу.

За змістом реквізитів "Призначення платежу" виписок по рахунку грошові кошти перераховувались за транспортно-експедиторські послуги згідно рах.№ 2079 від 09.09.2019. Відтак, відповідачем чітко визначено призначення платежу за платіжними документами.

За таких обставин суд вважає, що в даному випадку розподіл коштів не може здійснюватись кредитором відповідно до ст. 534 ЦК України.

Вказана правова позиція відображена в постанові Верховного Суду від 18.04.2018 у справі 904/12527/16.

Статтями 525 та 526 ЦК України, що кореспондуються за змістом з положеннями ст. 193 ГК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доказів сплати вартості наданих позивачем послуг відповідачеві відповідно до умов Договору в повному обсязі, суду не надано, а відтак відповідачем порушено права позивача, за захистом яких останній звернувся до суду із даним позовом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 381 095,93 грн суми основного боргу підлягає частковому задоволенню в розмірі 344 832,00 грн.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 49 583,52 грн пені та 66 501,83 грн 35% річних.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Відповідно до 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідач оплату наданих послуг провів з порушенням порядку і строків, визначених у Договорі, та не в повному обсязі, отже наявний факт несвоєчасної сплати вартості наданих послуг, за яке умовами п. 5.1. Договору передбачена відповідальність.

Відповідно до п. 5.1. Договору, за прострочення в оплаті рахунків Експедитора на строк понад зазначений у п. 4.1 Договору Клієнт додатково сплачує штрафні санкції - пеню у розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожен день прострочення. Штрафні санкції за не виконання грошових зобов`язань нараховуються протягом усього строку прострочки. Крім того, Клієнт на вимогу Експедитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також 35 % (тридцять п`ять) відсотків річних від простроченої суми за неправомірне користування чужими грошима. Штрафні санкції та інші види компенсацій (інфляційні втрати та плата за використання чужих грошей) сплачуються протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту виставлення рахунку або вимоги, що надсилаються засобами факсимільного або електронного зв`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як зазначено вище, п. 5.1. Договору Сторони погодили відповідальність у вигляді 35 (тридцять п`ять) процентів річних від простроченої суми.

Таким чином, суд вважає, що вимоги щодо стягнення пені, та 35 процентів річних є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного Договору та чинному законодавству.

При цьому суд зважає, що при розрахунку пені позивач виходив з положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», стаття 3 якого визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Здійснивши розрахунок за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора сум пені, відсотків річних та інфляційних втрат суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення пені та 35 відсотків річних, в межах сум, заявлених до стягнення.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Судом кожній стороні судом була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Як зазначалось вище, суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, з урахуванням викладеного, відповідно до умов Договору, обставин справи та вимог законодавства суд вважає, що відповідач договірні зобов`язання щодо порядку та строків розрахунків за надані послуги виконав з порушенням умов Договору в цій частині, прострочив їх оплату, та здійснив розрахунок не у повному обсязі, тому позов в частині вимог про стягнення 344 832,00 грн основного боргу, 49 583,52 грн пені та 66 501,83 грн 35% річних суд визнає обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України на відповідача покладаються витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Могилів-Подільський консервний завод" (вул. Дністровська, 60, м. Могилів-Подільський, Вінницька область, 24000, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" (проспект Степана Бандери, буд.8, корп. 6, м. Київ, 04073, ) 344 832,00 грн - основного боргу; 49 583,52 грн - пені; 66 501,83 грн - 35% річних; 6 913,76 грн - витрат зі сплати судового збору.

В решті позову відмовити.

Примірник рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 25 травня 2020 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу ( проспект Степана Бандери, буд.8, корп. 6, м. Київ, 04073 )

3 - відповідачу ( вул . Дністровська, 60, м. Могилів-Подільський, Вінницька область, 24000)