ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м. ОдесаСправа № 915/1310/18

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання - Федорончук Д.О.

за участю представників учасників справи:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

від третьої особи - не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Микитівський гранітний кар`єр"

на рішення Господарського суду Миколаївської області від „29" листопада 2019р., повний текст якого складено та підписано „09" грудня 2019р.

у справі № 915/1310/18

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА"

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Микитівський гранітний кар`єр"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1

про стягнення шкоди у розмірі 201145,16 грн,

головуючий суддя - Мавродієва М.В.

місце прийняття рішення: Господарський суд Миколаївської області

Учасники судового процесу про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2018 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Микитівський гранітний кар`єр" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди в розмірі 201 145,16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.02.2015 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "УНІКА" та ОСОБА_2 був укладений Договір добровільного комплексного страхування на транспорті №245002/4098/0002375 (далі - Договір страхування), предметом якого є страхування транспортного засобу АUDI A3, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . 26.04.2018 на об`їзній дорозі м.Одеса 17км+100м відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу DАF, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали пошкодження. Відповідно до довідки Управління патрульної поліції № 761481 та постанови Біляївського районного суду Одеської області від 06.06.2018 по справі №496/1880/18, зазначена дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України. Відповідно до звіту ТОВ "ХАВК ХОЛДИНГ" №30503180 вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля з урахування коефіцієнту фізичного зносу складає 430579,56 грн. Відповідно до рахунку ТзОВ "ЗС Групп" від 18.05.2018 вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля складає 306207,74 грн. Позивач посилаючись на ч.ч.16, 18 ст.9 та п.3 ч.1 ст.20 Закону України "Про страхування" та п.1.3.1. Договору страхування зазначив, що 31.07.2018 на виконання умов Договору страхування ПрАТ "СК "УНІКА" здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок - ОСОБА_2 у розмірі 301145,16 грн, виходячи з наступного розрахунку: 306207,74 грн (вартість відновлювального ремонту) - 5062,58 грн (франшиза = 0,5 % від страхової суми) =301145,16 грн. Позивач посилаючись на ст.27 Закону України "Про страхування" та ст.993, ч.2 ст.1187 ЦК України вказує, що до ПрАТ "СК "УНІКА" перейшло право на отримання від винуватця ДТП - ОСОБА_1 компенсації збитків завданих власнику застрахованого автомобіля. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ "Страхова Група "ТАС", згідно з Полісом АМ/5613072 (ліміт за шкоду майну 100000,0 грн, франшиза 0,0 грн), що підтверджується відомостями з Централізованої бази МТСБУ та довідкою про дорожньо-транспортну пригоду. Посилаючись на п.9.1. ст.9, ст.12, п.36.1. ст.36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначає, що 29.10.2018 Страхова компанія винуватця ДТП - ПрАТ "Страхова Група "ТАС" на виконання вимоги ПрАТ "СК "УНІКА" виплатило на рахунок останнього страхове відшкодування у сумі 100000,0 грн, що є страховою сумою та лімітом за страховим полісом. Керуючись ч.1 ст.22, п.1) ч.2 ст.22, ст.ст.1166, 1172, 1194 ЦК України та відповідно до постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки". 08.08.2018 ПрАТ "СК "УНІКА" за вих.№6136 направило до роботодавця винуватця ДТП - ПрАТ "Микитівський гранітний кар`єр" претензію про відшкодування збитків, але станом на сьогодні збитки не відшкодовано, тому позивач звернувся до суду для захисту своїх прав та інтересів.

07.03.2019 ухвалою суду по справі призначалась судова автотоварознавча експертиза, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 29.11.2019р. (суддя Мавродієва М.В.) позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Микитівський гранітний кар`єр" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" 201145,16 грн шкоди та 3017,18 грн судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідальність за шкоду, заподіяну застрахованому транспортному засобу AUDI А3 Sportback державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , має нести відповідач, як юридична особа, з винних неправомірних дій працівника якого сталася дорожньо-транспортна пригода.

Судом зазначено, що виплата страхового відшкодування у сумі 201145,16 грн відповідає фактичному розміру заподіяних збитків, що підтверджено, зокрема Звітом №30503180 про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу КТЗ від 06.06.2018 та Висновком експерта №19-1528 від 04.09.2019.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ПрАТ "Микитівський гранітний кар`єр" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.11.2019 у справі №915/1310/19 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, за яким відмовити у задоволенні позовних вимог первісного позивача у повному обсязі.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, не взявши до уваги ті доводи і докази, які наводили учасники справи, і не надав їм правової оцінки у своєму рішенні, та не з`ясував усі обставини, які мають значення для справи.

Зокрема, скаржник зазначає про спірність довідки Управління патрульної поліції в Одеській області № 761481 про дорожньо-транспортну пригоду від 26.04.2018 та постанову Біляївського районного суду Одеської області по справі №496/1880/18 від 06.06.2018 в питанні доведенні вини водія ОСОБА_1 у ДТП.

В той же час суд не взяв до уваги висновок експертного дослідження Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №30 від 03.10.2018, з якого вбачалось, що дії водія ТЗ ОСОБА_1 не порушували ПДР, і він не міг попередити ДТП, оскільки знаходився в аварійній ситуації.

Зазначеним висновком експерта, усувались ті підстави, за яких водія ОСОБА_1 було визнано винним у порушені ПДР та зазначено, що дії водія ТЗ при ДТП відповідають вимогам п.12.3 та 13.1 ПДР та немає причинно-наслідкового зв`язку між діями водія ОСОБА_1 та ДТП, що сталося.

В той же час, при наявності кількох доказів, які підтверджують, як вину водія ОСОБА_1 , так і спростовують цю вину, суд взяв до уваги докази позивача, але не надав жодної правової оцінки, доказам наданим іншими учасниками процесу, що порушило принцип повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, і відповідні вимоги, що висуваються до рішення суду.

Таким чином, на думку скаржника, оскаржуване рішення постановлено з порушенням ч.5 ст. 236 ГПК України, оскільки суд не надав оцінки аргументам учасників процесу щодо відсутності вини водія ТЗ ОСОБА_1 і не дослідив висновок експерта №30 від 03.10.2018 та не надав оцінки вказаному доказу.

Крім того, скаржник, з посиланням на п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної безпеки» №4 від 01.03.2013 зазначає, що заподіював шкоди заявив в судовому засіданні щодо повернення йому пошкоджених деталей, але суд не вирішив питання про передачу майна після відшкодування збитків особі, що є відповідальною за заподіяння шкоди, та не надав жодної правової оцінки зазначеним аргументам учасника справи.

Також, скаржник зазначає про недоведеність тієї обставини, що водій під час ДТП дійсно виконував свої службові обов`язки, через що за шкоду має відповідати не він, як безпосередній винуватець, а відповідач, як роботодавець ОСОБА_1 Позивач взагалі нічим не довів, що під час ДТП водій ТЗ виконував трудові обов`язки.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.02.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Микитівський гранітний кар`єр" на рішення Господарського суду Миколаївської області від „29" листопада 2019р. у справі № 915/1310/18, призначено розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Микитівський гранітний кар`єр" до розгляду на 26 березня 2020 року о 10:00 год.

У відзиві на апеляційну скаргу від 14.02.2020 позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.11.2019 року по справі №915/1310/18 без змін.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.03.2020 року у зв`язку з введенням з 12 березня до 03 квітня 2020 року на усій території України карантину на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS - CoV-2" відкладено розгляд справи №915/1310/19 без визначення дати судового засідання.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.05.2020 року повідомлено учасників справи про те, що судове засідання у справі №915/1310/19 відбудеться 21.05.2020 року о 12:30 год.

В судове засідання 21.05.2020 представники сторін не з`явились, хоча повідомлялись належним чином про час, дату та місце судового засідання.

Враховуючи, що явка представників сторін не визнавалась обов`язковою, колегія суддів доходить висновку про можливість розгляду справи без участі представників сторін.

Розглянувши та перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 27.02.2015 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "УНІКА" (страховик, позивач у справі) та ОСОБА_2 (страхувальник) був укладений Договір добровільного комплексного страхування на транспорті №245002/4098/0002375, предметом якого є страхування транспортного засобу AUDI А3 Sportback, рік випуску 2013, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вигодонабувачем в договорі зазначено ТОВ "Порше Мобіліті" (т.1 а.с.20-24).

Згідно довідки ТОВ "Порше Мобіліті" №705 від 17.07.2018 ОСОБА_2 не має заборгованості перед ТОВ "Порше Мобіліті" за Кредитним договором №50011894 від 27.02.2014. Всі умови договору дотримано, сума кредиту та нараховані відсотки сплачені в повному обсязі (т.1 а.с.25).

Як вбачається з матеріалів справи, 26.04.2018 о 11:30 годині на об`їзній дорозі м.Одеса 17км 100м, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом DAF державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ПрАТ "Микитівський гранітний кар`єр" з напівпричіпом BODEX, KIS 3B державний номерний знак НОМЕР_4 не впевнився в безпеці руху, виїхав на зустрічну смугу руху, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем AUDI А3 державний номерний знак НОМЕР_1 . Факт та обставини дорожньо-транспортної пригоди підтверджуються довідкою Управління патрульної поліції в Одеській області № 761481 про дорожньо-транспортну пригоду від 26.04.2018 (т.1 а.с.28-29).

ОСОБА_1 , що винен у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, перебував у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується наказом ПрАТ "Микитівський гранітний кар`єр" №16-К від 04.03.2015 (т.1 а.с.65).

В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований позивачем автомобіль AUDI А3 Sportback державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 06.06.2018 провадження у справі №496/1880/18 визнано ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 (триста сорок) гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 грн. Постанова набрала законної сили 19.06.2018 (т.1 а.с.30).

Звітом ТОВ "ХАВК ХОЛДИНГ" №30503180 про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу КТЗ від 06.06.2018 визначено, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу КТЗ AUDI А3 реєстраційний номер НОМЕР_1 на дату виконання даного дослідження дорівнює 430579,56 грн (т.1 а.с.31-36).

Згідно ремонтної калькуляції вартість виконаних робіт по ремонту транспортного засобу становить 430579,56 грн (т.1 а.с.37-45).

Відповідно до Страхового акту №00258332 від 27.07.2018 (т.1 а.с.16) позивач здійснив виплату страхового відшкодування власнику автомобілю AUDI А3 Sportback, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в розмірі 301145,16 грн, що підтверджується наказом ПАТ "Страхова компанія "УНІКА" №00258332 від 27.07.2018 про виплату страхового відшкодування гр. ОСОБА_2 та платіжним дорученням №035322 від 31.07.2018 із зазначенням призначення платежу: "Страхове відшкодув.зг.дог.№245002/4098/0002375 від 01.04.2015р. Без ПДВ. ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_5 НОМЕР_6 " (т.1 а.с.15, 63).

Згідно листа ПАТ "Страхова група "ТАС" №Г1400/4120 від 17.10.2018 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована АТ "СГ "ТАС" (приватне) згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ5613072 від 24.01.2018. Франшиза, згідно Поліса, становить 0 грн. Згідно Полісу АМ5613072 ліміт відповідальності АТ "СГ "ТАС" (приватне) за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого), становить 100000,0 грн (т.1 а.с.64).

Оскільки полісом АМ5613072 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого), становить 100000,0 грн та франшизу у розмірі 0 (нуль) грн, то обов`язок щодо відшкодування позивачу збитку в розмірі 100000,0 грн покладається на ПрАТ "Страхова Група "ТАС".

Позивачем у позові зазначено, що 29.10.2018 страхова компанія винуватця ДТП - ПрАТ "Страхова Група "ТАС" на виконання вимоги ПрАТ "СК "УНІКА" виплатило на рахунок останнього страхове відшкодування у сумі 100000,0 грн, що є страховою сумою та лімітом за страховим полісом.

Різниця між фактичним розміром шкоди (301145,16 грн) та страховою виплатою (100000,0 грн), становить 201145,16 грн, та має бути відшкодована позивачу відповідачем.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач зобов`язаний відшкодувати страховій компанії 201145,16 грн, оскільки водій транспортного засобу DAF державний номерний знак НОМЕР_2 - ОСОБА_1 , що винен у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, перебував у трудових відносинах з відповідачем.

На адресу відповідача позивачем було направлено претензію №22903 за вих.№6136 від 08.08.2018 з вимогою про здійснення відшкодування шкоди в розмірі - 201145,16 грн та повідомленням, що у разі невиконання відповідачем вимоги у семиденний термін змусить позивача звернутися до суду з відповідним позовом, що спричинить додаткові витрати з боку відповідача на професійну правничу допомогу адвоката. В матеріалах справи міститься доказ направлення та отриманням відповідачем вказаної претензії (т.1 а.с.68-70).

Вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та виконання.

Оскільки відповідач у добровільному порядку не виплатив позивачу суму завданої шкоди, позивач звернувся за захистом своїх прав до господарського суду з відповідним позовом. Перевіривши встановлені місцевим господарським судом обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог повністю, з огляду на наступне.

Предметом розгляду у даній справі є стягнення з відповідача суми страхового відшкодування, яка була виплачена на користь потерпілої особи, у розмірі 201145,16 грн.

Відносини у сфері страхування регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування» та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», з якою кореспондується ст. 979 ЦК України, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Правила відшкодування шкоди заподіяної третій особі встановлені ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з п. 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст.27 Закону України "Про страхування" та ст.993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання зобов`язань за Договором добровільного комплексного страхування на транспорті №245002/4098/0002375 від 27.02.2015, предметом якого є страхування транспортного засобу AUDI А3 Sportback, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , було відшкодовано на користь страхувальника 301145,16 грн.

Так, згідно п. 4 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик.

На підтвердження наведеної правової позиції свідчить те, що стаття 27 Закону України «Про страхування» та стаття 993 ЦК України передбачає перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо) ( вказаний правовий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 р. ( справа № 243/10982/15-ц (провадження № 14-81цс18)).

Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.

У відповідності до п.п.1, 3 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини. Як вбачається з матеріалів справи, вина особи ( ОСОБА_1 ), яка керувала транспортним засобом автомобілем DAF державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ПрАТ "Микитівський гранітний кар`єр", встановлена у судовому порядку постановою Біляївського районного суду Одеської області від 06.06.2018 провадження у справі №496/1880/18 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та стягнення з нього на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Згідно ч.6 ст.75 ГПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Доказами вини ОСОБА_1 у заподіянні шкоди, завданої власнику транспортного засобу AUDI А3 Sportback, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 26.04.2018 об 11:30 годині на об`їзній дорозі м.Одеса 17км 100м є довідка Управління патрульної поліції в Одеській області № 761481 про дорожньо-транспортну пригоду від 26.04.2018 та постанова Біляївського районного суду Одеської області по справі №496/1880/18 від 06.06.2018.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У відповідності до ст.4 Закону України "Про страхування" визначено, що майнові інтереси, які пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов`язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об`єктів страхування.

Згідно абз.1 ст.9 Закону України "Про страхування" визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (абз.16 ст.9 Закону України "Про страхування").

Згідно п.2.1. ст.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

У відповідності п.22.1 ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У відповідності до п.п.12.1 ст.12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Абзацом 18 статті 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У наданому позивачем звіті №30503180 про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу КТЗ від 06.06.2018, складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ "ХАВК ХОЛДІНГ" визначено, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу КТЗ AUDI А3 реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату виконання даного дослідження дорівнює 430579,56 грн.

Відповідно до Страхового акту №00258332 від 27.07.2018, позивач здійснив виплату страхового відшкодування власнику автомобіля AUDI А3 Sportback, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в розмірі 301145,16 грн, що підтверджується наказом ПАТ "Страхова компанія "УНІКА" №00258332 від 27.07.2018 про виплату страхового відшкодування гр. ОСОБА_2 та платіжним дорученням №035322 від 31.07.2018 із зазначенням призначення платежу: "Страхове відшкодув.зг.дог.№245002/4098/0002375 від 01.04.2015р. Без ПДВ. ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_5 НОМЕР_6 ".

Згідно ремонтної калькуляції вартість виконаних робіт по ремонту транспортного засобу становить 430579,56 грн.

Позивачем у позові зазначено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ "Страхова Група "ТАС", згідно Полісом АМ/5613072 (ліміт за шкоду майну 100000,0 грн, франшиза 0,00 грн), що підтверджується відомостями з Центральної бази МТСБУ та довідкою про дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати або відповідний документ станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Відповідно до п.п.9.1., 9.2., 9.5. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін.

Як вбачається з матеріалів справи, господарським судом по вказаній справі було призначено автотоварознавчу експертизу. На вирішення експертизи були поставлені наступні питання:

1) Яка середня ринкова вартість автомобіля AUDI А3, д/н НОМЕР_1 станом на 26.04.2018?

2) Яка вартість відновлюваних робіт автомобіля AUDI А3, д/н НОМЕР_1 станом на 26.04.2018?

Відповідно до висновку експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №19-1528 від 04.09.2019 (т.2 а.с.54-62), зазначено, що:

1. Середня ринкова вартість колісного транспортного засобу AUDI А3, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , станом на дату пошкодження, а саме 26.04.2018, становить 453487,0 грн.

2. Вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу AUDI А3, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП від 26.04.2018, становить 363807,39 грн.

Відповідно до ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Згідно ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Аналіз норм ст.ст.1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідальність за шкоду, заподіяну застрахованому транспортному засобу AUDI А3 Sportback державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , має нести відповідач, як юридична особа, з винних неправомірних дій працівника якого сталася дорожньо-транспортна пригода.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У відповідності до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У даному випадку, виплата страхового відшкодування у сумі 201145,16 грн відповідає фактичному розміру заподіяних збитків, що підтверджено, зокрема Звітом №30503180 про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу КТЗ від 06.06.2018 та Висновком експерта №19-1528 від 04.09.2019.

Колегія судів, не приймає доводи апеляційної скарги, щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчинені ДТП, оскільки, як зазначалось вище, вина особи ( ОСОБА_1 ), яка керувала транспортним засобом автомобілем DAF державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ПрАТ "Микитівський гранітний кар`єр", встановлена у судовому порядку постановою Біляївського районного суду Одеської області від 06.06.2018 провадження у справі №496/1880/18 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та стягнення з нього на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Згідно ч.6 ст.75 ГПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина вказаної особи є встановленою та не підлягає доведенню.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи скаржника, що суд не взяв до уваги висновок експертного дослідження Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №30 від 03.10.2018, з якого вбачалось, що дії водія ТЗ ОСОБА_1 не порушували ПДР, і він не міг попередити ДТП, оскільки знаходився в аварійній ситуації, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, його було подано з порушенням встановленого судом строку для подання відповідних заяв та клопотань (ухвала про відкриття провадження по справі від 03.12.2018р.

Колегією суддів не приймаються посилання скаржника на п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної безпеки» №4 від 01.03.2013 зазначає, що заявив в судовому засіданні щодо повернення йому пошкоджених деталей, але суд не вирішив питання про передачу майна після відшкодування збитків особі, що є відповідальною за заподіяння шкоди, та не надав жодної правової оцінки зазначеним аргументам учасника справи.

Колегія суддів зазначає, що вимоги про повернення відповідачу пошкоджених деталей автомобіля не відносяться до предмету спору і у страхової компанії (позивача) не існує обов`язку такого повернення.

Вказана вимога може бути реалізована у спорі про відшкодування шкоди безпосередньо між особою, якій завдано збитки внаслідок пошкодження її майна (потерпілим) та особою, яка завдала шкоди майну потерпілого чи власником джерела підвищеної небезпеки. Спір про стягнення, сплаченого страховою компанією страхового відшкодування, не відноситься до таких спорів.

Колегія суддів також відхиляє доводи скаржника про недоведеність тієї обставини, що водій під час ДТП дійсно виконував свої службові обов`язки, через що за шкоду має відповідати не він, як безпосередній винуватець, а відповідач, як роботодавець ОСОБА_1

Відповідно до ст.ст.1187 та 1172 ЦК України особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» на особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач на дату ДТП був володільцем транспортного засобу DАF , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується:

- довідкою про ДТП, в якій зазначено, що власником автомобіля є відповідач (т.1 а.с. 28-29);

- подорожнім листом, зі змісту якого вбачається, що даний транспортний засіб перебуває у володінні відповідача. В дату ДТП відповідач направив автомобіль з ПрАТ "Микитівський гранітний кар`єр" до смт. Овідіополь, Одесьької області (т.1 а.с. 66-67).

Те, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з відповідачем підтверджується Наказом про прийняття на роботу №16-К від 04.03.2015р.

Таким чином, відповідачем не доведено, що ОСОБА_1 неправомірно заволодів транспортним засобом.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених місцевим господарським судом обставинах справи та відповідають нормам процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

Стаття 277 ГПК України встановлює підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Вищевказаних підстав для скасування оскарженого судового рішення або її зміни колегією суддів при перегляді даної справи в апеляційному порядку встановлено не було.

Тому, рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.11.2019 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення.

Судові витрати, пов`язані із подачею апеляційної скарги, покладаються на скаржника у зв`язку з відмовою в її задоволенні відповідно до статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Микитівський гранітний кар`єр" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.11.2019 у справі №915/1310/19 - без змін.

Постанова набирає законної з дня її прийняття та не підлягає оскарженню, крім випадків передбачених ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови

складено та підписано

25.05.2020р.

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя Я.Ф. Савицький