ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2020 р. Справа№ 910/13122/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поляк О.І.

суддів: Кропивної Л.В.

Дідиченко М.А.

Розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ковальської Тетяни Трохимівни на рішення Господарського суду міста Києва (суддя Головіна К.І.) від 14.01.2020 (повний текст складено 14.01.2020) у справі №910/13122/19

за позовом Фізичної особи-підприємця Ковальської Тетяни Трохимівни

до Акціонерного товариства "Сбербанк"

про визнання дій протиправними, стягнення 4216,36 грн,-

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулась Фізична особа-підприємець Ковальська Тетяна Трохимівна з позовом до Акціонерного товариства "Сбербанк" про визнання дій протиправними, стягнення грошових коштів у сумі 4216,36 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач протиправно списав грошові кошти з рахунку відповідача у сумі 4 216,36 грн на примусове виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду міста Маріуполя №263/13568/17 від 19.10.2918 щодо стягнення заборгованості з Ковальської Т.Т . Позивач зазначає, що рахунок, з якого здійснювалось списання коштів належить суб`єкту господарювання Ковальській Т.Т ., проте, списання з цього рахунку відбулось за виконавчим листом № 263/13568/17 від 19.10.2918, боржником за яким є громадянка (фізична особа) - Ковальська Т.Т .

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.01.2020 у справі №910/13122/19 відмовлено у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Ковальської Тетяни Трохимівни до Акціонерного товариства "Сбербанк" про визнання дій протиправними, стягнення грошових коштів у сумі 4216,36 грн. Рішення обґрунтовано тим, що у зв`язку з тим, що зазначені у платіжній вимозі № 14/57522949 від 21.05.2019 реквізити були визначені державним виконавцем як реквізити боржника Ковальської Т.Т., то банк не мав правових підстав для відмови у виконанні, наданого йому органом Державної виконавчої служби, розрахункового документу. Натомість, судом встановлено, що банк у своїх діях керувався нормами діючого законодавства та здійснив списання з рахунку позивача заборгованості на виконання виконавчого листа № 263/13568/17 від 19.10.2918 у порядку, визначеному законом.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець Ковальська Тетяна Трохимівна звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2020 у справі №910/13122/19 і прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі; судові витрати за розгляд даної справи покласти на відповідача.

11.02.2020 матеріали справи з апеляційною скаргою надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), ОСОБА_2., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2020 апеляційну скаргу залишено без руху. Апелянту визначено спосіб усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання суду доказу сплати судового збору та доказів направлення копії апеляційної скарги відповідачу.

02.03.2020 апелянтом через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду подано клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги та додано: доказ сплати судового збору у розмірі 2 881,50 грн та докази направлення копії апеляційної скарги Акціонерному товариству "Сбербанк"

Ухвалою від 10.03.2020 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/13122/19, розгляд скарги визначено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що у платіжній вимозі платником фізична особа Ковальська Т.Т. , тоді як кошти списані з рахунку фізичної особи-підприємця Ковальської Т.Т. Також апелянт зазначив, що фізична особа-підприємець не може відповідати за зобов`язаннями фізичної особи.

23.03.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, в якому останній зазначав, що здійснюючи дії зі списання грошових коштів на виконання платіжної вимоги виконавця у межах примусового виконання судового рішення, банк керувався виключно нормами законів України "Про банки і банківську діяльність", «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004, попередньо перевіривши приналежність позивачу реквізитів платіжної вимоги. Надана платіжна вимога відповідала всім вимогам до розрахункового документа, тож банк не мав правових підстав для відмови у виконанні наданого розрахункового документа.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2020, у зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_2 , відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 09.04.2020, яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, сформовано новий склад колегії суддів: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Дідиченко М.А.

Ухвалою від 12.05.2020 справу прийнято до провадження у складі колегії суддів: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Дідиченко М.А.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебувало виконавче провадження № 57522949 з примусового виконання виконавчого листа у цивільній справі №263/13568/17, виданого 19.10.2018 Жовтневим районним судом міста Маріуполя, про стягнення з фізичної особи - Ковальської Т.Т. заборгованості у сумі 3679,42 грн на користь ОСББ «Миру - 75Б».

З метою примусового виконання вказаного виконавчого документа державним виконавцем були вжиті заходи щодо виявлення майна боржника та звернення на нього стягнення. Так, в ході проведення виконавчих дій державний виконавець виніс постанову від 21.05.2019 про арешт коштів боржника - Ковальскої Т.Т. (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), зокрема, що містяться на рахунках АТ «Сбербанк» (МФО 320627), у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів на загальну суму 4216,36 грн.

У зв`язку з цим державним виконавцем була виставлена платіжна вимога №14/57522949 від 21.05.2019 на суму 4216,36 грн, платник - Ковальська Т.Т. (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), банк платника - АТ «Сбербанк», призначення платежу - стягнення згідно виконавчого листа № 263/13568/17, виданого 19.10.2018 Жовтневим районним судом міста Маріуполя (постанова про арешт коштів від 21.05.2019).

27.05.2019 виконавчі документи виконані банком у повному обсязі в межах виконавчого провадження № 57522949, а саме - з рахунку боржника - фізичної особи-підприємця Ковальської Т.Т. № НОМЕР_2 здійснено списання коштів у сумі 4216,36 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи банківською випискою.

Позивач вказував, що АТ «Сбербанк», не перевіривши власника рахунку № НОМЕР_2 , неправомірно здійснив списання грошових коштів у сумі 4 216,36 грн на виконання судового наказу, боржником за яким є громадянка Ковальська Т.Т. (фізична особа). Вказані дії банку, на думку позивача, є порушенням вимог Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004, у зв`язку з чим Ковальська Т.Т. просить визнати їх неправомірними.

Згідно зі ст. 431 Цивільного процесуального кодексу України виконання судового рішення у цивільному провадженні здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про виконавче провадження" до учасників виконавчого провадження відносяться виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт тощо. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (ст. 15 вказаного Закону).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" на виконавця покладений обов`язок здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які визначені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п.п. 7, 21 ч. 3 ст. 18 вказаного Закону державний виконавець, зокрема, має право отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно зі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" платіжні вимоги на примусове списання коштів надсилаються не пізніше наступного робочого дня після накладення арешту та в подальшому не пізніше наступного робочого дня з дня отримання інформації про наявність коштів на рахунках.

Отже, Закон України "Про виконавче провадження" визначає порядок з примусового виконання судового рішення, дотримання якого є обов`язком усіх учасників відповідного виконавчого провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України "Про банки і банківську діяльність" арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюється виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом.

Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом (ч. 2 ст. 1071 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 1.39 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" примусове списання - це списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

Порядок виконання банками заходів щодо арешту коштів на рахунках клієнтів регламентовано главою 9 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою Постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004 (далі - Інструкція № 22 від 21.01.2004).

Так, відповідно до п. 9.1 Інструкції № 22 від 21.01.2004 виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою про арешт коштів державного виконавця / приватного виконавця (далі - виконавець), судовим рішенням (у тому числі рішенням, ухвалою, постановою суду) чи ухвалою слідчого судді, суду, постановленою під час здійснення кримінального провадження.

Згідно з п. 9.3 Інструкції № 22 від 21.01.2004 арешт на підставі документа про арешт коштів може бути накладений на всі кошти, що є на всіх рахунках клієнта банку, без зазначення конкретної суми, або на суму, що конкретно визначена в цьому документі. Якщо в документі про арешт коштів не зазначений конкретний номер рахунку клієнта, на кошти якого накладений арешт, але обумовлено, що арешт накладено на кошти, що є на всіх рахунках, то для забезпечення суми, визначеної цим документом, арешт залежно від наявної суми накладається на кошти, що обліковуються на всіх рахунках клієнта, які відкриті в банку, або на кошти на одному/кількох рахунку/ах.

Примусове списання коштів з рахунків клієнта без його доручення на підставі рішення суду передбачене главою 5 Інструкції № 22 від 21.01.2004, відповідно до якої банк здійснює примусове списання коштів з рахунків платників за ініціативою стягувачів (органу державної виконавчої служби) на підставі виконавчих документів, встановлених законом. При цьому необґрунтованість примусового списання коштів, недостовірність даних, зазначених у платіжній вимозі, несе відповідальність не банк, а стягувач згідно із законодавством України (п.п. 5.1. - 5.4 Інструкції № 22 від 21.01.2004).

Банк платника приймає до виконання платіжну вимогу стягувача незалежно від наявності достатнього залишку коштів на рахунку платника і не має права повертати її в разі неподання стягувачем реєстру платіжних вимог (п. 5.9 Інструкції № 22 від 21.01.2004).

Відповідно до п. 9.9 Інструкції № 22 від 21.01.2004 кошти, що арештовані на рахунку клієнта, забороняється використовувати до надходження платіжної вимоги / інкасового доручення (розпорядження) за тим виконавчим документом, для виконання якого накладався арешт, або до отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів.

У разі надходження до банку платіжної вимоги / інкасового доручення (розпорядження) за тим виконавчим документом, для забезпечення виконання якого на кошти клієнта накладено арешт, банк виконує її в повній або частковій сумі в межах наявної арештованої суми на рахунку (п. 9.10. Інструкції № 22 від 21.01.2004).

Відповідно до пункту 22.6 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" обслуговуючий платника банк у розрахунковому документі зобов`язаний перевірити відповідність номера рахунка платника з реєстраційним номером облікової картки платника податків - фізичної особи і приймати цей документ лише в разі їх збігу. Крім цього, обслуговуючий платника банк перевіряє повноту, цілісність і достовірність цього розрахункового документа в порядку, встановленому нормативно-правовими актами Національного банку України.

Зокрема, згідно із пунктом 2.4 Інструкції № 22 від 21.01.2004 банк платника перевіряє заповнення таких реквізитів: "платник", "код платника", "рахунок платника", "банк платника", "код банку платника" та "підписи платника" (якщо згідно з формою документа вимагається його заповнення). Якщо розрахункові документи, у яких перевірено реквізити, заповнено з порушенням вимог цієї глави, глав 5, 6 і 12 та додатка 9 до цієї Інструкції, то банк, що здійснив перевірку, повертає їх без виконання згідно з пунктами 2.15 і 2.18 цієї глави та пунктом 11.11 глави 11 цієї Інструкції (п. 2.5 Інструкції № 22 від 21.01.2004).

Отже, у разі надходження розрахункового документа на примусове списання коштів з боржника до банку, він перевіряє відповідність заповнення реквізитів у ньому та у разі їх збігу банк зобов`язаний прийняти до виконання цей розрахунковий документ.

Матеріалами справи підтверджується, що реквізити боржника (платника) Ковальської Т.Т. , зокрема, код платника, що міститься у платіжній вимозі № 14/57522949 від 21.05.2019, є тим самим, що і реєстраційний номер облікової картки платника податків, за яким Ковальська Т.Т. зареєстрована як фізична особа-підприємець у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Суд першої інстанції зазначив, що вказаний у вимозі державного виконавця номер рахунку не співпадав із номером рахунку боржника, з якого здійснювалось списання банком коштів, проте, даний рахунок був відкритий у АТ «Сбербанк» на ім`я ФОП Ковальської Т.Т. (ідентифікаційний код ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), тоді як арешт на грошові кошти боржника був накладений на всі відкриті рахунки у АТ «Сбербанк», а також на всі інші рахунки, у тому числі, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

У даному випадку суд банк не є стягувачем, а лише установою, що обслуговує платника. Банк не має обов`язку перевіряти законність і обґрунтованість винесеної державним виконавцем постанови про арешт коштів боржника та його платіжної вимоги. Таким чином, зобов`язання банку обмежуються виключно заходами щодо обов`язкового виконання вимог державного виконавця та забезпечення виконання відповідних документів в межах виконавчого провадження, зокрема, постанови про арешт коштів боржника та платіжних документів про примусове списання коштів.

Окрім того, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, про те, що рахунки фізичної особи-підприємця Ковальської Т.Т. є власністю фізичної особи - Ковальської Т.Т. , тому списання коштів з рахунку суб`єкта господарювання за боргами фізичної особи було правомірним.

Так, одним з аспектів реалізації прав фізичної особи є право на здійснення підприємницької діяльності, яке регулюється Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Статтею 2 Господарського кодексу України передбачено, що учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, у свою чергу суб`єктами господарювання згідно зі ст. 55 Господарського кодексу України є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Відповідно до ст. 52 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, фізична особа - підприємець відповідає усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Відповідно до п. 1 ст. 320 Цивільного кодексу України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Фактично фізична особа-підприємець це фізична особа, що має право на зайняття підприємницькою діяльністю. Для здійснення підприємницької діяльності підприємець не виокремлює майно, яке використовується ним, із загальної маси належного цій особі майна. При цьому, ані Цивільний кодекс України, ані Закон України «Про виконавче провадження» не поділяє майно на належне фізичній особі та фізичний особі-підприємцю.

Таким чином, банком було правомірно виконано платіжну вимогу № 14/57522949 від 21.05.2019 шляхом списання грошових коштів з рахунку позивача як фізичної особи-підприємця.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Відповідно до ст. 231 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Ковальської Тетяни Трохимівни відмовити, а рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2020 у справі №910/13122/19 - залишити без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України. Повний текст постанови складено 25.05.2020.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді Л.В. Кропивна

М.А. Дідиченко