Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/145/20

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

секретар судового засідання: Малярчук Р.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Шахрай В.В. (довіреність від 30.03.2020)

від відповідача: Йосипчук Д.А. паспорт НОМЕР_2 від 18.05.2010

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Логістик"

до Фізичної особи-підприємця Йосипчук Дар`ї Андріївни

про стягнення 4 470,46 грн

ТОВ "Акріс Логістик" звернулось до господарського суду з позовом до ФОП Йосипчук Дар`ї Андріївни про стягнення 4 4470,46 грн, з яких: 3770,64 грн основного боргу, 603,26 грн пені, 58,85 грн три відсотки річних за користування чужими коштами, 37,71 грн інфляційні збитки.

Позовні вимоги обґрунтовані не належним виконанням з боку ФОП Йосипчук Д.А. укладеного між сторонами договору №03 в частині проведення своєчасного розрахунку за отриманий від позивача товар, в результаті чого утворилась заборгованість, яка є предметом позову.

Ухвалою суду від 02.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

24.03.2020 від позивача до суду надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи нотаріально посвідченої заяви свідка ОСОБА_2 , який працює водієм в ТОВ "Акріс Логістик".

В поданій суду заяві, засвідченої приватним нотаріусом Ширяєвою О.В. 18.03.2020, вказано, що 26.07.2019 водій ОСОБА_2 та експедитор ОСОБА_3 , виконуючі трудові обов`язки, поставили та передали ФОП Йосипчук Д.А. товар згідно накладної Р000004924 від 26.07.2019. Товар був переданий та прийнятий за адресою : м. Житомир , вул . Вітрука, 9 , кафе "Техас бургер".

30.03.2020 поштовим зв`язком та на електронну адресу суду від позивача надійшла заява від 27.03.2020 №943 в якій він не заперечує проти розгляду справи без участі представника товариства.

Ухвалою суду від 31.03.2020 строк розгляду справи по суті продовжено.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що 11.05.2020 відповідачем було сплачено основний борг у розмірі 3 770,64 грн, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 11.05.2020. В іншій частині представник позивача позов підтримав.

Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечує, письмового відзиву до суду не надав. Справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

03.09.2018 між ТОВ "Агріс Логістик" (продавець/позивач) та ФОП Йосипчук Д.А. (покупець/) був укладений договір № 03, згідно з яким Продавець зобов`язався передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його вартість згідно умов договору.

Ціна на товар визначається згідно діючого Прайс-листа продавця на даний товар. Ціни на товар можуть змінюватися відповідно до умов ринку, цін на енергоносії та пальне ( п. 2.1 договору).

Згідно з п.2.2 договору розрахунки по договору за кожну партію товару здійснюються в національній валюті України. Покупець перераховує в гривнях на поточний рахунок продавця вартість поставленого за цим договором товару протягом 7 (семи) календарних днів після дати його отримання.

Доставка товару до покупця здійснюється транспортом продавця та за рахунок продавця ( п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 3.3 договору факт передачі товару продавцем і прийняття товару покупцем підтверджується підписом відповідального представника покупця на відповідній накладній на товар, а також печаткою або штампом покупця.

Право власності на товар та всі ризики щодо нього переходять від продавця до покупця з моменту підпису сторонами договору та документів згідно п. 3.3 цього договору (п. 3.4 договору).

В момент передачі товару продавець зобов`язаний передати покупцю документи на товар, що вимагаються для реалізації товару згідно з чинним законодавством України ( п. 3.6 договору).

В п. 9.1 зазначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2019.

Якщо жодна з сторін у строк 30 днів до закінчення строку дії цього договору не заявить про намір його розірвати, договір автоматично пролонговується на кожен послідуючий рік ( п. 9.2 договору).

Як зазначає позивач в позовній заяві, на виконання умов договору ним було передано відповідачу товар згідно видаткової накладної Р000004924 від 26.07.2019 року на суму 3770, 64 грн.

Однак, в порушення умов договору отриманий товар відповідачем оплачений не був, у зв`язку з чим 14.08.2019 позивачем направлена на адресу відповідача претензія від 13.08.2019 № 1198 з вимогою сплатити борг у розмірі 3 770,64 грн та примірник акту звірки взаєморозрахунку за період з 03.09.2018 по 13.08.2019 для підпису з боку відповідача. Факт направлення претензії з додатками підтверджується наявними в матеріалах справи описом вкладення від 14.08.2019 та накладною 690.

Відповідно до роздруківки з сайту Укрпошта претензію відповідач отримав 15.08.2019.

Однак, відповідач претензію залишив без відповіді та задоволення.

25.09.2019 позивачем повторно був направлений на адресу відповідача акт звірки розрахунків, який отриманий останнім 26.09.2019.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до вимог ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Однак, в порушення умов договору, відповідач за отриманий товар в погоджений строк розрахунок не провів.

На день подачі позову до суду, борг відповідача перед позивачем становив 3 770,64 грн.

З наданої в судовому засіданні квитанції №0.0..1 від 11.05.2020 вбачається, що після пред`явлення позову до суду, відповідачем сплачено позивачу суму основної заборгованості у розмірі 3 770,64 грн, чим відповідач визнала факт поставки товару відповідно до видаткової накладної Р000004924 від 26.07.2019.

Відповідно до п. 2 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Із врахуванням вищевикладених норм та фактичних обставин справи, суд вважає що провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 3 770,64 грн підлягає закриттю за відсутністю предмета спору між сторонами.

Також, позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 603,26 грн., нараховану за період з 05.08.2019 по 10.02.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно п. 6.2 договору, за прострочку платежу покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки платежу від простроченої суми.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені, суд зазначає наступне.

Поставка товару відбулася 26.07.2019.

Згідно п. 2.2 договору розрахунки по договору за кожну партію товару здійснюються в національній валюті України. Покупець перераховує в гривнях на поточний рахунок продавця вартість поставленого за цим договором товару протягом 7 (семи) календарних днів після дати його отримання. Отже, відповідач повинен був оплатити отриманий товар до 02.08.2019. Тобто, прострочення оплати у відповідача настало з 03.08.2019.

Як передбачено ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, періодом нарахування пені з урахуванням шестимісячного терміну від дня, коли зобов`язання мало бути виконано є період з 03.08.2019 по 03.02.2020.

Позивачем здійснений розрахунок пені за період з 05.08.2019 по 10.02.2020.

У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Відповідно до розрахунку, проведеного судом, в межах періоду нарахування заявленого позивачем, тобто з 05.08.2019 по 03.02.2020, встановлено, що розмір пені становить 582,10 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 58,85 грн 3% річних нарахованих за період з 05.08.2019 по 10.02.2020 та 37,71 грн інфляційних за період з серпня по грудень 2019.

Відповідно до ч.2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача, щодо нарахування 3% річних, суд вважає його арифметично правильним та обґрунтованим.

Таким чином, вимога про стягнення 3% річних в сумі 58,85 грн підлягає задоволенню.

Однак, суд не погоджується з визначеним позивачем періодом нарахування інфляційних втрат.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

Оскільки платіж відповідачем мав бути здійснений у серпні 2019 то нарахування інфляційних втрат в даному випадку здійснюється з вересня 2019.

Таким чином, відповідно до розрахунку проведеного судом, розмір інфляційних нарахувань за період з вересня 2019 по грудень 2019 становить 49,14 грн, що перевищує розмір інфляційних, які нараховані позивач в сумі 37,71 грн.

Оскільки згідно приписів ч. 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, відтак суд враховує розмір інфляційних в сумі 37,71 грн., який позивач зазначив в своєму розрахунку.

Так, з урахуванням викладеного розмір інфляційних, який підлягає задоволенню становить 37,71 грн.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74, ч. 2 ст. 76 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77, статтею 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 79 цього Кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд задовольняє позов в частині стягнення 582,10 грн пені, 58,85 грн 3% річних, 37,71грн інфляційних, закриває провадження у справі в частині 3 770,64 грн основного боргу та відмовляє в частині стягнення 21,16 грн пені.

Відповідно до ст. 129 ГК України витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно задоволених вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 231, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі в частині стягнення 3 770,64 грн основного боргу.

3. Стягнути з Фізичної особи підприємця Йосипчук Дар`ї Андріївни ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс Логістик" ( 12430, Житомирська область, Житомирський район, сільрада Станишівська, комплекс будівель і споруд, №4, ) - 582,10 грн пені, 58,85 грн 3% річних, 37,71грн інфляційних, 2092,05 грн судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 25.05.20

Суддя Маріщенко Л.О.

Віддрукувати:

1- в справу

2-3 - сторонам (рек. з повід.)