ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/3934/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Племптахокомбінат "Запорізький" (71770, Запорізька область, Токмацікий район, с. Запоріжжя, вул. Центральна, буд. 15; ідент. код 35622694)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія-Близнюки", (64871, Харківська область, Близнюківський район, с. Софіїка Перша; ідент. код 35462911)

про стягнення 6258885,44 грн.

за участю представників:

позивач - Гедіков С .Л.

відповідач - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Племптахокомбінат "Запорізький" звернулось до господарського суду Харківської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія-Близнюки", в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія-Близнюки" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Племптахокомбінат "Запорізький" 4534110,00 грн. попередньої оплати, 1189750,46 грн. процентів за користування коштами, 535 024,98 грн. неустойки за не поставку товару; а також просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія-Близнюки" витрати на оплату судового збору в сумі 93883,28грн. Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань по договору поставки № З-946 від 07.08.2018року. Нормативно позов обґрунтований ст.ст. 20, 173-175, 193, ГК України, ст.ст. 11-16, 258, 509, 525, 526, 530, 536 693 ЦК України. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/3934/19; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін.

Вищевказана справа була призначена до розгляду судді господарського суду Харківської області Присяжнюку О.О.

Станом на 31.01.2020 року справа № 922/3934/19 знаходилась на стадії підготовчого провадження.

Розпорядженням В.о. керівника апарату господарського суду Харківської області А.С. Гаєвського від 31.01.2020 р. № 58/2020, відповідно до п.п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду справу № 922/3934/19 призначено на повторний автоматизований розподіл справи, для визначення складу колегії, у зв`язку з довготривалою хворобою (більше 14 календарних днів поспіль) судді Присяжнюка О.О.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2020, справу № 922/3934/19 передано для розгляду судді господарського суду Харківської області Шатернікова М.І.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.02.2020 прийнято справу № 922/3934/19 до провадження суддею Шатерніковим М.І., підготовче засідання у справі призначено на 25.02.2020 р.

У підготовчому засіданні 25.02.2020 у справі постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу підготовчого засідання, про відкладення підготовчого засідання на 12.03.2020 р. об 11:30, в порядку ч. 2 ст. 183 ГПК України.

У підготовчому засіданні 12.03.2020 р. постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті в порядку передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України на 31.03.2020 р. о 10:30.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23 березня 2020 року, задля дотримання карантинного режиму та недопущення поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу COVID-19, судом було застосовано принцип "розумного строку" тривалості провадження, повідомлено учасників справи, що судове засідання у справі № 922/3934/19, призначене на 31.03.2020 о 10:30, не відбудеться та перепризначено проведення судового засідання у справі на 08.04.2020 р. о 12:00.

В призначене на 08.04.2020 судове засідання представники сторін не прибули, при цьому відповідачем було подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з чим було оголошено перерву в судовому засіданні з розгляду справи № 922/3934/19 по суті до "12" травня 2020 р. об 11:00, про що постановлено відповідну ухвалу, в якій було наголошено сторонам, що їх явка у судове засідання є не обов`язковою та запропоновано сторонам всі необхідні документи надавати суду в електронному вигляді на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі "Електронний суд", поштою, факсом або іншими засобами дистанційного зв`язку;, а також подати до суду заяви про розгляд справ за відсутності представників сторін за наявними в справі матеріалами, або у випадку, якщо вони бажають особисто взяти участь у судових засіданнях, то подати клопотання до суду про продовження та відкладення розгляду справ, у зв`язку із карантинними заходами, на час карантину.

В призначене на 12.05.2020 судове засідання представник відповідача не прибув, яка представників сторін не була визначена обов`язковою. При цьому від відповідача не надходило клопотань про відкладення розгляду справита/або із зазначенням обставин щодо бажання бути присутніми у судовому засіданні та наведенням обставин, що перешкоджають розгляду справи по суті.

Натомість представником позивача чітко визначена правова позиція щодо предмету спору, а саме він просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та просить суд розглянути справу по суті. Крім того, представником позивача до закінчення судових наголошено, про намір подати докази здійснених позивачем судових витрат, які просить суд розподілити та покласти на відповідача.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

07.08.2018 року між ТОВ "Племптахокомбінат "Запорізький" (позивач, покупець) та ТОВ "Софія-близнюки" (відповідач, продавець) було укладено та підписано договір поставки № З-946, згідно з якими продавець зобов`язався поставити покупцю пшеницю врожаю 2018 року українського походження та кукурудзу врожаю 2018 року українського походження, а покупець оплатити і прийняти товар.

Відповідно до пункту 2.1 Договору кількість кожної партії товару узгоджується сторонами попередньо у специфікаціях до даного договору, підписаних продавцем та покупцем, які є невід`ємними частинами договору.

Згідно п. 1.3 договору умови поставки - FCA склад продавця, Харківська область, Близнюківський р-н., с.Софіївка Перша, якщо інші умови не узгоджені сторонами у специфікаціях.

На виконання умов договору поставки № З-946, сторонами було підписано дві специфікації: № 1 від 07.08.2018 р. на поставку 500,00 тон +/- 10 % за ціною 5 451,00 грн. з ПДВ за 1 тонну на загальну суму 2725500,00 грн. та № 2 від 09.11.2018 р. на поставку 400,00 тон +/- 10 % за ціною 5 781,00 грн. з ПДВ за 1 тонну на загальну суму 2312400,00 грн.

Згідно з п. 3 Специфікацій №№ 1 та 2 до договору поставки, покупець здійснює оплату вартості товару в розмірі 90% у вигляді передплати.

Строк поставки до 30.12.2018 р. (п. 6 специфікацій).

Відповідно до п. 6.9 договору поставки, у разі, якщо прострочка поставки з боку продавця складає більше 10 календарних днів, то продавець окрім штрафу, передбаченого п. 6.2 цього договору, сплачує покупцю проценти за користування чужими грошовими коштами (в порядку ст. 536 Цивільного кодексу України) в розмірі 0,082% від сплаченої покупцем суми за кожен день користування чужими грошовими коштами, починаючи з 11-го календарного дня прострочення.

Згідно з п. 6.2 договору поставки, у випадку невиконання (неналежного виконання) продавцем своїх зобов`язань по передачі товару, продавець сплачує покупцю неустойку в розмірі 0.1% від вартості не переданого (не в повному об`ємі переданого) або несвоєчасно переданого товару за кожен день прострочки виконання обов`язків.

Пунктом 3.4 Контракту, в редакції додаткової угоди від 21.07.2014р., визначені строки поставки товару, зокрема, згідно з п. 3.4.1 Контракту товарні позиції вказані у даному пункті згідно з Додатком № 1 від 14.04.2014р. постачаються продавцем у строк до 27.08.2014р. за умови сплати покупцем авансового платежу згідно з п. 5.2.1 цього Контракту.

В межах дії договору поставки сторонами було укладено додаткову угоду № 1 від 05.06.2019 р., якою сторонами узгоджено, що покупець здійснив 90% оплати вартості 900,00 тон пшениці врожаю 2018 року, яку продавець у відповідності з умовами специфікації № 1 та № 2 до договору повинен був поставити покупцю до 30.12.2018 р., проте не поставив.

У п. 2 додаткової угоди № 1 продавець зобов`язався поставити товар (пшеницю врожаю 2019 року) в строк до 30.07.2019 р.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що на виконання умов договору поставки № З-946, позивач здійснив оплату авансового платежу за товар (90% вартості товару) на загальну суму 4534110,00 грн., у тому числі: 2452950,00 грн. на підставі платіжного доручення № 2507 від 08.08.2018р. та 2 081 160,00 грн. на підставі платіжного доручення № 170 від 12.11.2018 р.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що грошове зобов`язання зі сплати авансового платежу згідно з п. 3 специфікацій № 1 та № 2 до договору було виконане позивачем своєчасно та у повному обсязі.

Проте, в порушення норм чинного цивільного та господарського законодавства України та умов договору, зокрема п. 6 специфікацій № 1 та № 2 до договору, відповідач товар погоджених позицій не передав покупцю (позивачу).

Згідно з п. 5.4 договору, у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором з боку продавця, в узгоджені сторонами строки, останній зобов`язується повернути суму передплати протягом 2-х днів з моменту виникнення такої обставини або у разі пред`явлення такої вимоги покупцем.

Позивач стверджує, що відповідач ані у строк узгоджений у специфікаціях (30.12.2018 р.), ані у строк встановлений додатковою угодою № 1 до договору (30.07.2019 р.) поставку товару не здійснив та вказаний авансовий платіж станом на момент розгляду справи не повернув.

Зокрема позивач наголошує, що після настання строку виконання зобов`язання (30.12.2018 р.) позивач неодноразово звертався до відповідача в телефонному режимі щодо поставки товару в рамках укладеного договору та за результатами даних переговорів відповідач направив на адресу покупця гарантійний лист вих. № 21 від 06.03.2019 щодо підтвердження своїх зобов`язань з поставки товару в строк до 31.03.2019 р. Однак, до зазначеного в гарантійному листі строку товар так і не був поставлений позивачу. У зв`язку з цим, позивач направив на адресу відповідача письмову вимогу - вих. № 110/01 від 07.05.2019 року щодо виконання умов договору, за результатами розгляду якої між позивачем та відповідачем, сторонами 05.06.2019 року була підписана додаткова угода № 1 до договору поставки.

У зв`язку з невиконання відповідачем зобов`язань щодо поставки товару навіть у строк визначений у додатковій угоді, позивач 31.07.2019 р., а також 09.09.2019 року направив на адресу відповідача дві письмові вимоги щодо виконання умов договору поставки. Дані вимоги були отримані відповідачем, проте були залишені без належного реагування, товар до теперишньго часу також не поставлений відповідачем. (а.с. 25-31)

Такі дії відповідача пов`язані із невиконанням умов договору поставки стали підставою для захисту позивачем своїх порушених прав шляхом подачі цього позову.

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надані докази повернення позивачу сплачених останнім 4534110,00 грн. або поставки (передачі) відповідного товару позивачеві.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, позивач по справі, на правомірних підставах, в якості наслідку неналежного виконання продавцем (відповідачем по справі) свого обов`язку щодо поставки товару, за який сплачено попередню оплату, та способу захисту власного порушеного права, обрав повернення останнім такої попередньої оплати в розмірі 4534110,00 грн.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення в відповідача 4534110,00 грн.

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами на підставі ст. 536 ЦК України у розмірі 1189750,46 грн. ґрунтуються на законних та обґрунтованих підставах з огляду на наступне.

В матеріалах справи відсутні докази повернення відповідачем позивачу попередньої оплати у розмірі 4534110,00 грн., або докази поставки товару на таку суму.

З огляду на викладене, суд робить висновок про безпідставне збереження відповідачем коштів в розмірі 4534110,00 грн.

Згідно з ч. З ст. 198 ГК України відсотки за грошовими зобов`язаннями учасників господарських відносин застосовуються у випадках, розмірах та порядку, визначених законом або договором.

Згідно з ч. 2 ст. 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 6.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами.

В силу ч. 3 ст. 693 ЦК України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Згідно з ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Виходячи з п. 6.9 договору та п. 3 додаткової угоди до договору, сторонами узгоджено, що у зв`язку з невиконанням зобов`язань по поставці товару з боку продавця і фактичним користуванням грошовими коштами покупця (сума попередньої оплати - 4534110,00 грн.), продавець відповідно з положеннями п. 6.9 договору поставки зобов`язується оплатити покупцю в порядку ст. 536 Цивільного кодексу України проценти за користування грошовими коштами покупця в розмірі 0,082% від сплаченої покупцем суми за кожен день користування такими коштами починаючи з 10 січня 2019 р. і до дати поставки товару в повному об`ємі.

З огляду на наведене, а також враховуючи встановлення сторонами у договорі процентів за користування грошовими коштами у розмірі 0,082% від сплаченої покупцем суми за кожен день користування коштами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 1189750,46 грн. є законними та обґрунтованими.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки (пені) у розмірі 535024,98 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Виходячи з п. 6.2 договору, за порушення строку поставки товару продавець сплачує покупцю неустойку у розмірі 0,1% від вартості непереданого (не в повному обсязі переданого) чи несвоєчасно переданого товару за кожен день прострочення.

Приймаючи до уваги, що відповідач не виконав передбачені договором зобов`язання по поставці товару в узгоджені сторонами строки та враховуючи встановлену у договорі відповідальність за невиконання договірних зобов`язань у вигляді неустойки у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару, позивачем обґрунтовано пред`явлено до стягнення суму неустойки у розмірі 535024,98 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідач не надав доказів повної поставки товару, який був оплачений позивачем, або доказів повернення невикористаної частини попередньої оплати.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є змагальність сторін.

Суд наголошує, що відповідно до часини 4 статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

За результатами розгляду справи, керуючись статтями 129 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає необхідним витрати по сплаті судового збору за подачу позову в розмірі 93883,28 грн. покласти на відповідача з вини якого спір доведено до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 611 ЦК України, ст. 193 ГК України, статтями 129, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія-Близнюки" (64871, Харківська область, Близнюківський район, с. Софіїка Перша; ідент. номер 35462911) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Племптахокомбінат "Запорізький" (71770, Запорізька область, Токмацікий район, с. Запоріжжя, вул. Центральна, буд. 15; ідент. код 35622694) 4 534 110,00 грн. попередньої оплати, 1 189 750,46 грн. процентів за користування коштами, 535 024,98 грн. неустойки за не поставку товару, а також 93 883,28 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу, п. 4 розділ Х "Прикінцеві положення" ГПК України.

Повне рішення складено "18" травня 2020 р.

Суддя М.І. Шатерніков