РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.05.2020Справа № 910/2534/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., за участі секретаря судового засідання Голуба О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу з повідомленням (викликом) сторін

за позовом Державного підприємства «Овруцьке спеціалізоване лісове господарство»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Норс Трейд»

про стягнення 804 045, 21 грн.

За участю представників сторін, згідно протоколу судового засідання від 25.05.2020

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Овруцьке спеціалізоване лісове господарство» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Норс Трейд» про стягнення 804 045, 21 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо поставки товару за договором купівлі-продажу від 28.08.2019 № 74-2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 позовну заяву «Державного підприємства «Овруцьке спеціалізоване лісове господарство» залишено без руху.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 09.04.2020 позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання на 25.05.2020.

У судове засідання 25.05.2020 з`явився представник позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

За змістом частин 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись із вищевказаною ухвалою у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Отже, судом вчинені всі необхідні дії для належного повідомлення відповідача.

Клопотання про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

Приписами статті 248 ГПК передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ внесено зміни до ГПК України, зокрема розділ X «Прикінцеві положення» доповнено пунктом 4 такого змісту:

« 4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Однак, у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням продовження строку у відповідності до Закону України від 30.03.2020 № 540-ІХ, відповідач не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим їм процесуальним правом, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданим їм процесуальним правом, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 25.05.2020 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.08.2019 між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) було укладено договір купівлі-продажу № 74-2019.

Предметом вказаного договору є обов`язок продавця продати, а покупця прийняти і оплатити лісопродукцію, (надалі Товар) найменування та кількість якого зазначається в специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору кількість, асортимент та ціна Товару вказується в Додатках та Специфікаціях, котрі є невід`ємною частиною цього Договору. На момент поставки діють останні додатки та специфікації до цього Договору.

Сторонами до договору було підписано додатки (специфікації) № 1 - 3, а саме:

- Додаток № 1 від 28.08.2019 до Договору на поставку Товару (а саме лісоматеріали круглі хвойні, порода - сосна, клас якості D, діаметром від 10 см і більше, загальною кількістю 500 м.куб.) на загальну суму 430 000 грн;

- Додаток № 2 від 02.09.2019 до Договору на поставку Товару (а саме лісоматеріали круглі хвойні, порода - сосна, клас якості Б, діаметром від 15 см і більше, загальною кількістю 400 м.куб.) на загальну суму 348 000 грн;

- Додаток № 3 від 01.10.2019 до Договору на поставку Товару (а саме лісоматеріали круглі хвойні, порода - сосна, клас якості Б, діаметром від 10 см і більше, загальною кількістю 2000 м.куб.) на загальну суму 1 620 000 грн.

Згідно умов договору, продавець здійснив продаж товару покупцеві згідно товарно- транспортних накладних: № 548710 від 29.08.2019 на загальну суму 31747, 85 грн, № 570778 від 29.08.2019 на загальну суму 19315, 56 грн, № 809804 від 29.08.2019 на загальну суму 13909, 39 грн, № 550970 від 29.08.2019 на загальну суму 29 046, 42 грн, № 548728 від 30.08.2019 на загальну суму 32 525, 51 грн, № 551004 від 31.08.2019 на загальну суму 30 857, 92 грн, № 548731 від 02.09.2019 на загальну суму 25 327, 24 грн, № 749089 від 02.09.2019 на загальну суму 6 577, 60 грн, № 509808 від 02.09.2019 на загальну суму 32 604, 95 грн, № 500945 від 02.09.2019 на загальну суму 32 332, 82 грн, № 809839 від 04.09.2019 на загальну суму 31 485, 25 грн, № 800969 від 05.09.2019 на загальну суму 31 341, 79 грн, № 749114 від 05.09.2019 на загальну суму 31 283, 14 грн, № 795119 від 06.09.2019 на загальну суму 14 802, 85 грн, № 537509 від 06.09.2019 на загальну суму 16 537 грн, № 537544 від 16.09.2019 на загальну суму 32 153, 48 грн, № 570896 від 16.09.2019 на загальну суму 30 057, 23 грн, № 795207 від 18.09.2019 на загальну суму 29 728, 27 грн, № 501023 від 18.09.2019 на загальну суму 11 987, 42 грн, № 570910 від 18.09.2019 на загальну суму 15 734, 53 грн, № 501024 від 18.09.2019 на загальну суму 6 198, 53 грн, № 551150 від 20.09.2019 на загальну суму 35 303, 15 грн, № 749208 від 23.09.2019 на загальну суму 31 336, 01 грн, № 501059 від 24.09.2019 на загальну суму 32 039, 10 грн, № 537614 від 25.09.2019 на загальну суму 27 253, 12 грн, № 795257 від 25.09.2019 на загальну суму 3 519 грн, № 809932 від 25.09.2019 на загальну суму 27 106, 20 грн, № 537619 від 26.09.2019 на загальну суму 28 682, 93 грн, № 551185 від 26.09.2019 на загальну суму 16 941, 73 грн, № 501071 від 26.09.2019 на загальну суму 15 488, 48 грн, № 537634 від 27.09.2019 на загальну суму 30 631, 88 грн, № 537687 від 02.10.2019 на загальну суму 30 502, 98 грн, № 501136 від 02.10.2019 на загальну суму 33 840, 05 грн, № 501153 від 04.10.2019 на загальну суму 30 374, 81 грн, № 551234 від 08.10.2019 на загальну суму 28 298, 82 грн, № 795357 від 09.10.2019 на загальну суму 30 349, 49 грн.

Загальний розмір поставленої позивачем відповідачу продукції за договором згідно вказаних товарно-транспортних накладних складає 907 222, 50 грн.

За умовами п. 2.4. Договору розрахунок здійснюється покупцем в національній валюті України на умовах 100 % передоплати за кожну партію продукції. В разі поставки Товару без передоплати покупець повинен здійснити оплату на протязі 30 календарних днів з дня поставки Товару.

За твердженням позивача, відповідач частково здійснив оплату за отриманий товар в розмірі 291 600, 32 грн, що підтверджується платіжними квитанціями, а саме: № 617 від 28.08.2019 на суму 61 600, 32 грн, № 638 від 13.09.2019 на суму 90 000 грн, № 666 від 01.10.2019 на суму 100 000 грн та № 675 від 04.10.2019 на суму 40 000 грн.

Позивачем було направлено на адресу відповідача претензію № 01-06/3569 від 03.12.2019 про сплату боргу у розмірі 615 622, 18 грн, яка була отримання відповідачем 10.12.2019.

На вказану претензію відповідачем відповіді надано не було, що стало підставою для звернення позивача з позовом про стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 615 622, 18 грн (907 222, 50 грн - 291 600, 32 грн).

Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

За приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Частиною 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В силу вимог ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

При цьому, відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов договору було надано позивачу Товар на загальну суму 907 222, 50 грн, який був оплачений частково у розмірі 291 600, 32 грн.

Суд зазначає, що представник ТОВ «Норс Трейд»» у судове засідання не з`яввся, відзиву на позовну заяву не надав, проти позову не заперечив.

Оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати товару у повному обсязі, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 615 622, 18 грн підлягають задоволенню.

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За умовами п. 6.1. Договору, у випадку прострочення оплати товару, у терміни зазначені в умовах договору, покупець зобов`язується сплатити продавцю пеню за кожний день прострочення оплати в розмірі 0, 3 % від неоплаченої суми.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 179 146, 05 грн пені.

У разі якщо розрахунок штрафних санкцій позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань (п. 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

З огляду на наведене, суд самостійно визначив період прострочення за який нараховується пеня (в межах періоду визначеного позивачем) та суму пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Отже, за розрахунком суду за період прострочення з 09.10.2019 по 13.02.2020 з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 52 113, 81 грн.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення 4908, 11 грн 3% річних та 4368, 87 грн інфляційних втрат.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується порушення відповідачем зобов`язань за Договором щодо своєчасної сплати за поставлений товар, а отже відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання за Договором.

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 ЦК України.

Так, за приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідний висновок Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладено в постанові від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 236 Господарського процесуального кодексу України, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Господарський суд перевіривши розрахунок позивача по інфляційним втратам та періоди по яким заявлено інфляційне нарахуванням з урахуванням зазначеної практики ВС про нарахування інфляційних втрат за повний місяць, вважає, що вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в сумі 440, 24 грн.

Дослідивши здійснений позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми 3 %, суд вважає його обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме у розмірі 4908, 11 грн.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 31, 74, 76, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НОРС ТРЕЙД» (02225, м. Київ, вул. Онере Де Бальзака, будинок 16; ідентифікаційний код 40654437) на користь Державного підприємства «ОВРУЦЬКЕ СПЕЦІАЛІЗОВАНЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО» (11102, Житомирська обл., Овруцький район, місто Овруч, вул. Житомирська, будинок 35; ідентифікаційний код 00991893) заборгованість у розмірі 615 622 (шістсот п`ятнадцять тисяч шістсот двадцять дві) грн 18 коп., пеню у розмірі 52 113 (п`ятдесят дві тисячі сто тринадцять) грн 81 коп., 3 % річних у розмірі 4908 (чотири тисячі дев`ятсот вісім) грн 11 коп., інфляційні втрати у розмірі 440 (чотириста сорок) грн 24 коп. та 10 096 (десять тисяч дев`яносто шість) грн 27 коп. судового збору.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 25.05.2020

Суддя І.В. Алєєва