ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2020м. ДніпроСправа № 904/1537/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Ільєнко Д.Ю.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) представників сторін, справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Коприг" (м. Дніпро)

до Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" (м. Нікополь, Дніпропетровської області)

про стягнення заборгованості за договором поставки № 1902546 від 24.04.2019 у розмірі 4 272 грн. 00 коп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Коприг" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" (далі - відповідач) заборгованості за договором поставки № 1902546 від 24.04.2019 у розмірі 4 272 грн. 00 коп.

Ціна позову складається з суми основного боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 1902546 від 24.04.2019 в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем за видатковою накладною № 6579 від 23.05.2019 товару та, відповідно, наявністю боргу у сумі 4 272 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 19.03.2020 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Від відповідача засобами електронного зв`язку надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 21018/20 від 18.05.2020), у якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне:

- відповідно до пункту 4.6. договору порядок оплати і форма розрахунків вказуються в специфікаціях (додатках) до договору;

- додатково сторони погодили, що покупець має право відтермінувати сплату за товар у випадках, передбачених пунктом 4.7 договору, при цьому таке одностороннє відтермінування оплати не буде вважатися порушенням умов договору;

- згідно з пунктом 4.7 договору у разі, якщо сторони, у порядку, зазначеному в пункті 4.6 договору, встановили термін оплати - після моменту поставки покупець проводить оплату за товар після надання постачальником документів, зазначених у пункті 3.5. договору. При простроченні терміну надання цих документів термін оплати збільшується на термін прострочення надання постачальником документів; у цьому разі покупець не несе будь-якої відповідальності за прострочення оплати. Документи, зазначені у пункті 3.5. договору, передаються поштою рекомендованим листом з повідомленням (або службою кур`єрської доставки) або зазначеному покупцем представнику нарочним способом, що повинно супроводжуватися офіційним листом від постачальника із зазначенням переліку документів, що надаються. Датою надання документів вважається дата вручення поштової кореспонденції покупцю. У разі доставки документів кур`єрською поштою, датою надання документів вважається дата, зазначена в накладній про прийом документів;

- враховуючи вищезазначені умови, а також умови порядку надання документів для оплати, визначені сторонами в пункті 2 договору, за спірною специфікацією позивачем до позовної заяви не надано доказів надання рахунків-фактур та податкових накладних, зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних, за фактично поставлений товар на склад покупця у спосіб, передбачений сторонами в договорі;

- не надання до позовної заяви належних доказів передачі документів для оплати відповідачу свідчить про необґрунтованість та недоведеність періодів, застосованих позивачем, а також не настання строку для оплати спірних рахунків по договору.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, а також доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору поставки, строк дії договору, умови поставки, факт поставки, загальна вартість поставленого товару, настання строку його оплати, наявність часткової чи повної оплати, допущення прострочення оплати.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 24.04.2019 між Акціонерним товариством "Нікопольський завод феросплавів" (далі - покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Коприг" (далі - постачальник, позивач) було укладено договір поставки № 1902546 (далі - договір, а.с.9-21), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві майно (повне найменування, а також марка, вид, сорт, номенклатура, кількісні та якісні характеристики, код за УКТ ЗЕД за державним класифікатором продукції і послуг), ціна та інше якого вказується у специфікації (додатку) до договору (далі - товар), що є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар та оплатити його вартість в порядку і за умовами, передбаченими договором (пункт 1.1. договору).

У пункті 12.1. договору сторони визначили, що договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і скріплення їх підписів печатками. Строк дії договору закінчується через один календарний рік з дати його укладання, але не раніше повного виконання зобов`язань сторонами. Сторони можуть продовжити строк дії договору на обумовлений сторонами термін на тих же умовах, підписавши відповідну додаткову угоду до договору.

Доказів визнання недійсним, зміни або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно із пунктом 4.1. договору загальна вартість товару за договором становить суму партій товару за всіма специфікаціями (додатками) до договору.

У пункті 4.3. договору сторони визначили, що ціна і загальна вартість кожної партії товару, зазначені в пункті 4.2. договору, встановлюється у національній валюті України - гривні і не підлягають зміні протягом дії договору, якщо інше не буде передбачено у специфікації.

Ціна кожного найменування товару, залежно від марки, виду, сорту, одиниці виміру, а також загальна вартість кожної партії товару вказується у специфікації (додатку) до договору. Ціна товару є договірною звичайною ціною і відповідає рівню ринкових цін. (пункти 4.2., 4.4. договору).

У пункті 2.1. договору сторони погодили, що детальна інформація про кількісні та якісні характеристики товару міститься у специфікаціях (додатки) до договору.

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Відповідно до умов пункту 3.1. договору постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар у спосіб та на умовах, зазначених у специфікації (додатка) до договору. Умови поставки регламентується відповідними базисами, що передбачені Міжнародними правилами тлумачення торгових термінів Інкотермс у редакції 2010 року, яка є погодженою сторонами.

У відповідності до вказаних умов, сторонами було підписано специфікацію №1/1902547 від 24.04.2019 до договору, в якій сторони визначили найменування товару, його кількість, ціну та загальну вартість - 4 272 грн. 00 коп., а також умови поставки та оплати (а.с.22).

У вказаній специфікації сторони визначили умови поставки товару - DDP, м. Нікополь, Дніпропетровська область, склад замовника, відповідно до Інкотермс-2010. При цьому, акт приймання-передачі, що надається постачальником, датується покупцем за фактом виконання постачальником умов поставки за базисом поставки (доставка на склад покупця).

У пункті 3 специфікації до договору сторони погодили, що датою переходу права власності до покупця на товар (продукцію), є дата складання акту прийому-передачі про отримання товару (продукції), а у разі його відсутності дата складання видаткової накладної, підписаного(-ної) обома сторонами. Перехід права власності до покупця, не звільняє постачальника від зобов`язання замінити неякісний товар, якщо його не відповідність буде встановлено при остаточному прийманні на склад вантажоотримувача.

На виконання умов договору, позивачем 23.05.2019 було поставлено відповідачу товар на суму 4 272 грн. 00 коп. відповідно до видаткової накладної № 6579 від 23.05.2019 (а.с.26).

Вказана поставка на адресу відповідача здійснена за допомогою перевізника "Нова пошта", про що свідчить експрес-накладна № 1079 від 24.09.2019 (а.с.27). Також, отримання товару за вказаною вище видатковою накладною № 6579 від 23.05.2019 відповідач підтвердив у відзиві на позовну заяву. Докази повернення вказаного товару постачальнику в матеріалах справи відсутні.

Суд зауважує, що товар, визначений умовами договору та специфікації, у повній мірі відповідає товару, що було поставлено згідно з вказаною накладною, а отже судом визначено, що сторонами в цій частині були дотримані умови договору.

При цьому, відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Так, підписання покупцем накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідає вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Судом враховано, що спірна видаткова накладна № 6579 від 23.05.2019 не містить підпису покупця, в той же час суд приходить до висновку щодо прийняття товару за вказаною накладною. До вказаного висновку суд прийшов з огляду на таке:

- відповідачем 01.07.2019 на електронну пошту позивача направлений лист щодо неприйняття спірного товару, оскільки на поставленому товарі відсутнє маркування, а також відсутня можливість ідентифікації фірми виробника (а.с.28);

- у відповідь позивачем надіслано на електронну пошту відповідача лист № 1 від 01.07.2019, в якому він зазначив, що поставлені сепаратори можуть використовуватися на обладнанні декількох виробників компресорів, а отже виробник фільтрів не маркує самі сепаратори жодним чином. Вказаний поставлений товар задовольняє всі вимоги, що ставляться до подібного роду продукції виробниками компресорного обладнання та може без будь-яких обмежень використовуватись і на компресорі, що експлуатується на АТ "НЗФ", виконуючи усі покладені на нього завдання (а.с.30-31);

- відповідачем 16.09.2019 надіслано на електронну пошту позивача відповідь, у якій він просив направити документи, які підтверджують якість поставленої продукції, а також повідомити про дату виробництва сепараторів, для можливості проведення оплати за поставлені сепаратори (а.с.34-35);

- на вказаний лист відповідача позивач 16.09.2019 відповів, що вироблені T.G. Filter s.r.l. фільтри відповідають всім стандартам якості та мають всі необхідні технічні показники, необхідні фірмам-виробника, про що надана відповідь виробником T.G. Filter s.r.l. щодо сертифікатів відповідності (а.с.38);

- позивачем направлений на адресу відповідача лист № 3 від 23.09.2018, в якому він повідомив, що поставлений за видатковою накладною № 6579 від 23.05.2019 товар 2019 року випуску; маркування на продукцію виробником наноситься лише на упаковку, на самі сепаратори виробником не наноситься жодного маркування (а.с.41);

- у відповідь відповідач направив лист № 2019.10.21/77-4043, в якому зазначив, що за результатами попереднього приймання продукції, поставленої відповідно до специфікації до договору на суму 4 272 грн. 00 коп., виявлені наступні зауваження: відсутнє маркування на продукцію, що не дає можливості визначити виробника, а також рік випуску, та відсутній сертифікат якості на продукцію від виробника; на даний час продукція відправлена на відповідальне зберігання. Для участі у спільному приймання по Інструкції П-7, просить відрядити повноважного представника підприємства відповідно до пункту 5.3. договору протягом 5 календарних днів (а.с.43);

- позивач направив на адресу відповідача лист-відповідь № 2 від 23.10.2019 щодо виклику представника товариства для проведення спільного приймання продукції відповідно до вимог Інструкції П-7, отриманий від АТ "НЗФ" засобами електронного зв`язку, в якому повідомив наступне: підпунктом а пункту 6 Інструкції П-7 встановлено, що приймання продукції по якості та комплектності здійснюється на складі отримувача в наступні строки: при іноземній поставці - не пізніше 20 днів. Виходячи з викладеного, поставлений товариством по накладній № 6579 від 23.05.2019 товар є прийнятим з боку покупця, оскільки з моменту отримання товару у розпорядження покупця з метою проведення приймання за кількістю та якістю пройшло майже 5 місяців, що перевищує строк у 20 днів, відведений для здійснення приймання продукції за якістю (а.с.44).

Суд з приводу листування сторін зазначає, що у пункті 5.2. договору передбачено, що покупець здійснює приймання товару за якістю відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 №П-7 із змінами та доповненнями.

Підпунктом а) пункту 6 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 № П-7 визначено, що приймання продукції по якості та комплектності здійснюється на складі отримувача в наступні строки: при міжміській поставці - не пізніше 20 днів, а продукції, що швидко псується - не пізніше 24 годин після видачі продукції органом транспорту або отримання її на склад отримувача при доставці продукції постачальником або при вивантаженні продукції отримувачем.

Таким чином, товар, зазначений у вище вказаній накладній № 6579 від 23.05.2019 вважається прийнятим у позивача без будь-яких зауважень до її оформлення.

Протягом розгляду справи судом жодних заперечень з приводу отримання товару за зазначеною накладною відповідачем також не заявлено.

Слід також відзначити, що з моменту поставки товару відповідачем у якості причин не оплати поставленого товару висувалися кожного разу різні причини (відсутність маркування, сумніви щодо якості, відсутність сертифікату якості, питання щодо виробника та дати виробництва), але після надання відповідного сертифікату якості та відповідей на всі питання з`явилися нові зауваження до товару, в той же час, враховуючи численні зауваження, поставлений товар повернутий постачальнику не був, що свідчить про недобросовісну поведінку покупця (відповідача). Більше того, під час розгляду справи судом відповідач зазначив іншу причину не оплати, а саме - не настання строку оплату, у зв`язку з ненаданням товаросупровідних документів.

У зв`язку із вказаними обставинами, позивачем на адресу відповідача 25.10.2019 було направлено претензію № 2 від 25.10.2019 щодо порушення строків оплати, в якій він просив у семиденний строк погасити прострочену заборгованість у сумі 4 272 грн. 00 коп. за поставлений згідно з видатковою накладною № 6579 від 23.05.2019 товар (а.с.45-46). В матеріалах справи наявні докази отримання вказаної претензії відповідачем - рекомендоване поштове повідомлення про вручення поштового відправлення - 28.10.2019 (а.с.47).

Вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Отже, свої зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару відповідач порушив, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 4 272 грн. 00 коп., що і є причиною спору.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача грошових коштів, які становлять вартість поставленого позивачем за договором поставки № 1902546 від 24.04.2019 товару, який відповідач відмовився оплатити у добровільному порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку продавця за договором поставити товар відповідає обов`язок покупця оплатити вартість цього товару.

Так, у пункті 4.6. договору сторони визначили, що порядок оплати і форма розрахунків вказуються в специфікаціях (додатках) до договору. Додатково сторони погодили, що покупець має право відтермінувати сплату за товар у випадках, передбачених пунктом 4.7. договору, при цьому таке одностороннє відтермінування оплати не буде вважатися порушенням умов договору.

У пункті 1 специфікації до договору сторони погодили, що порядок розрахунків здійснюється наступним чином: покупець здійснює оплату поставленого постачальником товару за фактом поставки за умови прийнятності якості протягом 40 календарних днів з моменту надання рахунків-фактур та податкових накладних зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних за фактично поставлений товар на склад покупця за умови виконання пункту 3.5. договору. Датою (моментом) оплати вважається дата списання коштів з поточного рахунка покупця.

Матеріалами справи підтверджується, що поставлений позивачем товар не був оплачений відповідачем у встановлені договором строки.

З приводу заперечень відповідача щодо не настання строку оплати поставленого товару, суд зазначає слідуюче.

Здійснивши аналіз умов договору, специфікації та фактичних обставин у справі, суд приходить до висновку, що в умовах договору, а також у специфікації (зокрема, протягом 40 календарних днів з моменту надання рахунків-фактур) сторонами не було встановлено строк виконання зобов`язання з оплати поставленого за спірним договором товару, оскільки відповідно до норм статті 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами; термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Така подія, як "момент виставлення рахунку" не може розцінюватись як така, що має неминуче настати.

В той же час, суд не досліджує питання фактичного отримання рахунків на оплату поставленого у спірний період товару, оскільки:

- за своєю природою рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, а в даному випадку такі реквізити містилися, зокрема у договорі поставки та видатковій накладній від 23.05.2019;

- ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою в розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, а відсутність рахунку-фактури не звільняє боржника від обов`язку з оплати наданих товарів (послуг).

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у справі №918/537/18 від 02.07.2019, у справі № 910/19702/17 від 20.12.2018, у справі № 910/21406/17 від 10.10.2018, у справі № 910/22589/17 від 05.09.2018, у справі № 905/915/17 від 13.07.2018.

Таким чином, заперечення відповідача щодо ненастання строку оплати поставленого товару через ненадання позивачем рахунку на його оплату відхиляються судом.

Більше того, статтею 666 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Матеріали справи не містять, а сторонами у справі не надано доказів:

- звернення відповідача до позивача з вимогою надати документи щодо якості чи інші документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з ним, встановивши при цьому, розумний строк для їх передання;

- відмови відповідача від договору поставки № 1902546 від 24.04.2019;

- доказів повного повернення отриманого у травні 2019 року товару на суму 4 272 грн. 00 коп.;

- відмови від прийняття товару чи вчинення інших дій, які б могли свідчити про невиконання позивачем своїх зобов`язань за договором у повному обсязі.

Згідно із частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов`язання за договором щодо своєчасного розрахунку за переданий йому товар не виконав, оплату в установлені частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України строки не здійснив, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 4 272 грн. 00 коп.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з нормами статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Враховуючи встановлений строк оплати поставленого товару, за спірною видатковою накладною, судом встановлено, що строк оплати є таким, що настав.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження оплати поставленого позивачем товару відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу в сумі 4 272 грн. 00 коп., шляхом надання належних доказів, не спростував.

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства України та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними належними доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлені строки.

Враховуючи вищевикладене, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 4 272 грн. 00 коп.

Отже, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача; стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 2 102 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Коприг" до Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" про стягнення заборгованості за договором поставки № 1902546 від 24.04.2019 у розмірі 4 272 грн. 00 коп. - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вулиця Електрометалургів, будинок 310; ідентифікаційний код 00186520) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коприг" (49069, м. Дніпро, проспект Олександра Поля, будинок 107-Г, кімната 209; ідентифікаційний код 33718667) - 4 272 грн. 00 коп. - основного боргу та 2 102 грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 19.05.2020.

Суддя Ю.В. Фещенко