ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2020 Справа № 904/3551/19

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Широбокова Л.П., Кузнецова І.Л.

секретар судового засідання Грачов А.С.

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнипак Групп" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2019 у справі №904/3551/19 (суддя Красота О.І.; рішення ухвалене о 10:24 год. у місті Дніпро, повне рішення складено 26.11.2019)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбелполімір", м.Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнипак Групп", м.Дніпро

про стягнення заборгованості в сумі 1282231,78 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

У серпні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрбелполімір" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнипак Групп" про стягнення заборгованості за Договором №54-п від 01.03.2017 у розмірі 96999,97 грн., 39204,76 грн. - пені, 5277,04 грн. - 3% річних, заборгованості за Договором №030417 від 03.04.2017 у розмірі 722779,02 грн., заборгованості за договором №050417 від 05.04.2017 у сумі 417970,99 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.09.2019 прийнято позовну заяву ТОВ "Укрбелполімір" до розгляду та відкрито провадження у справі №904/3551/19.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.10.2019 задоволено клопотання ТОВ "Укрбелполімір" та роз`єднано позовні вимоги позивача, виділив в самостійне провадження:

- позовні вимоги по стягненню заборгованості за Договором поставки №54-п від 01.03.2017 у розмірі 96 999,97 грн., 39 204,76 грн. - пені, 5 277,04 грн. - 3% річних, розглядати у справі № 904/3551/19;

- позовні вимоги по стягненню заборгованості за Договором про переведення боргу №030417 від 03.04.2017 у розмірі 722 779,02 грн. та стягненню заборгованості за Договором про переведення боргу №050417 від 05.04.2017 у сумі 417 970,99 грн.

Позовні вимоги ТОВ "Укрбелполімір" до ТОВ "Юніпак Групп" про стягненню заборгованості за Договором поставки №54-п від 01.03.2017р. у розмірі 96 999,97 грн., 39204,76 грн. - пені, 5 277,04 грн. - 3% річних ґрунтуються на обставинах неналежного виконання останнім умов договору поставки №54-п від 01.03.2017 в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару за видатковою накладною №2105.9 від 21.05.2018, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 96 999,97 грн., у зв`язку з чим, відповідно до умов договору, які встановлюють відповідальність за невиконання його умов, позивачем також заявлені вимоги про стягнення 39204,76 грн. пені та суми 5277,04 грн. 3% річних.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2019 у справі №904/3551/19 (суддя Красота О.І.) позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнипак Групп" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбелполімір" 96999,97 грн. - боргу, 39204,76 грн. - пені, 5277,04 грн. - 3% річних та судовий збір у розмірі 2122,22 грн.

При ухваленні рішення місцевий господарський суд виходив із того що, встановив, що на виконання Договору поставки №54-п від 01.03.2017 позивач поставив відповідачу товар, за який останній у встановлений 30 ти денний строк у повному обсязі не сплатив; станом на час розгляду справи доказів сплати заборгованості 96999,97 грн. у повному обсязі від представників сторін не надійшло, тому позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 39204,76 грн. за період з 21.06.2018 по 20.12.2018 та 5277,44 грн. 3% річних за період з 21.06.2018 по 04.08.2019 - є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної інстанції

Не погодившись з означеним рішенням місцевого господарського суду, ТОВ "Юнипак Групп" (відповідач) звернулося з апеляційною скаргою та просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2019 у справі №904/3551/19 в частині стягнення суми пені у розмірі 39204,76 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з ТОВ "Юнипак Групп" суму пені у розмірі 21028,16 грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що позивач у своїй заяві просив стягнути з відповідача пеню за прострочення виконання зобов`язання за договором №54-п від 01.03.2017 року за період з 21.06.2018 року по 20.12.2018 року у загальному розмірі 39204,76 грн. При цьому позивач звернувся до суду з вимогами лише 13 серпня 2019 року.

Відповідач вважає, що позивач пред`явив вимоги про стягнення частини неустойки у вигляді пені за період з 21.06.2018 року по 12.08.2018 року із пропущенням строку позовної давності, наслідком чого мала бути відмова у задоволенні стягнення з відповідача суми пені за вказаний період у розмірі 18176,60 грн.

Таким чином, як зазначає апелянт, зважаючи на пропуск позивачем строків позовної давності для звернення за стягненням частини неустойки, судом першої інстанції з відповідача на користь позивача було безпідставно стягнуто суму пені за прострочення виконання зобов`язання за договором №54-п від 01.03.2017 року за період з 21.06.2018 року по 12.08.2018 року у розмірі 18176,60 грн.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ТОВ "Укрбелполімір" (позивач) у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити без змін рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2019 у справі №904/3551/19.

В обґрунтування своїх заперечень на апеляційну скаргу позивач вказує, що ТОВ "Юнипак Групп" в порушення умов Договору поставки №54-п від 01.03.2017 грошові кошти за товар в повному обсязі та у встановлені строки не оплатило, заборгованість складає 96999,97 грн. Не оплачуючи у встановлений строк вартість отриманого товару, відповідач як покупець, порушує права та законні інтереси позивача (постачальника), а також положення Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України. За несвоєчасну оплату Товару відповідно до умов п. 7.3. Договору позивач нарахував відповідачу пеню за весь строк прострочення боргу в розмірі 39204,76 грн. та 3% річних в сумі 5277,04 грн. Таким чином, загальна заборгованість за договором №54-п від 01.03.2017 становить 141481,77 грн.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.01.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Юнипак Групп" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2019 у справі №904/3551/19, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 24.02.2020 о 11:30 год.

24.02.2020 в матеріали справи надійшло клопотання представника відповідача адвоката Казанцева С.В. про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2020 розгляд справи був відкладений на 16.03.2020 о 10:00 год.

12.03.2020 в матеріали справи надійшло клопотання представника позивача, в якому зазначено, що проти апеляційної скарги ТОВ "Юнипак Групп" заперечує в повному обсязі та просить розглянути апеляційну скаргу за їх відсутності.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.03.2020 відкладений розгляд справи на 01.04.2020 о 11:30 год. у зв`язку з неявкою представників сторін та відсутністю відомостей, які підтверджують отримання ТОВ "Юнипак Групп" ухвали від 24.02.2020 про виклик в судове засідання.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.03.2020 повідомлено учасників справи, що на виконання Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" зі змінами, враховуючи Рекомендації Ради суддів України викладених у листі №9рс-186/20 від 16.03.2020, на виконання рішення зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду №1, оформленого протоколом зборів суддів від 17.03.2020 тимчасово на період з 18.03.2020 по 03.04.2020 встановлено особливий режим роботи Центрального апеляційного господарського суду; судове засідання у справі №904/3551/19 призначене на 01.04.2020 о 11:30 год. не відбудеться через запровадження карантинних заходів; після усунення вказаних обставин розгляд справи буде призначено у судовому засіданні ухвалою суду, про що сторони будуть повідомлені в передбаченому ГПК України порядку.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.04.2020 розгляд справи призначено в судовому засіданні на 20.05.2020 о 16:30 год.

19.05.2020 на електронну адресу суду від представника ТОВ "Юнипак Групп" адвоката Казанцева С.В. надійшло клопотання (підписано ЕЦП) про відкладення розгляду справи, мотивоване запровадженням з 12 березня до 03 квітня 2020 року в Україні карантину через спалах у світі коронавірусу. Представник відповідача вказує, зокрема, що Рада суддів України 11.03.2020 звернулася з листом до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників справи, в подальшому період дії карантину було продовжено до 22.05.2020. З огляду на це, та у зв`язку з запровадженням карантину у місті Дніпро, представник відповідача просить відкласти розгляд справи на іншу дату.

Колегія суддів, розглянувши подане представником відповідача - адвокатом КазанцевимС.В. клопотання про відкладення розгляду цієї справи, дійшла висновку про його відхилення з таких мотивів.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- CoV-2" (зі змінами) установлено з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України карантин.

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України №343 від 04.05.2020 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України", яка набрала чинності з 11.05.2020, послаблено карантинні заходи, зокрема, дозволено діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів (підпункт 8 пункту 2 доповнено абзацом згідно з Постановою КМ №343 від 04.05.2020).

Відповідно до вимог статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Згідно з частиною одинадцятою статті 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина дванадцята статті 270 Господарського процесуального кодексу України).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

До того ж, враховуючи приписи статті 197 Господарського процесуального кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів відеоконференцзв`язку. Такого клопотання представником ТОВ "Юнипак Групп" заявлено не було.

З огляду на те, що явка представників у судове засідання обов`язковою не визнавалась, про що учасників справи було повідомлено ухвалою від 28.04.2020; представник відповідача у заявленому клопотанні не повідомляє про намір взяти участь у судовому засіданні та не зазначає конкретних причин, які безпосередньо перешкоджають йому з`явитись до судового засідання, тоді як саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів та діяльність адвокатів, колегія суддів не задовольняє клопотання відповідача про відкладення розгляду цієї справи.

При цьому колегія суддів враховує правову позицію щодо розгляду клопотань з аналогічних мотивів, викладену в постановах Верховного Суду від 05.05.2020 у справі №910/3880/19, від 05.05.2020 у справі №908/2323/19 тощо.

Враховуючи, що неявка представників сторін не перешкоджає розгляду цієї справи по суті спору, колегія суддів дійшла висновку можливість здійснення апеляційного перегляду оскарженого рішення за наявними матеріалами.

У судовому засіданні 20.05.2020 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського, виходить з наступного.

Встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції обставини справи і визначені відповідно до них правовідносини

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрбелполімір" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сінергія Групп", назву якого в подальшому змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнипак Групп" (Покупець) укладено Договір №54-п від 01.03.2017 (далі - Договір, а.с.17-19).

За умовами пункту 1.1 Договору, Постачальник зобов`язаний в порядку та строки, встановлені Договором, передати Товар (товари в асортименті), далі-Товар у власність Покупцю, в певній кількості та відповідно до узгодженої ціни зазначеної у видаткових накладних до Договору, які є його невід`ємною частиною, а останній прийняти товар та сплатити за товар відповідно до вимог, передбачених чинним Договором.

Пунктом 2.2. Договору обумовлено, що найменування товару, його асортимент, кількість і одиниці виміру товару, зазначається в видаткових накладних, підписаних сторонами щодо кожної партії товару, котрі являються специфікацією в розумінні ст. 266 Господарського кодексу України та складають невід`ємну частину цього Договору.

Відповідно до пункту 3.2. Договору, Постачальник зобов`язаний поставити товар Покупцю у строк 30 календарних днів з моменту узгодження поставки.

Згідно з пунктом 6.1. Договору, оплата товару здійснюється Покупцем виключно у національній валюті України - гривні, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 30 календарних днів з моменту відвантаження товару, якщо інше не узгоджене сторонами.

Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок Постачальника (пункту 6.2. Договору).

Позивач свої зобов`язання щодо поставки товару виконав в повному обсязі, що підтверджується видатковою накладною №2105.9 від 21.05.2018 на загальну суму 484999,99 грн. (а.с.25) та товаротранспортною накладною №2105.4 від 21.05.2018 (а.с.26).

Як вказує позивач відповідач свої зобов`язання виконав частково, внаслідок чого станом на 05.08.2019 заборгованість за поставлений товар становить 96999,97 грн., що й стало приводом для звернення позивача до господарського суду із позовом до відповідача про стягнення означеної заборгованості та додаткових нарахувань пені та трьох процентів річних у зв`язку з простроченням виконання останнім своїх грошових зобов`язань.

Спірні правовідносини між сторонами, які є суб`єктами господарської діяльності, виникли з приводу виконання договору поставки.

Згідно з частинами першою, другою статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (частина 3 статті 692 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обов`язковість договору для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України).

Приписами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Місцевий господарський суд, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що відповідно до пункту 6.1. Договору, строк оплати поставленого товару є таким, що настав, однак станом на час розгляду справи доказів сплати заборгованості у повному обсязі від представників сторін не надійшло.

Щодо стягнення пені, суд послався на наявність підстав для застосування відповідальності, передбаченої 7.3. Договору, та враховуючи пункт 7.3.3. Договору, обов`язок відповідача сплатити пеню за весь час прострочення, починаючи з 21.06.2018 по 20.12.2018, в задовольнив вимоги позивача щодо стягнення неустойки у вигляді пені у розмірі 39204,76 грн.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції

Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті частини першої статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За загальним правилом, встановленим статтею 599 Цивільного кодексу України та частиною першою статті 202 Господарського кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом апеляційної інстанції встановлено з матеріалів справи, що відповідачем здійснена оплата товару за наступними платіжними документами:

в сумі 43200,02 грн. за платіжним дорученням №243 від 11.07.2017 на суму 51000,00 грн. (з урахуванням листа про ТОВ "Юнипак Групп" про зміну призначення платежу за вих. №б/н від 12.07.2017 (а.с.36-37);

- в сумі 40000,00 грн. за платіжним дорученням №1291 від 06.09.2018 (а.с.38);

- в сумі 20000,00 грн. за платіжним дорученням №1301 від 13.09.2018 (а.с.39);

- в сумі 30000,00 грн. за платіжним дорученням №1343 від 18.10.2018 (а.с.40);

- в сумі 30000,00 грн. за платіжним дорученням №1362 від 15.11.2018 (а.с.41);

- в сумі 50000,00 грн. за платіжним дорученням №1194 від 06.07.2018 (а.с.54);

- в сумі 50000,00 грн. за платіжним дорученням №1217 від 13.07.2018 (а.с.51);

- в сумі 20000,00 грн. за платіжним дорученням №1229 від 19.07.2018 (а.с.52);

- в сумі 50000,00 грн. за платіжним дорученням №1246 від 27.07.2018 (а.с.53);

- в сумі 10000,00 грн. за платіжним дорученням №1454 від 23.01.2019 (а.с.42);

- в сумі 5000,00 грн. за платіжним дорученням №1642 від 27.06.2019 (а.с.43);

- в сумі 40000,00 грн. за платіжним дорученням №1278 від 28.08.2018 (а.с.55).

Таким чином, відповідач здійснив часткову оплату товару на загальну суму 388200,02 грн., а відтак розмір заборгованості відповідача по сплаті за поставлений позивачем товар за Договором № 54-п від 01.03.2017 становить суму 96799,97 грн.

Зазначені вище докази часткової оплати відповідачем поставленого позивачем товару свідчать також про те, що така оплата здійснена з порушенням умов договору про строки оплати.

Як вже зазначалось вище, позивачем за видатковою накладною №2105.9 від 21.05.2018 (а.с.25) було поставлено відповідачу товар на загальну суму 484 999,99 грн.

Отже, з урахуванням пункту 3.2. Договору, у відповідача обов`язок щодо оплати поставленої продукції виник з 21.05.2018, а закінчився 21.06.2018.

Таким чином право на нарахування пені, з урахуванням положень частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, виникло у позивача з 21.06.2018.

Відповідно до пункту 7.3. Договору, у випадку порушення терміну оплати Покупець на вимогу Постачальника сплачує останньому:

7.3.1. суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

7.3.2. 3% річних від простроченої суми боргу (застосовується у випадку прострочення платежу понад 30 календарних днів).

7.3.3. неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Позивач просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 39204,76 грн. з 21.06.2018 по 20.12.2018, тобто за 6 місяців, що від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, що відповідає вимогам частини шостої статті 232 Господарського кодексу України про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Також позивачем були заявлені вимоги про стягнення 3 % річних в загальному розмірі 5277,04 грн., що були нараховані за період з 21.06.2018 по 04.08.2019.

Звертаючись із апеляційною скаргою відповідач заперечень щодо правильності визначення суми основного боргу, пені та трьох процентів річних не висловив.

З вимог апеляційної скарги відповідача убачається, що відповідач не погоджується з оскарженим рішенням через незастосування судом першої інстанції наслідків спливу спеціальної позовної давності.

Так в апеляційній скарзі апелянт зазначив, що позивач пред`явив вимоги про стягнення частини неустойки у вигляді пені за період з 21.06.2018 року по 12.08.2018 року із пропущеним строком спеціальної позовної давності в однин рік, наслідком чого мала бути відмова у задоволенні стягнення з відповідача суми пені за вказаний період у розмірі 18 176,60 грн.

Однак колегія суддів відхиляє аргументи відповідача про протиправне не застосування судом першої інстанції наслідків спливу спеціальної позовної давності в один рік до вимог позивача про стягнення пені з наступних підстав.

Відповідно до статей 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За приписами частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення (частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів суду апеляційної інстанції звертає увагу на те, що заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства.

Між тим, як убачається з матеріалів справи, відповідач не з`являвся в судові засідання під час розгляду справи судом першої інстанції, заяви про застосування наслідків спливу позовної давності в матеріали справи суду першої інстанції не подавав.

Таким чином, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для застосування наслідків спливу позовної давності, відповідно до положень статті 267 Цивільного кодексу України.

Оскільки відповідач не зазначив в апеляційній скарзі обставин та не надав доказів існування причин, що об`єктивно не залежали від нього та перешкодили надати суду першої інстанції заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, відповідно до положень статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів не приймає такої заяви відповідача до розгляду під час перегляду цієї справи в суді апеляційної інстанції.

Тому у суду апеляційної інстанції також відсутні підстави для розгляду заяви відповідача про застосування до позовних вимог позивача наслідків спливу позовної давності.

Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України та частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, застосування штрафних санкцій тощо.

З урахуванням встановлених обставин колегія суддів вважає, що матеріалами справи доведено, а судом першої інстанції правильно визначено, що відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань покупця за Договором поставки №54-п від 01.03.2017 в частині повної та своєчасної оплати товару, чим порушив майнові права та законні інтереси позивача (постачальника), тому такі права позивача підлягають захисту шляхом примусового стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі: суми 96999,97 грн. - основного боргу, 39204,76 грн. - пені, 5277,04 грн. - 3% річних.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

За приписами частин 1 - 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об`єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції було ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права не знайшли свого підтвердження.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати на оплату судового збору, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнипак Групп" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2019 у справі №904/3551/19 - залишити без змін.

Судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнипак Групп".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 21.05.2020.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.Л. Кузнецова