ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2020м. ДніпроСправа № 904/4319/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Ільєнко Д.Ю.

та представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Чорноморченко М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (м. Київ)

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" (м. Дніпро)

про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання зобов`язань за договором поставки природного газу № 06/10-2016 від 20.12.2010 у загальному розмірі 12 250 882 грн. 86 коп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У вересні 2018 року Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просила суд стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" (далі - відповідач) суму інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання зобов`язань за договором поставки природного газу № 06/10-2016 від 20.12.2010 у загальному розмірі 12 250 882 грн. 86 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 9 572 278 грн. 32 коп. - інфляційні втрати;

- 2 678 604 грн. 54 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 по справі № 36/5005/6053/2012 з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" було стягнуто на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 39 673 389 грн. 87 коп. основного боргу, 1 498 820 грн. 99 коп. пені, 1 703 994 грн. 70 коп. 3% річних та 1 598 408 грн. 76 коп. інфляційних втрат. Однак, стягнутий зазначеним судовим рішенням основний борг відповідач погасив лише частково та із простроченням, чим допустив порушення грошового зобов`язання за договором, у зв`язку з чим, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період прострочення з вересня 2015 року по квітень 2018 року в сумі 9 572 278 грн. 32 коп. та 3% річних за загальний період прострочення з 21.09.2015 по 21.09.2018 в сумі 2 678 604 грн. 54 коп., отже, за період невиконання рішення суду (до моменту погашення заборгованості).

За наслідками розгляду даної справи рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2018, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 19.03.2019, позовні вимоги було задоволено у повному обсязі та стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 9 572 278 грн. 32 коп. втрат від інфляції, 2 678 604 грн. 54 коп. 3% річних та 183 763 грн. 24 коп. витрат по сплаті судового збору. Однак, постановою Верховного Суду від 19.12.2019 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2018 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.03.2019 було скасовано та справу № 904/4319/18 передано на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 904/4319/18 визначено суддю Фещенко Ю.В., що підтверджується витягом з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2020.

Ухвалою суду від 11.01.2020 справу прийнято до свого провадження; призначено повторне проведення підготовчого провадження; підготовче засідання призначено на 04.02.2020.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 5080/20 від 31.01.2020), в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на таке:

- зі сторони відповідача зобов`язання за мировою угодою виконуються належним чином;

- відповідно до погодженого сторонами графіку, з січня 2013 року по грудень 2019 року відповідачем сплачено 20 819 200 грн. 08 коп. Факт належного виконання відповідачем своїх зобов`язань не заперечується позивачем у позовній заяві;

- позивач та відповідач, як сторони договору поставки природного газу від 20.12.2010 №06/10-2016, уклавши мирову угоду на стадії виконання судового рішення, узгодили в межах цієї угоди графік погашення заборгованості, встановленої судовим рішенням від 14.08.2012 у справі №36/5005/6053/2012, до складу якої входила і сума основного боргу за договором поставки природного газу;

- сторони шляхом укладення мирової угоди на стадії виконання судового рішення за умовами мирової угоди за взаємною згодою погодили умову про розстрочку сплати заборгованості за договором поставки природного газу, змінили строк та порядок виконання грошового зобов`язання відповідача з оплати поставленого позивачем природного газу на підставі договору від 20.12.2010 № 06/10-2016 та визначили його проміжком часу у 15 років, протягом якого відповідач зобов`язаний вносити на рахунок позивача (стягувача) щомісячні платежі в сумі, визначеній графіком погашення, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню;

- мирова угода з урахуванням реструктуризації заборгованості в порядку статті 10 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" мала своїм наслідком у відповідності до частини 1 статті 651 та статті 654 Цивільного кодексу України зміну строку розрахунків за договором;

- внаслідок укладення сторонами мирової угоди від 07.12.2012 та належного її виконання, зобов`язання відповідача за договором не є простроченими, а відтак, відсутні підстави для нарахування за цей період встановленого законом індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми боргу;

- в іншому випадку укладення мирової угоди та розстрочення тим самим боргу взагалі втрачає сенс, адже слідуючи доводам позивачам, незважаючи на її укладення буде продовжуватись нарахування штрафних санкцій на залишок суми боргу, незважаючи на врегулювання питання сторонами та належне виконання відповідачем обов`язків по оплаті боргу;

- рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2018 у справі №904/4319/18 виконано відповідачем в повному обсязі, а постановою Верховного Суду від 19.12.2019 зазначене рішення скасовано в повному обсязі, у зв`язку з чим відповідачем також було заявлено про необхідність повороту виконання рішення, про що було подано окрему заяву.

Від позивача надійшли пояснення (вх. суду № 5536/20 від 04.02.2020), в яких він зазначив наступне:

- позивач та відповідач як сторони договору поставки природного газу від 20.12.2010 №06/10-2016, уклавши мирову угоду на стадії виконання судового рішення, узгодили у межах цієї угоди графік погашення заборгованості, встановленої судовим рішенням від 14.08.2012 у справі №36/5005/6053/2012, до складу якої входила і сума основного боргу за договором поставки природного газу;

- зобов`язання відповідача сплатити кошти пов`язані з інфляційними процесами та 3% річних від суми основного боргу є наслідком порушення грошового зобов`язання, а строк виконання такого зобов`язання визначений законодавцем моментом прострочення, а не умовами договору. Тому сторони не можуть змінити строк виконання такого зобов`язання, а можуть тільки врегулювати порядок виконання рішення суду про примусове стягнення таких сум;

- порядок виконання грошового зобов`язання відповідача з оплати поставленого позивачем природного газу на підставі договору від 20.12.2010 № 06/10-2016 сторони змінили умовами мирової угоди шляхом розстрочення у проміжок часу в 15 років, що дорівнює 180 місяців;

- ГПК України (в редакції після 15.12.2017) розширив право сторін мирової угоди до прав сторін правочину. В результаті таких змін суди стали розглядати укладення мирової угоди, як механізм врегулювання цивільних відносин, що є предметом судового врегулювання, а мирову угоду, як правочин;

- відтак, висновки Верховного Суду про зміну строку розрахунків за поставлений природний газ внаслідок укладення мирової угоди зроблені з урахуванням положень ГПК України в редакції після 15.12.2017;

- при цьому, суд не звернув увагу, що відповідно до пункту 3 Мирової угоди "Сторони дійшли згоди врегулювати порядок виконання судового рішення шляхом укладення цієї мирової угоди". Предметом домовленості є процесуальне право примусового стягнення коштів, а не домовленість про зміну строку виконання зобов`язань за договором.

У судове засідання 04.02.2020 з`явилися представники позивача та відповідача.

З метою надання можливості сторонам скористатися процесуальними правами, визначеними статтями 42 та 46 Господарського процесуального кодексу України, та з метою дотримання принципів господарського судочинства, а саме: рівності усіх учасників перед законом і судом та змагальності, господарський суд вважав за необхідне відкласти підготовче засідання у справі.

Так, ухвалою суду від 04.02.2020 підготовче засідання було відкладено на 02.03.2020.

Від відповідача надійшли пояснення по справі (вх. суду № 10679/20 від 02.03.2020), в яких він зазначив, що Верховний Суд у постанові по даній справі вже надав оцінку змісту мирової угоди та правовій природі досягнутих у ній домовленостей щодо розстрочення сплати боргу. При цьому, як вказав відповідач, з його сторони зобов`язання за мировою угодою виконуються належним чином - своєчасно та без прострочення, що не заперечується і самим позивачем. Вказані обставини свідчать про безпідставність позовним вимог позивача, у зв`язку з чим відповідач просить суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

У судове засідання 02.03.2020 з`явився представник відповідача; представник позивача у вказане судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив.

Враховуючи вказані обставини, суд дійшов висновку про необхідність відкладення розгляду справи, оскільки суд був позбавлений можливості вирішити питання, передбачені частиною 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України.

Так, ухвалою суду від 02.03.2020 підготовче засідання було відкладено на 05.03.2020.

У судове засідання 05.03.2020 з`явився представник відповідача; представник позивача у вказане судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується телефонограмою, яка була прийнята 02.03.2020 представником Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" - Лебідєвою Т. М. (а.с. 135 у томі 3).

Враховуючи, що встановлений Господарським процесуальним кодексом шістдесятиденний строк проведення підготовчого провадження закінчувався 11.03.2020, з метою надання можливості сторонам скористатися процесуальними правами, визначеними статтями 42 та 46 Господарського процесуального кодексу України (зокрема, подання до суду додаткових доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень), та з метою дотримання принципів господарського судочинства, а саме: рівності усіх учасників перед законом і судом та змагальності, а також для належної підготовки справи для розгляду по суті, суд вважав за необхідне продовжити строк проведення підготовчого провадження на 30 днів.

Так, ухвалою суду від 05.03.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, а саме: по 10.04.2020 включно та відкладено підготовче засідання на 12.03.2020.

У підготовче засідання 12.03.2020 з`явилися представники позивача та відповідача.

У підготовчому засіданні 12.03.2020 судом були здійснені всі дії, необхідні для забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, які передбачені у статті 182 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 12.03.2020 позивачем та відповідачем було подано письмову згоду на початок розгляд справи по суті у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання (а.с. 146 у томі 2).

Враховуючи викладене та у зв`язку з виконанням завдань підготовчого провадження, ухвалою суду від 12.03.2020 закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

У судовому засіданні 12.03.2020 представниками позивача та відповідача був викладений зміст всіх заяв по суті справи, а також надані усі пояснення з приводу правової позиції у даному спорі; також були досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи, на стадії судових дебатів протокольно було оголошено перерву до 24.03.2020.

Від відповідача надійшло клопотання (вх. суду № 14279/20 від 20.03.2020), в якому він просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату, враховуючи запровадження карантину у м.Дніпро та у зв`язку із необхідністю участі у судовому засіданні повноважних представників сторін.

Від позивача засобами електронного зв`язку надійшло клопотання (вх. суду № 14469/20 від 23.03.2020), в якому він просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв`язку з тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу Covid-19" на території України на період з 12.03.2020 по 03.04.2020 введено карантин.

Представники позивача та відповідача у судове засідання 24.03.2020 не з`явилися, при цьому, судом враховано наявність клопотань позивача та відповідача про відкладення розгляду справи, які були задоволені судом.

Враховуючи необхідність забезпечення участі представників учасників справи у судовому засіданні та право на належний захист своїх прав в суді першої інстанції, для повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи, а також те, що позивачем та відповідачем були подані клопотання про відкладення розгляду справи, ухвалою суду від 24.03.2020 було оголошено перерву до 01.04.2020.

Від відповідача надійшло клопотання (вх. суду № 15484/20 від 27.03.2020), в якому він просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв`язку з необхідністю забезпечення участі у судовому засіданні представників учасників справи та враховуючи запровадження карантину у м.Дніпро з 12.03.2020 до 03.04.2020 через спалах у світі коронавірусу.

Від позивача засобами електронного зв`язку надійшло клопотання (вх. суду № 15939/20 від 31.03.2020), в якому він просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв`язку з тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу Covid-19" на території України на період з 12.03.2020 по 24.04.2020 введено карантин.

У судове засідання 01.04.2020 представники позивача та відповідача не з`явилися, при цьому, судом враховано наявність клопотань позивача та відповідача про відкладення розгляду справи, які були задоволені судом.

Враховуючи необхідність забезпечення участі представників учасників справи у судовому засіданні та право на належний захист своїх прав в суді першої інстанції, для повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи, а також те, що позивачем та відповідачем були подані клопотання про відкладення розгляду справи, ухвалою суду від 01.04.2020 було оголошено перерву до 28.04.2020.

У судове засідання 28.04.2020 представники позивача та відповідача не з`явилися, причин нез`явлення суду не повідомили; будь-яких клопотань від позивача та відповідача до суду не надходило.

Враховуючи запроваджені на території України карантинні заходи щодо убезпечення населення від поширення гострих респіраторних захворювань, суд визнав причину неявки у судове засідання 28.04.2020 представників учасників справи поважними та ухвалою суду від 28.04.2020 було оголошено перерву до 19.05.2020; явку у судове засідання 19.05.2020 визнано необов`язковою; запропоновано учасникам справи заяви, клопотання, заперечення, пояснення щодо суті спору та в межах питань судового засідання подавати суду у письмовому вигляді з доказами надсилання на адресу іншим учасникам справи, з використанням дистанційних каналів зв`язку, з дотриманням визначених законом чи судом процесуальних строків та відповідно до вимог, серед іншого, статей 169, 170 ГПК України. Також в ухвалі суду від 28.04.2020 було роз`яснено учасникам справи про можливість суду прийняти рішення за наслідком судового засідання за відсутності їх представників за умов повного використання ними процесуальних прав, обов`язків та за наявності від них відповідних заяв.

У судове засідання 19.05.2020 з`явився представник відповідача; представник позивача у вказане судове засідання не з`явився, причин нез`явлення суду не повідомив; будь-яких клопотань від позивача до суду не надходило.

При цьому, суд приходить до висновку щодо належного повідомлення позивача про день, час та місце розгляду справи, з огляду на наступне:

- представник позивача неодноразово приймав участь у судових засіданнях протягом нового розгляду справи, отже обізнаний про наявність даного судового провадження. Більше того, у період дії карантину двічі від позивача надходили клопотання про відкладення розгляду справи, які були задоволені судом;

- з метою фактичного та якнайшвидшого повідомлення учасників спору про зміст ухвали суду від 28.04.2020 судом здійснена передача телефонограм, яка, зокрема, була отримана позивачем - 30.04.2020 (а.с.190 у томі 3), отже завчасно;

- щодо обізнаності позивача про розгляд даної справи судом свідчать також клопотання позивача про відкладення розгляду справи від 23.03.2020 та від 31.03.2020 (а.с. 159, 172 у томі 3).

При цьому суд зазначає, що учасники судового провадження, безвідносно до отримання/неотримання поштової кореспонденції, в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, про що наголошував Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008 по справі "Пономарьов проти України".

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Для цих цілей існує Єдиний державний реєстр судових рішень.

Відповідно до частин 1, 3 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалу господарського суду від 28.04.2020 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/88953284) надіслано судом 28.04.2020, зареєстровано в реєстрі 28.04.2020 та оприлюднено 29.04.2020. Отже, позивач протягом трьох тижнів мав можливість ознайомитись з її змістом. Більше того, позивач має цікавитись ходом розгляду даної справи судом, оскільки саме він ініціював вказане судове провадження.

Судом також наголошено, що ухвала суду про прийняття справи до провадження від 11.01.2020 була отримана відповідачем ще 17.01.2020 (а.с. 85 у томі 3); у вказаній ухвалі, як і в кожній іншій ухвалі по даній справі, судом було роз`яснено про те, що інформація у цій справі доступна на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: http://dp.arbitr.gov.ua/sud5005/spisok/csz/, з урахуванням обізнаності позивача про дати судових засідань у даній справі, в яких він приймав участь, позивач ознайомлений з ухвалами суду та, відповідно, з можливістю додаткового отримання інформації в мережі Інтернет на сайті судової влади України.

В даному випадку господарським судом здійснені всі можливі заходи задля повідомлення позивача про розгляд даної справи судом, що підтверджується направленням ухвал суду на всі відомі суду адреси та засоби зв`язку з ним.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду прав людини у справі "Каракуця проти України").

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, суд вважає, що позивач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відтак, керуючись статтею 202 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Новий розгляд даної справи розпочато 11.01.2020, отже протягом більше ніж 5 місяців судом була надана можливість реалізації учасниками справи прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, судом було враховано запровадження на території України карантину, у зв`язку з чим розгляд справи неодноразово відкладався.

В той же час, в даному випадку підстави для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви у судовому засіданні, визначені статтями 202, 216 та 252 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

Суд вважає, що позивач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні його представника та вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача, оскільки:

- останній повідомлений про час та місце судового засідання належним чином (частина 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України);

- неявка в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (пункт 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України) є підставою для розгляду справи за відсутності такого учасника (учасників) справи.

Слід також відзначити, що у частині 2 статті 129 Конституції України визначено одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на те, що розгляд даної справи неодноразово за клопотання учасників відкладався, у зв`язку з нез`явленням представників позивача та відповідача у судове засідання, а також враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, що є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами за відсутності представника позивача.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представників позивача та відповідача,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з наявністю прострочення виконання зобов`язання за договором, наявність підстав для стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період не виконання рішення суду, в умовах наявності мирової угоди щодо розстрочення погашення заборгованості.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 20.12.2010 між Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - постачальник, позивач) та Відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Дніпрогаз", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" (далі - покупець, відповідач) було укладено договір про закупівлю природного газу за державні кошти № 06/10-2016 (далі - договір, а.с.14-17 у томі 1), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві у 2011 році природний газ виключно для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів, а покупець зобов`язується прийняти та оплачувати природний газ на умовах цього договору (пункт 1.1. договору).

Додатковою угодою від 28.01.2011 № 1 сторони змінили назву договору на договір поставки природного газу.

У зв`язку з неналежним виконанням покупцем (відповідачем) зобов`язань з оплати прийнятого газу постачальник (позивач) звернувся до господарського суду з позовом про стягнення суми основної заборгованості за вказаним договором та нарахованих на суму основного боргу пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 у справі №36/5005/6053/2012 позовні вимоги постачальника (позивача) було задоволено; стягнуто з покупця (відповідача) на користь постачальника (позивача) 39 673 389 грн. 87 коп. основного боргу за поставлений природний газ, 1 498 820 грн. 99 коп. пені, 1 703 994 грн. 70 коп. 3% річних та 1 598 408 грн. 76 коп. інфляційних втрат, 64 380 грн. 00 коп. судового збору; в решті позовних вимог відмовлено. При цьому, інфляційні втрати були стягнуті за період з лютого 2011 року по квітень 2012 року, а 3% річних - за період з 11.02.2011 по 11.10.2011 (а.с.26-28 у томі 1).

На виконання названого рішення у справі № 36/5005/6053/2012 Господарський суд Дніпропетровської області 08.10.2012 видав відповідний наказ.

На стадії виконання зазначеного судового рішення - 07.12.2012 між позивачем та відповідачем була укладена мирова угода, яка була затверджена ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2012 (а.с.29-33 у томі 1).

Так, у пункті 4 мирової угоди сторони передбачили, що боржник зобов`язується сплатити у повному обсязі суму в розмірі 44 474 614 грн. 32 коп., вказану у пункті 1 мирової угоди, шляхом сплати зобов`язання частинами відповідно до визначеного графіку. Грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з графіком повинні надходити від боржника на рахунок стягувача у сумі, визначеній цим графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню. Сторони домовились, що у січні 2013 року сплаті підлягає 247 081 грн. 31 коп., а з лютого 2013 року по грудень 2027 року - по 247 081 грн. 19 коп. щомісяця.

В той же час, позивач, вважаючи, що затверджена судом мирова угода не змінює та не припиняє зобов`язань за основним договором, здійснила нарахування на суму основного боргу за договором поставки природного газу в розмірі 33 265 612 грн. 66 коп., інфляційних втрат за період з вересня 2015 року по квітень 2018 року в сумі 9 572 278 грн. 32 коп. та 3% річних за період з 21.09.2015 по 21.09.2018 в сумі 2 678 604 грн. 54 коп. та звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом у цій справі про стягнення зазначених сум з відповідача.

Причиною виникнення спору в даній справі стало питання про наявність або відсутність підстав для задоволення позовних вимог в ній.

За наслідками першого розгляду даної справи рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2018, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 19.03.2019, позовні вимоги було задоволено у повному обсязі та стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 9 572 278 грн. 32 коп. втрат від інфляції, 2 678 604 грн. 54 коп. 3% річних та 183 763 грн. 24 коп. витрат по сплаті судового збору.

Однак, постановою Верховного Суду від 19.12.2019 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2018 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.03.2019 було скасовано та справу № 904/4319/18 передано на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

В означеній постанові Верховний Суд вказав, зокрема, таке:

- суди попередніх інстанції дійшли помилкового висновку про те, що укладена між сторонами у справі та затверджена в судовому порядку мирова угода не змінила визначені сторонами умови договору поставки природного газу, зокрема, щодо строку та порядку оплати;

- підставою застосування передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання;

- однак, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою обставини дотримання визначеного сторонами в мировій угоді порядку розрахунків, не з`ясували, чи виконує відповідач зобов`язання за мировою угодою належним чином та у визначені угодою строки, не встановили обставини дотримання/порушення відповідачем графіку розрахунків, визначеного сторонами в мирові угоді, тобто не встановили чи існує у спірних правовідносинах факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за умовами мирової угоди як підстава для нарахування сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, з огляду на що дійшли передчасного висновку про наявність підстав для покладення на відповідача наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України;

- з огляду на те, що суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, враховуючи межі розгляду справи в суді касаційної інстанції, Касаційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2018 та постанова Центрального апеляційного господарського суду від 19.03.2019 підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до господарського суду першої інстанції;

- під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене вище, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи, перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, дати їм належну юридичну оцінку, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами чинного законодавства, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, з ухваленням законного й обґрунтованого судового рішення.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 316 Господарським процесуальним кодексом України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

При новому розгляді даної справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Правовідносини (взаємні права та обов`язки) між сторонами у справі виникли на підставі укладеного між ними договору про закупівлю природного газу за державні кошти від 20.12.2010 № 06/10-2016, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до умов зазначеного договору у покупця за договором (відповідача у справі) виник зокрема обов`язок оплатити прийнятий від позивача природний газ в порядку та у строки, визначені договором.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються зі статтею 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом, іншими законами або договором.

Господарським судом Дніпропетровської області в рішенні від 14.08.2012 у справі №36/5005/6053/2012 були встановлені обставини неналежного виконання відповідачем (не в повному обсязі та з порушенням строків) свого зобов`язання з оплати отриманого від позивача природного газу за договором від 20.12.2010 № 06/10-2016, у зв`язку з чим Господарський суд Дніпропетровської області зазначеним рішенням стягнув з відповідача (покупця) на користь позивача (постачальника) - 39 673 389 грн. 87 коп. основного боргу за поставлений природний газ, 1 498 820 грн. 99 коп. пені, 1 703 994 грн. 70 коп. 3% річних та 1 598 408 грн. 76 коп. інфляційних втрат (а.с.26-28 у томі 1).

Разом з цим, предметом спору у цій справі № 904/4319/18 є стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму основного боргу за договором поставки природного газу від 20.12.2010 № 06/10-2016 за періоди після ухвалення Господарським судом Дніпропетровської області рішення від 14.08.2012 у справі № 36/5005/6053/2012.

Так, 07.12.2012 на стадії виконання судового рішення у справі № 36/5005/6053/2012 між сторонами була укладена мирова угода, яку Господарський суд Дніпропетровської області затвердив ухвалою від 25.12.2012 у справі № 36/5005/6053/2012 та за умовами якої сторони дійшли згоди врегулювати порядок виконання судового рішення від 14.08.2012 у справі №36/5005/6053/2012.

Відповідно до частини 4 статті 121 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній на момент укладення сторонами та затвердження господарським судом 25.12.2012 мирової угоди у справі № 36/5005/6053/2012, мирова угода, укладена сторонами у процесі виконання судового рішення, подається на затвердження господарського суду, який прийняв відповідне судове рішення. Про затвердження мирової угоди господарський суд виносить ухвалу.

Отже, укладення та затвердження мирової угоди передбачене та регламентоване відповідними положеннями Господарського процесуального кодексу України. Разом з цим укладена між сторонами та передана на затвердження суду мирова угода не є одностороннім волевиявленням (на відміну від заяви сторони про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміни способу та порядку його виконання). Суд затверджує мирову угоду лише за наявності згоди на це другої сторони. Тобто, мирова угода, затверджена судом на стадії виконання судового рішення, є домовленістю сторін.

У пункті 4 мирової угоди сторони погодили зобов`язання боржника (відповідача) сплатити у повному обсязі суму в розмірі 44 474 614 грн. 32 коп., стягнуту за судовим рішенням від 14.08.2012 у справі № 36/5005/6053/2012 за зобов`язальними правовідносинами за договором поставки природного газу № 06/10-2016 від 20.12.2010, до якої входить і сума основного боргу за Договором, шляхом сплати зобов`язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості (далі - графік); за умовами мирової угоди грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з графіком повинні надходити від боржника на рахунок стягувача у сумі, визначеній цим графіком не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню. У пункті 4 мирової угоди сторони визначили графік погашення заборгованості, відповідно до якого у січні 2013 року сплаті підлягає 247 081 грн. 31 коп., а з лютого 2013 року по грудень 2027 року - по 247 081 грн. 19 коп. щомісяця.

У статті 627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи цивільного договору, що передбачає право сторін договору врегулювати свої правовідносини на власний розсуд та надає сторонам можливість вільного визначення умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та актів цивільного законодавства.

Відповідно до статей 651, 654 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом, та вчиняється у такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Таким чином, позивач та відповідач як сторони договору поставки природного газу від 20.12.2010 № 06/10-2016, уклавши мирову угоду на стадії виконання судового рішення, узгодили у межах цієї угоди графік погашення заборгованості, встановленої судовим рішенням від 14.08.2012 у справі № 36/5005/6053/2012, до складу якої входила і сума основного боргу за договором поставки природного газу.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Розстрочення - це встановлення обов`язку покупця оплатити товар частинами в більш пізні строки, ніж це передбачено частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України, а умова про розстрочення платежу може бути передбачена сторонами в договорі купівлі-продажу (поставки).

Сторони шляхом укладення мирової угоди на стадії виконання судового рішення за умовами мирової угоди за взаємною згодою погодили умову про розстрочку сплати заборгованості за договором поставки природного газу, змінили строк та порядок виконання грошового зобов`язання відповідача з оплати поставленого позивачем природного газу на підставі договору від 20.12.2010 №06/10-2016 та визначили його проміжком часу у 15 років, протягом якого відповідач зобов`язаний вносити на рахунок позивача-стягувача щомісячні платежі в сумі, визначеній графіком погашення, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню.

Тобто, за умовами мирової угоди сторони за взаємною згодою фактично змінили істотні умови договору поставки природного газу, зокрема змінили строки та порядок оплати (встановили графік погашення боргу), що за своєю суттю є реструктуризацією заборгованості відповідача з оплати поставленого йому позивачем у 2011 році природного газу шляхом погодження за домовленістю сторін виконання грошового зобов`язання з розрахунку за поставлений природний газ на інших умовах, ніж ті, що були визначені сторонами в договорі поставки природного газу.

За своїм значенням термін "реструктуризація боргу" передбачає зміну істотних умов договору, зокрема зміну графіка погашення боргу, строків і сум погашення основного боргу, шляхом укладання додаткового(их) договору(ів) з боржником з метою створення сприятливих умов для виконання зобов`язань за договором.

Наведене узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 25.10.2019 у справі №920/115/18, правовідносини в якій є подібними з правовідносинами у цій справі № 904/4319/18, чим спростовуються доводи позивача про те, що правовідносини у вказаних справах не є подібними.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

При цьому, в матеріалах справи наявні докази - реєстр платежів за період з 01.01.2013 по 30.09.2018 (а.с.67-73 у томі 1) та реєстр платежів за період з 01.01.2013 по 24.12.2019 по договору від 20.12.2010 № 06/10-2016 (а.с.94-96 у томі 3), з яких вбачається, що відповідачем належним чином виконуються умови мирової угоди від 07.12.2012, погашення заборгованості відбувається в межах графіку, передбаченого у пункті 4 даної мирової угоди. Слід також відзначити, що факт погашення заборгованості без порушення графіку, визначеного у пункті 4 мирової угоди від 07.12.2012, також не заперечується позивачем у даній справі.

Отже, з матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, дотримання відповідачем визначеного сторонами в мировій угоді порядку розрахунків. Доказів наявності прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за умовами мирової угоди, як підставу для нарахування сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, матеріали справи не містять та позивачем не надано.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для застосування до відповідача наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

При цьому, судом відхиляються посилання позивача на висновки Верховного Суду України та Верховного Суду, викладені в постановах у справах № 24/489 та № 908/1604/17, оскільки спірні правовідносини у цих справах стосувались визнання недійсною мирової угоди, укладеної між сторонами у справі та затвердженої в судовому порядку. Тобто правовідносини у зазначених справах не є подібними правовідносинам у цій справі № 904/4319/18, які стосуються стягнення інфляційних втрат та 3% річних на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Постанова Верховного Суду України від 20.01.2009 у справі № 24/489 та постанова Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 908/1604/17 не містять висновків щодо застосування статті 625 Цивільного кодексу України у випадку укладення між сторонами у господарській справі мирової угоди та затвердження її судом на стадії виконання судового рішення про стягнення заборгованості, з огляду на що висновки, викладені Верховним Судом України та Верховним Судом у зазначених постановах у справах № 24/489 та № 908/1604/17 не підлягають врахуванню при вирішенні спору у даній справі.

Слід також відзначити, що посилання позивача на правові висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 09.11.2016 у справі № 9/5014/969/2012(5/65/2011), щодо відсутності в мировій угоді ознак цивільного договору також відхиляються судом, оскільки висновки Верховного Суду України, викладені в даній постанові були зроблені за встановлення інших, ніж у цій справі обставин, в яких не мало місця укладення мирової угоди на умовах розстрочення сплати основного боргу, та відповідно не можуть бути враховані при вирішенні спору у даній справі.

Посилання позивача на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 921/412/17-г/7, також є безпідставним, оскільки такі висновки зроблено за інших фактичних обставин виконання сторонами спору умов мирової угоди, укладеної на стадії виконання судового рішення про стягнення заборгованості за природний газ, ніж у цій справі. Відповідно до обставин, встановлених у справі № 921/412/17-г/7, умови укладеної між сторонами у справі мирової угоди передбачали обов`язок боржника сплачувати інфляційній нарахування на визначену в угоді суму основного боргу. Однак, у справі № 904/4319/18 укладена між сторонами та затверджена судом мирова угода такої умови не містить.

Враховуючи зазначені вище норми чинного законодавства України та обставини справи, господарський суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для стягнення з відповідача суми інфляційних втрат за період з вересня 2015 року по квітень 2018 року в сумі 9 572 278 грн. 32 коп. та 3% річних за загальний період з 21.09.2015 по 21.09.2018 в сумі 2 678 604 грн. 54 коп. за прострочення виконання зобов`язань за договором поставки природного газу № 06/10-2016 від 20.12.2010, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви в сумі 183 763 грн. 24 коп. покладаються на позивача; витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 275 644 грн. 86 коп. та витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги в сумі 367 526 грн. 48 коп. покладаються також на позивача та підлягають стягненню на користь відповідача.

Щодо заяви відповідача про поворот виконання рішення, суд зазначає наступне.

Так, за наслідками першого розгляду цієї справи рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2018, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 19.03.2019, позовні вимоги було задоволено у повному обсязі та стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 9 572 278 грн. 32 коп. втрат від інфляції, 2 678 604 грн. 54 коп. 3% річних та 183 763 грн. 24 коп. витрат по сплаті судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, вказане рішення суду було виконано у повному обсязі та:

- платіжним дорученням № 2424 від 27.03.2019 відповідачем було перераховано на користь позивача 500 000 грн. 00 коп. з призначенням платежу "сплата згідно з рішенням ГСДО від 12.12.2018 у справі № 904/4319/18" (а.с.108 у томі 3);

- платіжним дорученням № 1807 від 05.04.2019 відповідачем було перераховано на користь позивача 11 934 646 грн. 10 коп. з призначенням платежу "сплата згідно з рішенням ГСДО від 12.12.2018 у справі № 904/4319/18" (а.с.109 у томі 3).

Однак, в подальшому постановою Верховного Суду від 19.12.2019 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2018 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.03.2019 було скасовано та справу № 904/4319/18 передано на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

За результатами нового розгляду цієї справи господарський суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

При цьому, відповідно до частин 2, 5, 6 статті 333 Господарського процесуального кодексу України якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи він відмовляє в позові повністю. Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

Враховуючи вказане, господарський суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення поданої Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" заяви про поворот виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2018 у справі № 904/4319/18, шляхом присудження до стягнення із Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" 9 572 278 грн. 32 коп. - втрат від інфляції, 2 678 604 грн. 54 коп. - 3% річних та 183 763 грн. 24 коп. витрат зі сплати судового збору.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 46, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241, 333 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання зобов`язань за договором поставки природного газу № 06/10-2016 від 20.12.2010 у загальному розмірі 12 250 882 грн. 86 коп. - відмовити у повному обсязі.

2. Судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 183 763 грн. 24 коп. покласти на позивача - Дочірню компанію "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

3. Стягнути з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1; ідентифікаційний код 31301827) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" (49029, м. Дніпро, вулиця Олександра Кониського, будинок 5; ідентифікаційний код 20262860) 275 644 грн. 86 коп. - витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, 367 526 грн. 48 коп. - витрат по сплаті судового збору за подання касаційної скарги.

4. Заяву Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" про поворот виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2018 у справі № 904/4319/18 задовольнити.

5. В поворот виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2018 у справі № 904/4319/18, стягнути з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1; ідентифікаційний код 31301827) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" (49029, м. Дніпро, вулиця Олександра Кониського, будинок 5; ідентифікаційний код 20262860) 9 572 278 грн. 32 коп. - втрат від інфляції, 2 678 604 грн. 54 коп. - 3% річних та 183 763 грн. 24 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 22.05.2020.

Суддя Ю.В. Фещенко