ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2020 р. Справа№ 910/15134/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поляк О.І.

суддів: Кропивної Л.В.

Руденко М.А.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фундамент Авто" на рішення Господарського суду міста Києва (суддя Полякова К.В.) від 28.01.2020 у справі №910/15134/19

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фундамент Авто"

про стягнення 42000,00 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фундамент Авто" про стягнення матеріальної шкоди 42000,00 грн в порядку регресу, заподіяної внаслідок ДТП. Вимоги обґрунтовані тим, що відповідач як власник транспортного засобу, яким керував його працівник - винна у ДТП особа, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу шкоду, завдану внаслідок ДТП тертій особі.

Оскільки, позивач, як страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором, набув право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, рішенням Господарського суду міста Києва від 28.01.2020 у справі №910/15134/19 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фундамент Авто" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" 42000,00 грн страхового відшкодування, а також 1921,00 грн витрат зі сплати судового збору. На виконання рішення видано наказ 24.02.2020.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фундамент Авто" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2020 у справі №910/15134/19 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог. Крім того, апелянт просив поновити йому строк на апеляційне оскарження рішення.

12.03.2020 матеріали справи з апеляційною скаргою надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Руденко М.А., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2020 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фундамент Авто" та поновлено йому строк на апеляційне оскарження рішення, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2020 у справі №910/15134/19, відкрито апеляційне провадження у справі № 910/15134/19, визначено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції в рішенні вказав, що в матеріалах справи відсутні докази притягнення водія до дисциплінарної відповідальності, водночас, за твердженням апелянта, він дізнався про обставини справи про адміністративної правопорушення лише коли позивач звернувся з даним позовом до суду, судом першої інстанції не досліджено подорожній лист, оскільки позивачем не надано його до матеріалів справи, тоді як в ньому відсутні відмітки про технічну несправність автомобіля, претензій, про які заявляє позивач, відповідач не отримував. Крім того, скаржник просив застосувати наслідки спливу позовної давності та зазначав, що оскільки у спірному зобов`язанні відбувалась заміна кредитора, оскільки страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, то позовна давність у цьому випадку є загальною (три роки), а її перебіг починається від дня настання страхового випадку.

16.04.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якій він заперечує проти її задоволення та зазначає, що за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання, тобто з моменту виплати страхового відшкодування у даному випадку.

08.05.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшли заперечення апелянта на відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що страхувальник, який зазнав майнової шкоди у деліктному правовідношенні, набув права вимоги відшкодування до заподіювача. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги до заподіювача в межах фактичних витрат. Таким чином, апелянт вважає, що з моменту настання дорожньо-транспортної пригоди з 30.08.2016 (тобто з моменту заподіяння шкоди) і до 30.08.2019 позивач мав право подати позов до суду.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.08.2016 у місті Києві на просп. Відрадному, 103, під час паркування ОСОБА_1 (працівник ТОВ «Фундамент Авто») транспортного засобу марки «ЗИЛ- ММЗ 4502», державний номер НОМЕР_1 , останній не переконався в справності гальмівної системи автомобіля, у зв`язку з чим здійснив зіткнення з металопластиковими рамками та склопакетами, що призвело до їх пошкодження. Власником пошкодженого майна було ПАТ «Домобудівний комбінат № 3».

Згідно з полісом № АЕ/5543164 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів позивачем застраховано цивільну відповідальність ТОВ «Роял Стар» (перейменовано в ТОВ «Фундамент Авто»), якому належить транспортний засіб марки «ЗИЛ- ММЗ 4502», державний номер НОМЕР_1 . Ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, становить 50000 грн., розмір франшизи - 0 грн.

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 15.09.2016 у справі № 760/15366/16-п ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Таким чином, у результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 30.08.2016 настав страховий випадок у страхувальника Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС".

Як вбачається із матеріалів справи, 03.11.2016 ПАТ «Домобудівний комбінат № 3» звернулось до позивача із заявою про страхове відшкодування та його виплату в розмірі 42000 грн.

Відповідно до рахунку на оплату та видаткової накладної від 23.08.2016 на поставку металопластикових конструкцій ПАТ «Домобудівний комбінат № 3», вартість останніх становила 59941,00 грн.

Вартість матеріального збитку, заподіяного внаслідок пошкодження металопластикових конструкцій у результаті ДТП, згідно звіту від 22.09.2016 № 1720-7, склала 58142,77 грн з ПДВ.

Згідно страхового акту № 17668/3/34/2016 від 10.11.2016 сума страхового відшкодування становить 42000,00 грн.

На виконання своїх договірних зобов`язань, на підставі вказаного акту із розрахунком до нього позивач виплатив страхове відшкодування на користь ПАТ «Домобудівний комбінат № 3» відповідно до його заяви-погодження в розмірі 42000,00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення від 11.11.2016 № 109995.

Згідно ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно із ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, позивач, як страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором, набув право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Оскільки згідно з довідкою від 22.08.2016 № 16-к та подорожнім листом від 30.08.2016 водій ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із страхувальником (відповідачем), позивач звернувся до останнього із даним позовом про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до підпункту г) пункту 38.1.1. статті 38.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Відповідно до постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 15.09.2016 у справі № 760/15366/16-п ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки останній при паркуванні не переконався в справності гальмівної системи автомобіля, що призвело до наїзду та пошкодження належного ПАТ «Домобудівний комбінат № 3» майна. Таким чином, вказаною постановою встановлено факт несправності гальмівної системи автомобіля та наявність вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України).

Одночасно, матеріалами справи підтверджується факт прийняття відповідачем на посаду водія автотранспортних засобів ОСОБА_1 з 03.11.2014 (довідка від 22.08.2016 № 16-к). Крім того, з подорожнього листа від 30.08.2016 вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем «ЗИЛ-ММЗ 4502», державний номер НОМЕР_1 , виконував свої службові обов`язки.

Таким чином, враховуючи, що факт невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху підтверджено рішенням суду, факт виплати позивачем страхового відшкодування підтверджується копією платіжного доручення від 11.11.2016 № 109995, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо твердження апелянта про те, що він дізнався про обставини справи щодо адміністративного правопорушення лише коли позивач звернувся з даним позовом до суду, то вони відхиляються колегією суддів, оскільки не впливають на наявність обов`язку відповідача відшкодувати шкоду, завдану його працівником під час виконання ним своїх службових обов`язків.

Щодо копії наказу відповідача № 37 від 31.08.2016 про оголошення догани ОСОБА_1 , доданого до апеляційної скарги, то колегія суддів оцінює його критично, оскільки, за твердженням апелянта, він дізнався про обставини справи щодо адміністративного правопорушення лише коли позивач звернувся з даним позовом до суду, тоді як наказ датований 2016 роком. Крім того, в наказі зазначено, що ОСОБА_1 30.08.2016 самовільно використовував транспортний засіб, тоді як подорожнім листом підтверджується факт виконання ним службових обов`язків у день та час вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Твердження апелянта про те, що у спірному зобов`язанні відбувалась заміна кредитора, оскільки страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, тож позовна давність у цьому випадку є загальною (три роки), а її перебіг починається від дня настання страхового випадку, колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання (ч.ч. 1, 6 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик.

Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» є суброгацією. При цьому помилковим є ототожнення права вимоги, визначене ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, із правом вимоги (регресу), визначеного ст. 1191 Цивільного кодексу України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес.

Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.

Вказане вбачається із змісту ст.ст. 559 та 1191 Цивільного кодексу України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі - право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17).

Таким чином, за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Право страховика за договором страхування на подання до суду регресного позову про стягнення з винної особи коштів, виплачених страховиком як страхове відшкодування, виникає з моменту сплати такого відшкодування, а не з моменту виникнення страхового випадку. Отже, оскільки страхове відшкодування було сплачено позивачем 11.11.2016, а з позовом він звернувся 28.10.2019, то строк позовної останнім не пропущено, а заява апелянта про застосування наслідків спливу строків позовної давності задоволенню не підлягає.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому Північний апеляційний господарський суд вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, отже, підстави для його скасування відсутні.

Судові витрати за апеляційної скарги відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фундамент Авто" відмовити, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2020 у справі №910/15134/19 - залишити без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України. Повний текст постанови складено 25.05.2020.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді Л.В. Кропивна

М.А. Руденко