УХВАЛА

21 травня 2020 року

м. Київ

Справа № 910/12952/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Пількова К.М., Краснова Є.В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Міністерства юстиції України

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2020

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕСТ КОРП"

до Міністерства юстиції України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: 1. Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленко Сергій Анатолійович,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

2. Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю,

3. Державного підприємства "Національні інформаційні системи",

про визнання протиправним та скасування наказу та відновлення становища, що існувало до порушення,

ВСТАНОВИВ:

07.05.2020 (згідно з поштовими відмітками на конверті) Міністерство юстиції України звернулось із касаційною скаргою на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2020 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

08.02.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" від 15.01.2020 № 460-IX, яким внесено зміни до законодавчих актів України.

Оскільки скаржником подано касаційну скаргу після набрання чинності Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" від 15.01.2020 № 460-IX, то подана касаційна скарга розглядається в порядку, що діє після набрання чинності цим Законом.

Розглянувши матеріали касаційної скарги Міністерства юстиції України, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі, виходячи з такого.

Відповідно до частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

У поданій касаційній скарзі скаржник просить скасувати ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2020 у справі №910/12952/19, якою відмовлено у задоволенні клопотання Міністерства юстиції України про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 у справі № 910/12952/19. Відмовлено Міністерству юстиції України у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 у справі №910/12952/19. Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 у справі № 910/12952/19 та додані до неї документи, повернуто заявникові.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, судом апеляційної інстанції встановлено, що апеляційна скарга на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 у справі № 910/12952/19 подана Міністерством юстиції України 17.03.2020, що підтверджується штампом на поштовому конверті. Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження обґрунтовано тим, що повний текст оскаржуваного рішення суду поштовим відправленням надійшло на адресу відповідача 14.02.2020; Управлінням забезпечення та документообігу вказане рішення зареєстровано 17.02.2020, про що свідчить штрих-код у правому нижньому куті першої сторінки цього рішення суду; 18.02.2020 вказане рішення передано керівнику структурного підрозділу, про що свідчить резолюція у верхньому правому куті першої сторінки рішення суду; 10.03.2020 оскаржуване рішення суду передано відповідальному виконавцю із проставленням резолюції " ОСОБА_1 до роботи, подати апеляційну скаргу", і тільки після цього відповідач мав реальну можливість підготувати апеляційну скаргу, а тому просив визнати поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження.

Суд апеляційної інстанції, з урахуванням аргументів та доказів наданих на підтвердження клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, зазначив, що недотримання заявником вимог процесуального закону в частині своєчасності подання апеляційної скарги є суто організаційним питанням роботи скаржника; при цьому, заявником не наведено суду дійсних поважних причин щодо неможливості вчасно здійснити відповідні процесуальні дії (подання апеляційної скарги у строк, передбачений частиною другою статті 256 Господарського процесуального кодексу України) та не надано докази на їх підтвердження, а отже можливість вчасного подання апеляційної скарги залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб`єктивний характер, у зв`язку з чим судом не встановлено підстав для відновлення пропущеного процесуального строку.

Скаржник у касаційній скарзі стверджує про помилковість висновків суду апеляційної інстанції щодо відсутності поважних причин та наявності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, а тому, з посиланням на положення статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 129 Конституції України, просить створити умови для забезпечення доступу до правосуддя.

Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який згідно з частиною першою статті 119 Господарського процесуального кодексу України за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, суд з урахуванням конкретних обставин справи має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку і залежно від встановленого постановити ухвалу про поновлення або відмову у поновленні цього строку.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Клопотання про поновлення процесуального строку повинно містити обґрунтування причин пропуску такого строку і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними.

Відповідно до частини першої статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Положеннями пункту 1 частини другої статті 256 вказаного Кодексу встановлено, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана впродовж двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, копію оскаржуваного рішення суду від 03.02.2020 скаржником отримано 14.02.2020, доказом чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, що міститься в матеріалах справи.

Отже, у даному випадку для можливості поновлення строку на апеляційне оскарження Міністерство юстиції України зобов`язано було подати скаргу у строк до 05.03.2020. Однак, скаржник звернувся з апеляційною скаргою на рішення суду від 03.02.2020 у даній справі лише 17.03.2020, про що свідчить штамп на поштовому конверті, тобто, з пропуском встановленого законом строку.

При цьому, із встановлених судом апеляційної інстанції обставин вбачається, що пропуск строку на апеляційне оскарження залежав не від об`єктивних причин, а від суб`єктивних чинників, які особа, що звернулась із апеляційною скаргою, могла і повинна була уникнути при подачі апеляційної скарги.

У касаційній скарзі як на підставу для поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження скаржник посилається на власні внутрішні процедури документообігу.

Разом з тим слід зазначити, що визначені законодавчим актом - Господарським процесуальним кодексом України, строки на апеляційне оскарження є загальновідомими.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення ЄСПЛ у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, якщо кожна особа буде встановлювати свої внутрішні процедури, які у подальшому будуть використовуватися нею як підстави для визнання поважними причин пропуску строку на оскарження судового рішення, і які, за доводами скаржника, мають бути враховані судом при вирішені цього питання, для інших учасників такого судового процесу принцип юридичної визначеності у таких правовідносинах втратить сенс.

За вказаних обставин, оцінивши доводи скаржника, Верховний Суд вважає, що судом апеляційної інстанції правильно визнано неповажними викладені заявником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження та застосовано пункт 4 частини першої статті 261 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 261 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

З огляду на зазначене, Верховний Суд доходить висновку, що правильне застосування Північним апеляційним господарським судом норм права під час прийняття ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 є очевидними і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

З урахуванням наведеного, суд касаційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги Міністерства юстиції України поданої на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2020 у справі № 910/12952/19 та відмову у відкритті касаційного провадження на підставі частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у даній справі правильне застосовування норм права судом апеляційної інстанції є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Відповідно до положень частини шостої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 234, 235, 287 - 292, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 910/12952/19 за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2020.

2. Копію цієї ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику, а іншим учасникам справи - копію ухвали.

3. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Г.М. Мачульський

Судді К.М. Пільков

Є.В. Краснов