ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"25" травня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1424/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М., розглянувши заяву (вх.№2-1916/20 від 22.05.2020р.) Фізичної особи-підприємця Малоїд Якима Олександровича ( АДРЕСА_1 ) про забезпечення позову відносно особи, яка може отримати статус учасника справи (відповідача) - Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс" (68000, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Транспортна, 20/1)

ВСТАНОВИВ:

22.05.2020р. Фізична особа-підприємець Малоїд Яким Олександрович звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс", в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 154 337,50 грн, інфляційні втрати у сумі 2 937,79 грн, 3% річних у сумі 4 485,11 грн та судові витрати.

Обґрунтовуючи позові вимоги, позивач зазначає про порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору про надання послуг №04/02 від 04.02.2019р. в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг.

Одночасно із позовною заявою Фізичною особою-підприємцем Малоїд Якимом Олександровичем подано до суду заяву про забезпечення позову, згідно якої позивач просить суд накласти арешт на банківські рахунки, грошові кошти та майно відповідача.

Необхідність у забезпеченні позову, на думку позивача, викликана тим, що відповідач тривалий час добровільно не виконує свої зобов`язання та зневажає вимоги позивача про сплату боргу.

За приписами статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою статті 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмета спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 915/870/18).

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Суд також зазначає, що обрання належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти: збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

З огляду на предмет спору у даній справі та заходи забезпечення позову, які позивач просить вжити, звертаючись із даною заявою про забезпечення позову, останній має довести, що, як наявні у відповідача грошові кошти, так і наявне у відповідача нерухоме майно можуть зникнути або зменшитись в результаті об`єктивних (незадовільний фінансовий стан, наявність невиконаних безспірних зобов`язань, відкритих виконавчих проваджень щодо відповідача, тощо) або суб`єктивних (вчинення відповідачем умисних дій, направлених на приховування або відчуження майна або вчинення інших дій з метою уникнення виконання зобов`язань за спірним договором) причин.

Згідно частин 2, 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом з тим, подана ФОП Малоїд Я.О. заява про забезпечення позову, в порушення вищенаведених положень Господарського процесуального кодексу України, не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо обґрунтованості, доцільності та необхідності забезпечення позову у визначений заявником спосіб та імовірності утруднення виконання рішення господарського суду в разі їх невжиття.

Посилання заявника на невиконання відповідачем у добровільному порядку зобов`язання з оплати наданих послуг, жодним чином не можуть свідчити про майбутнє ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду.

Фактично міркування заявника про можливість ускладнення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог є лише припущеннями заявника, яке не підтверджено жодними належними та допустимими доказами.

Окремо суд зауважує, що положеннями ст. 137 ГПК України визначено такий захід забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу.

При цьому за змістом п. 7.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 №16 у позовному провадженні піддані арешту кошти слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат. Накладення господарським судом арешту на рахунки боржника чинним законодавством не передбачене, але господарський суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат. Відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником.

Отже фактично запропонований позивачем спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на рахунки відповідача не відповідає визначеним процесуальним законодавствам способам забезпечення позовних вимог.

Також суд звертає увагу на відсутність в матеріалах позовної заяви та заяви про забезпечення позову доказів наявності у відповідача рухомого та нерухомого майна, а також зазначає, що позивачем не наведено доводів на підтвердження наявності зв`язку між запропонованим заходом до забезпечення позову (в частині накладення арешту на нерухоме та рухоме майно) і предметом позовної вимоги (стягнення коштів) та на підтвердження можливості виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог лише внаслідок звернення стягнення на відповідне рухоме та нерухоме майно.

Отже, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Малоїд Якима Олександровича.

Керуючись ч.6 ст.140, ст.234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Малоїд Якима Олександровича про забезпечення позову за вх.№2-1916/20 від 22.05.2020р.

Ухвала суду набирає законної сили 25 травня 2020 р. та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної в порядку ст.256 ГПК України.

Суддя Ю.М. Щавинська