ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року

м. Київ

Справа № 910/15588/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Колос І.Б. (головуючий), Бенедисюка І.М., Малашенкової Т.М.,

обов`язки секретаря судового засідання за дорученням головуючого судді покладено на помічника судді Геращенко Ю.М.,

представників учасників справи:

позивача - акціонерного товариства «Укртрансгаз» - Болдін В.В. - адвокат (довіреність від 23.01.2020 №1-2267, свідоцтво ІФ №001198),

відповідача - акціонерного товариства «Київгаз» - Данилевський О.М. - адвокат (довіреність від 13.01.2020, свідоцтво ЗР №21/1989), Гвоздецький А.М. - адвокат (ордер від 21.04.2020),

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу акціонерного товариства «Укртрансгаз»

на рішення господарського суду міста Києва від 13.08.2019 (суддя Паламар П.І.)

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2020 (колегія суддів: Буравльов С.І. (головуючий), Майданевич А.Г., Кропивна Л.В.)

зі справи № 910/15588/18

за позовом акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - АТ «Укртрансгаз»)

до акціонерного товариства «Київгаз» (далі -АТ «Київгаз» ),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі -АТ «НАК «Нафтогаз України»),

про стягнення заборгованості у розмірі 17 529 248,49 грн.

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року АТ «Укртрансгаз» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до АТ «Київгаз» про стягнення заборгованості за договором від 28.09.2011 № /П19 транспортування природного газу магістральними трубопроводами у загальному розмірі 17 529 248,49 грн. (з них: 12 939 002,94 грн. - основний борг, 883 275,09 грн. - 3% річних та 3 706 970,46 грн. - інфляційні втрати).

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору в частині оплати протранспортованого газу за червень-грудень 2015 року. Крім того, позивач стверджував, що відповідач безпідставно відмовився від підписання коригуючих актів, оскільки об`єми природного газу, які зазначені в цих актах за червень-грудень 2015 року були призначені для забезпечення виробничо-технологічних витрат та власних потреб відповідача.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.01.2019 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача залучено АТ «НАК «Нафтогаз України».

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що не замовляв та не одержував від позивача послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами у червні-грудні 2015 року в заявленому обсязі; вимоги фактично стосуються покриття обсягу негативного розбалансування, обов`язку компенсувати який на нього чинним законодавством покладено не було.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.08.2019 зі справи № 910/15588/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2020, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Судові рішення попередніх інстанцій мотивовані тим, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження придбання та споживання відповідачем обсягів природного газу для забезпечення виробничо-технологічних витрат та власних потреб. При цьому судами встановлено, що послуги з транспортування природного газу для забезпечення виробничо-технологічних витрат та власних потреб відповідача надавалися позивачем третій особі, а не відповідачу; транспортування таких обсягів природного газу не стосується послуг транспортування природного газу, що є предметом спору у даній справі. Крім того, суди, посилаючись на пункт 1.2 Положення про порядок обліку обсягів розбалансування природного газу в розподільних мережах, а також приписи частини першої статті 39 Закону України «Про ринок природного газу» встановили, що з 01.07.2015 відповідач припинив діяльність з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, у зв`язку з чим дійшли висновку, що відповідач за ознаками господарської діяльності не підпадає під поняття «підприємство» в розумінні зазначеного Положення. Також суди вказали, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що обсяги газу, які наведені в коригуючих актах за спірний період, транспортувались позивачем саме на замовлення відповідача, та, відповідно, ці послуги фактично були отримані останнім.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

АТ «Укртрансгаз», посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, подало касаційну скаргу, в якій просить суд касаційної інстанції рішення та постанову зі справи скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

2. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

За твердженням скаржника, необґрунтованими є висновки судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами у червні-грудні 2015 році, оскільки до таких висновків суди дійшли внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, а саме: статей 526, 530, 536, 549, 599, 610, 612, 614, 617, 625 Цивільного кодексу України, статей 193, 198, 216, 218, 230, 231 Господарського кодексу України, пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

АТ «Укртрансгаз», з посиланням на практику, викладену у постанові Вищого господарського суду України від 07.09.2016 у справі № 904/248/16 вважає, що відмова відповідача від підписання коригуючих актів та скріплення їх печаткою не призводить до звільнення відповідача від виконання обов`язку, передбаченого пунктом 5.5 договору щодо оплати наданих за договором послуг з транспортування магістральними трубопроводами природного газу, у тому числі, щодо оплати 3% річних та інфляційних втрат.

Скаржник вважає, що суди порушили норми процесуального права, а саме приписи статей 73, 74, 76-79, 86, 91, 236 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування підстави для касаційного оскарження, яка передбачена частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник зазначає, що: суди не дослідили зібрані у справі докази та встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (частина третя статі 310); відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах та у спірний період (червень - грудень 2015), а саме: норм статті 39 Закону України «Про ринок природного газу», яку безпідставно було застосовано місцевим та апеляційним господарськими судами до спірних правовідносин та норм Положення про порядок обліку обсягів розбалансування природного газу в газорозподільних мережах.

Крім того, скаржник зазначає, що судами попередніх судових інстанцій безпідставно залишено поза увагою обставини, встановлені у справі № 910/3487/17.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу АТ «Київгаз» просило Касаційний господарський суд залишити судові рішення попередніх інстанцій без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, посилаючись, зокрема, на необґрунтованість доводів касаційної скарги.

АТ «НАК «Нафтогаз України» відзиву на касаційну скаргу не надало.

Розгляд клопотань учасників справи

27.04.2020 від АТ «Укртрансгаз» надійшло клопотання про відкладення розгляду касаційної скарги на іншу дату з огляду на введення тимчасової заборони (обмеження) органами державної (місцевої) влади України на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 (із внесеними змінами), якою було установлено карантин до 11 травня 2020 року на всій території України.

30.04.2020 аналогічне за змістом клопотання про відкладення розгляду касаційної скарги надійшло від АТ «НАК «Нафтогаз України».

У судовому засіданні 30.04.2020 клопотання АТ «Укртрансгаз» та АТ «НАК «Нафтогаз України» Судом задоволені, розгляд касаційної скарги відкладено до 14.05.2020.

3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

28.09.2011 дочірньою компанією «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», правонаступником якої є акціонерне товариство «Укртрансгаз» (газотранспортне підприємство) та ПАТ «Київгаз» (замовник) укладений договір № /П19 на транспортування природного газу магістральними трубопроводам (далі - Договір), відповідно до умов якого газотранспортне підприємство зобов`язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання -передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газопровідних станцій (ГРС), а замовник зобов`язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та в порядку, передбачені умовами Договору.

Газ замовника, транспортування якого за Договором здійснює газотранспортне підприємство, призначений для задоволення потреб промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання, газоспоживаюче обладнання яких підключено до газорозподільних мереж, що знаходяться у власності чи в користуванні замовника (пункт 1.2 Договору, в редакції додаткової угоди від 20.04.2014 № 4).

Згідно з пунктом 2.1 Договору сторони узгодили, що підставою для транспортування газу магістральними трубопроводами є підтвердження в установленому порядку оператором Єдиної газотранспортної системи України (далі - оператор) відповідно до щомісячного планового (розрахункового) балансу надходження та розподілу газу, наявності в замовника місячного обсягу газу, виділеного для забезпечення його споживачів або на власні потреби.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.4 Договору послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами (далі - акти наданих послуг). Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

Газотранспортне підприємство до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику два примірники акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою газотранспортного підприємства. Замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов`язується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг, розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов договору або в судовому порядку. До прийняття рішення судом відповідні розрахунки за вартість послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюється відповідно до даних газотранспортного підприємства (пункти 3.2, 3.3 Договору).

Згідно з пунктами 5.1, 5.4 Договору розрахунки за послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг.

Відповідно до пункту 5.5 Договору оплата послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100% попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватись транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводяться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Згідно з пунктом 7.1 Договору газотранспортне підприємство і замовник, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань за Договором, несуть відповідальність у межах, передбачених законодавством.

Відповідно до пункту 11.1 Договору, він діє в частині транспортування газу до 31 грудня 2012 року, а в частині проведення розрахунків за надані позивачем послуги - до повного виконання замовником своїх зобов`язань за Договором.

Договір вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення терміну дії договору жодною з сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Додатковою угодою від 27.01.2013 № 3 до Договору сторони продовжили дію Договору до 31 грудня 2013 року. У подальшому жодна з сторін не заявляла про припинення дії Договору або перегляд його умов, у зв`язку з чим Договір є чинним на теперішній час.

Судами також встановлено, що АТ «Укртрансгаз» 24.06.2016 надіслало ПАТ «Київгаз» супровідним листом від 23.06.2016 № 9132/12 два примірники коригуючих актів наданих послуг по транспортуванню природного газу у період з червня по грудень 2015 року.

ПАТ «Київгаз» листом від 02.07.2016 №1431/04 відмовилося підписувати коригуючі акти та повернуло їх без підписання, з підстав ненадання відповідних послуг.

Згідно з договорами, які укладені ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (продавець) та ПАТ «Київгаз» (покупець), а саме: від 08.01.2013 № 13-327-В (для власних потреб) та від 08.01.2013 № 13-328-ВТВ (для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат покупця), продавець зобов`язався передати у власність покупцю природний газ, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити газ на умовах укладених договорів. Згідно з пунктами 5.2 вказаних договорів сторони узгодили, що до ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами (додатковими угодами вносилися зміни до вказаного пункту, проте умова про те, що тариф на транспортування природного входить в ціну - залишився).

Судами також встановлено, що матеріали справи не містять жодного документального підтвердження того, що відповідачем надано позивачу завдання на надання послуг транспортування газу в обсягах, зазначених в коригуючих актах за червень-грудень 2015 року загальною вартістю 12 939 002,94 грн., а також не містять доказів того, що обсяги газу, які наведені в коригуючих актах транспортувалися позивачем саме на замовлення відповідача, та вказані послуги фактично були отримані останнім.

4. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Цивільний кодекс України (далі - ЦК України):

частина перша статті 509:

- зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку;

стаття 525:

- одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом;

стаття 526:

- зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться;

стаття 610:

- порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання);

стаття 625:

- боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом;

частина перша статті 901:

за договором про надання послуг одна сторона - виконавець, зобов`язується за завданням другої сторони - замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором;

частина перша статті 903:

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Господарський кодекс України (далі - ГК України):

частина перша статті 193:

- суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Закон України «Про ринок природного газу»:

частина перша статті 32:

- транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами;

частина перша статті 39:

- оператор газорозподільної системи не може провадити діяльність з видобутку, транспортування або постачання природного газу.

Положення про порядок обліку обсягів розбалансування природного газу в газорозподільних мережах, затверджене наказом Міністерства палива та енергетики України від 258.02.2004 № 112 (в редакції наказу Міністерства палива та енергетики України від 15.06.2009 № 310):

пункт 1.2:

- дія цього Положення поширюється на суб`єктів господарювання незалежно від організаційно-правових форм та форм власності, які транспортують газ газорозподільчою мережею (ГРМ) та постачають його споживачам на підставі договорів і мають відповідні ліцензії (далі - Підприємство);

пункт 2.4:

- для компенсації обсягів негативного розбалансування газу Підприємство у місяці, в якому вони утворилися, закуповує ці обсяги газу у ДК «Газ України» з ресурсів НАК «Нафтогаз України» за ціною, що відповідає граничному рівню ціни на природний газ для промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання, встановленому Національною комісією регулювання електроенергетики України (далі - НКРЕ), з урахуванням тарифу на його транспортування магістральними газопроводами та податку на додану вартість.

Господарський процесуальний кодекс України (далі - ГПК України) :

частина перша статті 13:

- судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін;

частина перша статті 73:

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи;

частина перша статті 74:

- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень;

частина перша статті 76:

- належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування;

частини перша та друга статті 300 (в редакції, чинній з 08.02.2020):

- переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права;

- суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази;

пункт 1 частини першої статті 308 (в редакції, чинній з 08.02.2020):

- суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення;

частина перша статті 309 (в редакції, чинній з 08.02.2020):

- суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

5. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

Предметом позову у справі є вимога позивача про стягнення з відповідача вартості послуг з транспортування 24532857 м3 природного газу вартістю 12 939 002,94 грн., а також нарахованих на вказану суму 3% річних та інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Договору в частині оплати протранспортованого газу за червень-грудень 2015 року.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, у тому числі, договори та інші правочини.

У частині першій статті 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про ринок природного газу» врегульовано, що транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.

При цьому на правовідносини договору транспортування природного газу магістральними трубопроводами поширюються загальні положення щодо договорів про надання послуг, визначені главою 63 ЦК України, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона - виконавець, зобов`язується за завданням другої сторони - замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України).

Суди попередніх інстанцій у розгляді справи виходили з того, що, за твердженням позивача, об`єми протранспортованого природного газу, зазначені в коригуючих актах за червень-грудень 2015 року, були призначені для забезпечення виробничо-технологічних витрат та власних потреб відповідача. Водночас судами попередніх інстанцій встановлено, що позовні вимоги ґрунтувалися на Договорі, за умовами якого газ замовника, транспортування якого за Договором здійснює газотранспортне підприємство, призначений для задоволення потреб промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання, газоспоживаюче обладнання яких підключено до газорозподільних мереж, що знаходяться у власності чи в користування замовника (пункт 1.2 Договору в редакції додаткової угоди від 20.06.2014 № 4), а також коригуючих актах, від підписання яких відповідач відмовився.

Судами також встановлено, що АТ «Укртрансгаз» лише 24.06.2016 надіслало ПАТ «Київгаз» супровідним листом від 23.06.2016 № 9132/12 два примірники коригуючих актів наданих послуг по транспортуванню природного газу у період з червня по грудень 2015 року.

Разом з тим, за твердженням відповідача, об`єми газу для забезпечення виробничо - технологічних витрат та власних потреб протягом 2015 року ним були придбані у АТ «НАК «Нафтогаз України» на підставі укладених договорів від 08.01.2013 за № 13-327-В та № 13-328-ВТВ, виконання яких підтверджується підписаними актами приймання-передачі природного газу.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, у відповідності до пункту 5.2 договорів від 08.01.2013 № 13-327-В та № 13-328-ВТВ до ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами. Тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами також окремо відображений, як складова ціни газу в актах приймання-передачі природного газу.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що закупівля природного газу для забезпечення виробничо-технологічних витрат та власних потреб протягом 2015 року здійснювалася відповідачем на підставі договорів з третьою особою та транспортування цих обсягів природного газу не стосується послуг транспортування природного газу, що є предметом спору у цій справі. Водночас докази, які підтверджували б придбання і споживання відповідачем у спірний період таких обсягів природного газу, які призначені саме для забезпечення виробничо-технологічних витрат та власних потреб, в матеріалах справи відсутні та позивачем не надані.

Принцип змагальності господарського судочинства та частина перша статті 74 ГПК України передбачають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводи скаржника про те, що оскільки природний газ у спірних обсягах не був протранспортованим будь-яким постачальником природного газу, то послуги з його транспортування були надані позивачем безпосередньо відповідачу, Верховний Суд відхиляє з огляду на те, що така «концепція негативного доказу» не відповідає принципу змагальності сторін, - сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує.

Посилання скаржника в касаційній скарзі на недослідження судами зібраних позивачем у справі доказів, - не підтверджується змістом рішень судів першої та апеляційної інстанції, відповідно до яких всі докази надані позивачем у справі були предметом дослідження та оцінки в судах як першої так і апеляційної інстанцій, а мотиви їх відхилення були наведені за змістом цих рішень. Незгода скаржника з оцінкою доказів судами не є підставою для скасування рішень, а в силу приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не володіє повноваженнями з перевірки доказів, водночас Верховний Суд не вбачає порушень норм процесуального права при їх оцінці судами попередніх інстанцій.

В свою чергу, відповідач стверджував, що він з 01.07.2015 не є «підприємством» в розумінні Положення про порядок обліку обсягів розбалансування природного газу в газорозподільних мережах, оскільки не здійснює діяльності з постачання газу споживачам, не отримував від позивача послуг з транспортування природного газу та відповідно не повинен їх оплачувати.

Судами встановлено, що відповідно до пункту 1.2 Положення про порядок обліку обсягів розбалансування природного газу в газорозподільних мережах (далі - Положення), його дія поширюється на суб`єктів господарювання незалежно від організаційно-правових форм та форм власності, які транспортують газ газорозподільчою мережею (ГРМ) та постачають його споживачам на підставі договорів і мають відповідні ліцензії (далі - підприємство).

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про ринок природного газу», відповідачу, як оператору газорозподільної системи, заборонено провадити діяльність з видобутку, транспортування або постачання природного газу.

Застосування судами попередніх інстанцій приписів статті 39 Закону України «Про ринок природного газу» до правовідносин учасників у цій справі є виправданим, з огляду на встановлення вказаною нормою законодавчих вимог про відокремлення, юридичну та організаційну незалежність оператора газорозподільної системи від інших видів діяльності на ринку природного газу та умови (зокрема, обмеження) здійснення ними господарської діяльності, що обґрунтовано враховано судами при оцінці обставин, які мають значення для вирішення спору.

Так, суди встановивши, що з 01.07.2015 відповідач припинив діяльність з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, у зв`язку з анулюванням його ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, дійшли правомірних висновків, що відповідач за ознаками його господарської діяльності не відповідає поняттю «підприємства», визначеному Положенням про порядок обліку обсягів розбалансування природного газу в газорозподільних мережах як «суб`єкти господарювання, які транспортують газ газорозподільчою мережею (ГРМ) та постачають його споживачам на підставі договорів і мають відповідні ліцензії».

Отже, доводи скаржника про те, що ним були надані безпосередньо відповідачу послуги з транспортування природного газу у період з червня по грудень 2015 року в обсягах, зазначених у коригуючих актах, є необґрунтованими та відхиляються Верховним Судом, оскільки спростовуються вищевказаними обставинами.

Також обґрунтований в контексті спірних правовідносин у справі, що розглядається, з урахуванням предмета і підстав поданого позову, є також висновок судів попередніх інстанцій про те, що договір транспортування природного газу по своїй суті є договором про надання послуг, тому будь-яка послуга, в тому числі і послуга транспортування може бути надана лише за завданням замовника.

Безпідставним є й посилання скаржника у касаційній скарзі на те, що обставина ненадання ПАТ «НАК «Нафтогаз України» з червня по грудень 2015 року послуг з транспортування вказаних обсягів природного газу, в обсягах які були отримані з газотранспортної системи у червні-грудні 2015 року відповідачем для покриття власних виробничо-технологічних витрат, є встановленою згідно з рішенням господарського суду міста Києва від 19.07.2017 у справі № 910/3487/17 за позовом ПАТ «Укртрансгаз» до ПАТ «НАК «Нафтогаз України» про стягнення 278 499 930,62 грн., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 та постановою Верховного Суду від 17.04.2018.

Так, відповідно до змісту судових рішень зі справи № 910/3487/17 судами не досліджувалися обставини надання ПАТ «НАК «Нафтогаз України» безпосередньо на користь ПАТ «Київгаз» у спірний період (з червня по грудень 2015 року) послуг з транспортування 24532857 м3 природного газу для покриття власних та виробничо -технологічних потреб.

Оцінка обставин виконання АТ «Укртрансгаз» зобов`язань перед ПАТ «Київгаз» з поставки вказаного обсягу газу у спірний період за Договором також у справі № 910/3487/17 не надавалася, тому суди у даній справі правомірно не взяли до уваги посилання позивача на наведене судове рішення.

Крім того, Суд не приймає до уваги посилання скаржника в обґрунтування своїх заперечень на правову позицію, викладену у постанові Вищого господарського суду України, оскільки за змістом частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені саме в постановах Верховного Суду, тоді як постанова Вищого господарського суду України не є джерелом правозастосовчої практики в розумінні цієї правової норми.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують і стосуються з`ясування обставин, вже встановлених місцевим і апеляційним господарськими судами та переоцінки оцінених ними доказів у справі.

Що ж до посилання скаржника на податкові накладні та коригування своїх податкових зобов`язань, то зазначені доводи скаржника судом касаційної інстанції відхиляються, оскільки такі податкові накладні в матеріалах справи відсутні, відповідно їм не надавалася та не могла бути надана оцінка судами попередніх інстанцій. Водночас з огляду на приписи статті 300 ГПК України не можуть бути предметом розгляду та перевірки в Касаційному господарському суді доводи, пов`язані зі встановленням обставин справи та оцінкою доказів.

Доводи, викладені у відзиві АТ «Київгаз» на касаційну скаргу, ґрунтуються на обставинах, встановлених у розгляді справи судами попередніх інстанцій, та відповідають нормам матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскільки станом на час розгляду даної справи судами попередніх інстанцій висновку Верховного Суду в подібних правовідносинах (в частині застосування статті 39 Закону України «Про ринок природного газу», Положення про порядок обліку обсягів розбалансування природного газу в розподільних мережах) не було, суди попередніх інстанцій, з огляду на встановлені у справі фактичні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, обґрунтовано застосувавши до спірних правовідносин норми матеріального права (статтю 39 Закону України «Про ринок природного газу», Положення про порядок обліку обсягів розбалансування природного газу в розподільних мережах), - дійшли правомірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Разом з цим за відсутності підтвердження АТ «Укртрансгаз» правомірності доводів касаційної скарги, відсутні підстави стверджувати про порушення судами попередніх інстанцій вимог статей 73, 74, 76-79, 86, 91, 236 ГПК України при винесені оскаржуваних судових рішень.

Верховний Суд у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі «Рябих проти Росії», від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 18.11.2004 у справі «Праведная проти Росії», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Звертаючись з касаційною скаргою, АТ «Укртрансгаз» не спростувало наведених висновків попередніх судових інстанцій та не довело неправильного застосування ними норм матеріального та процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятих ними судових рішень.

За таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу АТ «Укртрансгаз» залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін як такі, що відповідають вимогам норм матеріального та процесуального права.

Судові витрати

Понесені АТ «Укртрансгаз» у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на АТ «Укртрансгаз», оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду міста Києва від 13.08.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2020 зі справи № 910/15588/18 залишити без змін, а касаційну скаргу акціонерного товариства «Укртрансгаз» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Колос

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Т. Малашенкова