ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року Справа №906/1088/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючий суддя Дужич С.П.,

суддя Саврій В.А. ,

суддя Коломис В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області від 25 лютого 2020 року, суддя Вельмакіна Т.М., повний текст складено 06 березня 2020 року, у справі

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства

про стягнення 228 779,54 грн

Заяв про відвід суддів не заявлялось.

ВСТАНОВИВ:

11 жовтня 2019 року, АТ НАК "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Житомирської області з позовом до Новогуйвинського виробничого житлового РЕКП про стягнення 228 779,54 грн., з яких 54 585,96 грн. - пені, 36 800,30 грн. - 3% річних та 137 393,28 грн. - інфляційних втрат.

25 лютого 2020 року, рішенням господарського суду Житомирської було частково задоволено позов АТ "НАК "Нафтогаз України" до Новогуйвинського ВЖРЕКП про стягнення 228 779,54 грн. і стягнуто з відповідача на користь позивача 50 258,06 грн., де: 16 375,79 грн. - пені; 7 801,56 грн. - 3% річних, 26 080,71 грн. - інфляційних втрат, а також 1327,02 грн. - судового збору, та відмовлено у стягненні 178 521,48 грн., з яких: 38 210,17 - пені, 28 998,74 грн. - 3% річних, 111 312,57 грн. - інфляційних втрат.

АТ "НАК "Нафтогаз України", у своїй апеляційній скарзі просить рішення в частині відмовити у стягненні 178 521,48 грн. скасувати та постановити нове, яким позов задоволити повністю, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального права, оскільки не погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що укладання ряду спільних протокольних рішень змінює порядок та строки розрахунків визначених умовам Договору, принципу обов`язковості виконання договірних зобов`язань, де в п.6.1 Договору №4657/1617-ТЕ-10 сторони погодили, що укладання СПР, договору про організацію взаєморозрахунків в будь-якому випадку не змінює строків, порядку розрахунків, а внесення змін до спірного Договору має відбуватись лише шляхом укладання окремої додаткової угоди.

Тому, частково задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд помилково дійшов висновку про їх нарахування на суми оплат, які здійснювались відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11 січня 2005 року, на підставі спільних протокольних рішень.

Також, господарський суд, при вирішенні питання щодо зменшення пені повинен був об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише відповідача, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, тому при зменшенні розміру пені, не було враховано інтереси позивача.

Новогуйвинського ВЖРЕКП не скористалось своїм правом відзиву на апеляційну скаргу, проте його відсутність, відповідно до ст. 165 ГАК України, не перешкоджає апеляційному перегляду даної справи.

13 квітня 2020 року, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду було відкрито провадження за скаргою АТ НАК "Нафтогаз України" та призначено розглядати її без виклику сторін в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами через те, що рішення оскаржується в частині відмови на суму 178 521,48 грн. яка складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та враховуючи проведення на території України карантинних заходів та особливого режиму роботи судових установ (рішення Ради суддів України №19 від 17 березня 2020 року). Також, встановлено відповідачу строк у 10 днів з дня отримання даної ухвали, протягом якого може бути подано письмовий відзив на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

26 вересня 2016 року, між ПАТ "НАК "Нафтогаз України", як постачальником, та Новогуйвинським ВЖРЕКП, як споживачем, було укладено Договір №4657/1617-ТЕ-10 постачання природного газу, згідно умов якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року природний газ обсягом 1 390 тис. для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню по ціні 5930,40 грн. (з ПДВ) за 1000 куб. м3, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору. (т.1 а.с.18-26)

Відповідно до п.3.1. Договору №4657/1617-ТЕ-10, постачальник передає споживачу природний газ у його загальному потоці у разі передачі:

- природного газу власного видобутку - у пунктах приймання-передачі природного газу від газодобувних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи;

- імпортованого природного газу - у пунктах приймання-передачі природного газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі природного газу з підземних сховищ до газотранспортної системи.

Пунктом 3.4. Договору №4657/1617-ТЕ-10 встановлено, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

У п.5.4. Договору №4657/1617-ТЕ-10 сторони погодили, що загальна сума вартості природного газу за цим договором складається з сум вартості місячних поставок природного газу.

Згідно з п.6.1. Договору №4657/1617-ТЕ-10, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням п.11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" від 11 січня 2005 року року спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Відповідно до п.8.2 Договору №4657/1617-ТЕ-10, у разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1. цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11 січня 2005 року.

Згідно з п.8.3. Договору, сторони погодили, що з урахуванням п.11.3 цього Договору укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11 січня 2005 року спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі, відповідно до ст. 625 ЦК України, нараховані на всю суму заборгованості за цим Договором.

Відповідно до п.10.3. Договору №4657/1617-ТЕ-10, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у т.ч. щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Згідно з п.11.3. Договору №4657/1617-ТЕ-10 сторони погодили такий порядок внесення змін до договору:

1) усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово у формі додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадків, зазначених у п.п листопада 5 та 11.6 цього договору;

2) сторони погодили, що зміни до цього договору, викладені не у формі додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору, не можуть бути застосовані до відносин сторін за цим договором;

3) договір про організацію взаєморозрахунків не вносить змін до цього Договору та може бути застосований до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору;

4) будь-які спільні протокольні рішення, в тому числі про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписані сторонами відповідно допостанови Кабінету Міністрів України №20 від 11 січня 2005 року, протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами:

- не можуть бути використані для внесення змін до цього договору;

- можуть бути застосовані до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 року до 31 березня 2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

В подальшому, шляхом укладення Додаткової угоди №1 від 26 вересня, сторонами було внесено зміни до Договору №4657/1617-ТЕ-10. (а.с.27-28)

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 грудня 2016 року №1044 "Питання акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" у редакції постанови Кабінету Міністрів України №226 від 06 березня 2019 року було затверджено Статут Акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України", згідно якого змінено тип компанії на приватне АТ та змінено найменування компанії, а саме повне найменування українською мовою - АТ "НАК "Нафтогаз України". (а.с.37)

На виконання умов Договору №4657/1617-ТЕ-10, АТ НАК "Нафтогаз України" передало у власність Новогуйвинському ВЖРЕКП за актами приймання-передачі природного газу:

- від 31 жовтня 2016 року на 626 671,30 грн.;

- від 30 листопада 2016 року на 1 022 590,73 грн.;

- від 31 грудня 2016 року на 1 259 350,09 грн.;

- від 31 січня 2017 року на 1 467 020,84 грн.;

- від 28 лютого 2017 року на 1 271 934,40 грн., а всього на загальну суму 6 342 989,79 грн. (а.с.29-34)

10 листопада 2016 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від №20 від 11 січня 2005 року року "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", між ГУ Державної казначейської служби України в Житомирській області, Департаментом фінансів Житомирської облдержадміністрації, Управління фінансів Житомирської районної державної адміністрації, Управлінням праці та соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації, Новогуйвинським ВЖРЕКП, НАК "Нафтогаз України" було підписано Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків природний газ та теплопостачання №2679 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 450 222,00 грн.

Також, були підписані спільні протокольні рішення аналогічного змісту ще за:

- №3047 від 09 грудня 2016 року на суму 190 019,00 грн.;

- №163 від 17 січня 2017 року на суму 335 005,00 грн.;

- №754 від 08 лютого 2017 року на суму 510 264,00 грн.;

- №1474 від 09 березня 2017 року на суму 694 522,00 грн.;

- №2062 від 06 квітня 2017 року на суму 604 612,00 грн.;

- №2534 від 11 травня 2017 року на суму 749 485,00 грн.;

- №2853 від 13 червня 2017 року на суму 69 731,00 грн.;

- №3176 від 08 серпня 2017 року на суму 208 379,00 грн., а всього на загальну суму 3 812 239,00 грн. (а.с.88-105)

Інша частина коштів за поставлений газ у розмірі 2 530 750,79 грн. погашалась відповідачем власними коштами з 11 листопада 2016 року по 02 листопада 2017 року. Остаточна заборгованість була закрита 22 грудня 2017 року переведенням коштів у розмірі 208 379,00 грн., що було визначено спільним протокольним рішенням №3176 від 08 серпня 2017 року. (а.с.36)

Вважаючи, що Новогуйвинське ВЖРЕКП порушувало строки оплати поставленого природного газу, 11 жовтня 2019 року, АТ НАК "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Житомирської області з позовом до Новогуйвинського виробничого житлового РЕКП про стягнення з 228 779,54 грн., з яких 54 585,96 грн. - пені, 36 800,30 грн. - 3%річних та 137 393,28 грн. - інфляційних втрат. (а.с.3-8)

25 лютого 2020 року, рішенням господарського суду Житомирської було частково задоволено позов АТ "НАК "Нафтогаз України" до Новогуйвинського ВЖРЕКП про стягнення 228 779,54 грн. та стягнуто з відповідача на користь позивача 50 258,06 грн., де: 16 375,79 грн. - пені; 7 801,56 грн. - 3% річних, 26 080,71 грн. - інфляційних втрат, а також 1327,02 грн. - судового збору, відмовлено у стягненні 178 521,48 грн., з яких: 38 210,17 - пені, 28 998,74 грн. - 3% річних, 111 312,57 грн. - інфляційних втрат. (а.с.129-131)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

З матеріалів справи встановлено, що між АТ "НАК "Нафтогаз України", як постачальником, та Новогуйвинського ВЖРЕКП, як споживачем, було укладено Договір №4657/1617-ТЕ-10, згідно умов якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року газу обсягом 1 930 тис. для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню по ціні 5930,40 грн. (з ПДВ) за 1000 куб. м3, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору.

Відповідно до п.6.1 Договору, оплата за газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням п листопада 3. цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" від 11 січня 2005 року спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Позивач свої зобов`язання за Договором №4657/1617-ТЕ-10 виконав у повному обсязі та поставив відповідачу природний газ на суму 6 342 989,79 грн.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З довідки АТ "НАК "Нафтогаз України" вбачається, що заборгованість по Підприємству "Новогуйвинське ВЖРЕКП" за період з 01 вересня 2016 року по 31 серпня 2017 року, відповідачем була погашена в повному обсязі лише 22 грудня 2017 року (2 530 750,79 грн. - власними коштами, 3 812 239,00 грн. - відповідно до спільних протокольних рішень).

Позивач, не заперечуючи відсутності основної заборгованості, стверджує, що відповідач проводив оплату за отриманий газ несвоєчасно, з порушенням п.6.1 Договором №4657/1617-ТЕ-10, допускаючи прострочення платежів, на які останнім здійснено нарахування пені в сумі 54 585,96 грн., 36 800,30 грн. - 3% річних та 137 393,28 грн. - інфляційних втрат.

Статтями 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України визначає, як порушення зобов`язання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між ГУ Державної казначейської служби України у Житомирській області, Департаментом фінансів Житомирської обласної державної адміністрації, Управлінням праці та соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації, Новогуйвинським ВЖРЕКП Новогуйвинської селищної ради та НАК "Нафтогаз України" підписано спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України. У зазначених спільних протокольних рішеннях сторони погодили, що предметом таких рішень є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" від 11 січня 2005 року на загальну суму 3 812 239,00 грн.

Згідно п.4 спільних протокольних рішень сторони, які підписали спільне протокольне рішення, несуть відповідальність за недотримання вимог постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11 січня 2005 року та Порядку щодо проведення розрахунків, а також за невиконання своїх зобов`язань за цим спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до законодавства України.

Відповідно до п.5.2 цих спільних протокольних рішень, останні набирають чинності з моменту підписання всіма сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим спільним протокольним рішенням. Протокольні рішення підписані всіма сторонами, зокрема, позивачем та відповідачем, і скріплені їх печатками.

Зі змісту Порядку №20 від 11 січня 2005 року вбачається, що держава взяла на себе бюджетне зобов`язання із відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто, держава офіційно визнає неможливість підприємств ПЕК забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (в залежності від рівня отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Визнаючи неможливість розрахунків в цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулівного впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти, до яких належить і Порядок №20 від 11 січня 2005 року.

Незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування, чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Таким чином, підписавши зазначені спільні протокольні рішення, сторони, зокрема, АТ НАК "Нафтогаз України" та Новогуйвинським ВЖРЕКП Новогуйвинської селищної ради узгодили порядок проведення розрахунків з газопостачальною організацією, змінивши строки виконання боржником грошових зобов`язань перед кредитором, які виникли на підставі Договору №4657/1617-ТЕ-10 (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №906/1075/17 від 18 вересня 2018 року).

Оскільки заборгованість у розмірі 2 530 750,79 грн. не була предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями, а сплачена відповідачем власними коштами з простроченням платежу, вказане є підставою для застосування наслідків порушення грошового зобов`язання лише в цій частині.

Зокрема, для застосування наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, які діяли на момент розгляду справи. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02 серпня 2018 року у справі №922/3873/17, від 22 січня 2019 року у справі №908/868/18, від 18 червня 2019 року у справі №914/891/16.

Підставою ж застосування наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених частиною 2 ст. 625 ЦК України, є наявність суми основного боргу, що не була предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, яка була несвоєчасно оплачена відповідачем за рахунок власних коштів. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №904/1858/16, від 12 червня 2018 року у справі №922/1010/16, від 28 листопада 2018 року у справі №927/370/18.

Таким чином сторони відступили від умов Договору №4657/1617-ТЕ-10, п.11.3 якого передбачалось, що укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови КМУ №20 від 11 січня 2005 року спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до ст. 625 ЦК України, нараховані на всю суму заборгованості за цим Договором (п.8.3. Договору).

Згідно розрахунку позивача, 3% річних в сумі 36 800,30 грн. позивачем нараховано за зобов`язаннями:

- листопада 2016 року - за період з 27 грудня 2016 року по 25 січня 2017 року;

- грудня 2016 року - за період з 26 січня 2017 року по 22 березня 2017 року;

- січня 2017 року - за період з 28 лютого 2017 року по 02 травня 2017 року;

- лютого 2017 року - за період з 28 березня 2017 року по 01 листопада 2017 року;

- за березня 2017 року - за період з 26 квітня 2017 року по 21 грудня 2017 року.

Інфляційні втрати в сумі 137393,28 грн. нараховано позивачем за зобов`язаннями:

- грудня 2016 року - за лютий 2017 року;

- січня 2017 року - за березень-квітень 2017 року;

- лютого 2017 року - за квітень-жовтень 2017 року;

- березня 2017 року - за травень-листопад 2017 року.

Позивач у апеляційній скарзі вказує на те, що ним не проводились нарахування 3% річних та інфляційні втрати на суми оплат, які здійснювались відповідно до постанови КМУ №20 від 11 січня 2005 року на підставі спільних протокольних рішень, проте перевіривши розрахунки позивача, суд апеляційної інстанції встановив протилежне і погоджується з місцевим господарським судом, що АТ "НАК "Нафтогаз України" помилково нарахував 3% річних та інфляційні, у т.ч. на суми оплат, які здійснювались відповідно до постанови КМУ №20 від 11 січня 2005 року та здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, виходячи з сум заборгованості у відповідні періоди, застосовані для нарахування пені (де вищезазначені проплати виключені з загальних заборгованостей), суд дійшов висновку, що:

- за зобов`язаннями листопада 2016 року: 229,74 грн. - 3% річних за період з 27 грудня 2016 року по 03 січня 2017 року;

- за зобов`язаннями грудня 2016 року: 1 220,55 грн. - 3% річних за період з 26 січня по 27 лютого 2017 року, 2 030,81 грн. - інфляційні втрати за лютий 2017 року;

- за зобов`язаннями січня 2017 року: 1 415,29 грн. - 3% річних за період з 28 лютого по 19 квітня 2017 року, 9 116,13 грн. - інфляційні втрати за березень-квітень 2017 року;

- за зобов`язаннями лютого 2017 року: 4 935,98 грн. - 3% річних за період з 28 березня по 31 липня 2017 року, 14 933,77 грн. - інфляційні втрати за травень-липень 2017 року;

Здійснивши перерахунок нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат (а.с.9-13), апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про законність та обґрунтованість вимог позову в частині стягнення з відповідача 7 801,56 грн. - 3% річних, поперіодно, за період з 27 грудня 2016 року по 31 липня 2017 року та 26 080,71 грн. - інфляційних втрат, поперіодно, за період з січня по липень 2017 року, а у стягненні 28 998,74 грн. - 3% річних, а також 111 312,57 грн. - інфляційних втрат слід відмовити.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобов`язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно приписів ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Згідно ч.2 ст. 231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, зокрема, за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1% вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення.

Відповідно до 8.2 Договору №4657/1617-ТЕ-10, у разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови КМУ. №20 від 11 січня 2005 року

З розрахунків позивача вбачається, що нарахування пені в сумі 54 585,96 грн. є правомірним та здійснено на суми несвоєчасно виконаних зобов`язань щодо оплати природного газу без нарахування на суми оплат, проведених відповідно до постанови КМУ. №20 від 11 січня 2005 року, за зобов`язаннями:

- листопада 2016 року - за період з 27 грудня 2016 року по 03 січня 2017 року;

- грудня 2016 року - за період з 26 січня по 27 лютого 2017 року;

- січня 2017 року - за період з 28 лютого по 19 квітня 2017 року;

- лютого 2017 року - за період з 28 березня по 31 липня 2017 року.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, визначаючи заборгованість для обрахування пені, позивач здійснював зарахування оплат за Спільними протокольними рішеннями в хронологічному порядку, з урахуванням зазначених відповідачем у платіжних документах призначень платежів, які здійснювалися власними коштами.

Новогуйвинське ВЖРЕКП до суду першої інстанції заявило клопотання, у якому, через скрутне фінансове становище підприємства, дебіторську заборгованість споживачів фізичних та юридичних осіб, просило суд на підставі ст. 551 ЦК України і ст. 233 ГК України, зменшити розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій (пені) на 70%.

Відповідно до ч.1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно з збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір пені може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, який виходячи з інтересів сторін, ступеню виконання зобов`язання боржником, причин неналежного ним виконання зобов`язання, періоду прострочення виконання зобов`язання, наслідків його порушення, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, а також те, що відповідач є підприємством, яке створене з метою надійного і безперервного виробництва та забезпечення населення, підприємстві організацій тепловою енергією, вправі був зменшити розмір заявленої і підставно нарахованої пені на 70% - до 16375,79 грн., а тому в цій частині апеляційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз "України" слід залишити без задоволення.

Щодо посилань апелянта на те, що суд, зменшуючи розмір пені, не врахував інтереси позивача розмір його збитків, колегія суддів зазначає, що вирішення питання про зменшення розміру пені є право суду, який враховуючи, що на момент звернення з позовною заявою у відповідача відсутня основна заборгованість перед позивачем, тобто виконання зобов`язання відбулося у повному обсязі, на користь позивача було стягнуто 3% річних та інфляційні втрати у загальному розмірі 33 882,27 грн., які і є захистом його майнового права та інтересу, а також тяжкий майновий стан відповідача, правомірно застосував це право та дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені до 16 375,79 грн.

Згідно позиції Конституційного Суду України, рішення №7-рп/2013від 11 липня 2013 року, наявність у кредитора можливості стягувати з споживача надмірні грошові суми у вигляді пені не повинно перетворитися на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором..

Європейський суд з прав людини у справах "Серявін та інші проти України" і "Трофимчук проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (довід). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Інші заперечення, викладені у апеляційній скарзі, також не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Згідно ст.ст. 74, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм ст. 238 ГПК України з всебічним, повним та об`єктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст. 129, 282 ГПК України, у зв`язку з відмовою в її задоволенні, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269-276, 281-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Житомирської області від 25 лютого 2020 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України" - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Матеріали справи №906/1088/19 повернути господарському суду області.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Коломис В.В.