Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2020 р. м. Рівне Справа № 918/282/20

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Торчинюка В. Г., при секретарі судового засідання Фесюка О. В. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська

обласна енергопостачальна компанія"

до відповідача: Дочірнього підприємства "УКРАВТОГАЗ" Національної акціонерної

компанії "Нафтогаз України"

про стягнення заборгованості в сумі 55 007 грн. 00 коп.

В засіданні приймали участь:

від позивача: Гуменюк О. О. (довіреність № 16 від 04.12.19 р.);

від відповідача: Толкунова Л. О. (довіреність № 349-І від 21.04.20 р., в режимі відеоконференції).

Описова частина:

В березні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" звернулося у Господарський суд Рівненської області із позовною заявою до відповідача Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про стягнення в сумі 55 007 грн. 00 коп.

Позовну заяву Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" мотивує тим, що відповідачем достроково розірвано укладений між сторонами договір, шляхом зміни енергопостачальника, як наслідок позивач просить стягнути з відповідача штраф, передбачений умовами договору.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 01 квітня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/282/20, розгляд якої призначено на 21 квітня 2020 року.

16 квітня 2020 року через відділ канцелярії позивач подав клопотання, в якому просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату у зв`язку із введеними карантинними заходами на усій території країни.

16 квітня 2020 року через відділ канцелярії відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає про безпідставність позову, також вказує, що позивачем неправильно визначена підсудність. Також подано заяву про застосування строків позовної давності.

Також, суд зазначає, що судове засідання 21 квітня 2020 року було визначено проводити в режимі відеоконференції з Солом`янським районним судом м. Києва, при спробі з`єднання з Солом`янським районним судом м. Києва було встановлено факт неможливості проведення відеоконференції.

Відповідні обставини викладені в Акті про несправність (неналежне функціонування) системи відеоконференцзв`язку № 918/282/20 від 21 квітня 2020 року, який підписаний уповноваженими особами.

21 квітня 2020 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" надійшла заява в якій відповідач щодо задоволення позову заперечував, вказуючи, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду, в зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Окрім того 21 квітня 2020 року, відповідачем був поданий відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд передати справу № 918/282/20 за підсудністю до Господарського суду міста Києва або до Господарського суду Львівської області, а також відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" до ДП "Укравтогаз" про стягнення 55 007 грн. 00 коп.

Щодо клопотання відповідача про передачу справи за підсудністю, суд зазначає наступне.

У відповідності до частин 1, 2 статті 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно частини 1 та 5 статті 29 ГПК України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу. Позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

З урахуванням вищезазначеного вбачається, що законодавством визначені різні критерії, щодо вибору підсудності тому чи іншому суду, однак остаточний вибір до якого суду звернутися, належить для позивача.

Враховуючи зазначене, суд відмовляє у клопотанні відповідача, щодо передачі справи за підсудністю, через порушення позивачем правил територіальної юрисдикції господарських справ визначені розділом 3 ГПК України, оскільки місцем виконання договору від 28 грудня 2018 року № 4052-ВЦ, який укладений між позивачем і відповідачем і який є предметом цього спору, є село Панталія, Дубенського району, Рівненської області, де розміщена точка комерційного обліку електричної енергії відповідача з ЕІС-кодом 62z997.

Відтак, місцем знаходження точки комерційного обліку електричної енергії є місцезнаходження електроустановок відповідача, які використовують поставлену електроенергію, яким є вказаний вище населений пункт на території Рівненської області.

Отже, територіальна юрисдикція Господарського суду рівненської області поширюється на територію де відбувалось виконання договору від 28 грудня 2018 року № 4052-ВЦ.

Ухвалою суду від 21 квітня 2020 року розгляд справи відкладено на 19 травня 2020 року.

23 квітня 2020 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" повторно надійшла заява про застосування строків позовної давності.

28 квітня 2020 року уповноважений представник позивача подав відповідь на відзив від 27 квітня 2020 року № 892, в якому просить суд розглянути даний позов та задоволити його у повному обсязі.

18 травня 2020 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" надійшло заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

У судовому засіданні 19 травня 2020 року позивач підтримав позов з підстав зазначених у позовній заяві, у свою чергу уповноважений представник відповідача просив суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог ТОВ "Рівненська обласна енергопостачальна компанія", передати дану справу за підсудністю до Господарського суду міста Києва або до Господарського суду Львівської області, а також відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступне.

Мотивувальна частина:

28 грудня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" (надалі - постачальник), з однієї сторони, яке виступило постачальником, та Регіональним виробничим управлінням "Львівавтогаз" Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (надалі - споживач), з другої сторони, яке виступило споживачем, укладено договір № 4052-ВЦ про постачання електричної енергії споживачу (надалі - договір, а.с. 13 - 19).

Відповідно до пункту 2.1. договору постачальник зобов`язується продавати електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі, передбачені умовами договору.

Положеннями пункту 5.1. договору передбачено, що споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору.

До прав споживача, відповідно до підпункту 10 пункту 6.1. договору, належить право вільно обирати іншого електропостачальника та розірвати цей договір у встановленому цим договором та чинним законодавством порядку.

За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань, відповідно до пункту 9.1. договору, сторони несуть відповідальність, передбачену договором, його додатками та чинним законодавством.

Споживач, відповідно до пункту 10.1. договору, має право у будь-який момент часу змінити постачальника шляхом укладення нового договору про постачання електричної енергії з новим електропостачальником, принаймні за 21 день до такої зміни вказавши дату або строки, в які буде відбуватися така зміна (початок дії нового договору про постачання електричної енергії).

Зміна постачальника електричної енергії, згідно пункту 10.2. договору, здійснюється відповідно до порядку, встановленим ПРРЕЕ.

Правилами роздрібного ринку електричної енергії, що затвердженні постановою № 312 від 14.03.2018 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - правила).

У відповідності до пункту 13.1., договір укладений на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання і договірних величин споживання електричної енергії та укладається на строк до 31 грудня 2019 року, але підлягає обов`язковому перегляду протягом 10 днів від дати вказаної в п.2 Розділу XVII Закону України "Про ринок електричної енергії".

За умови дострокового розірвання договору за ініціативою споживача, споживач зобов`язаний сплатити постачальнику передбачені обраною споживачем комерційною пропозицією штрафні санкції чи іншу фінансову компенсацію за дострокове припинення договору (п.13.3 договору).

Пунктом 8 комерційної пропозиції №2.01/1-РОЕК (Додаток 2 до Договору про постачання електричної енергії споживачу, а.с. 21 - 23), встановлено, що у випадку не повідомлення (повідомлення з порушенням строків) Постачальника про дострокове припинення (розірвання) договору Споживачем, Споживач сплачує штраф у розмірі вартості електричної енергії, заявленої Споживачем, як прогнозований обсяг споживання в місяці, в якому було подано повідомлення про дострокове припинення дії договору.

Зазначений договір з додатками підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відтисками печаток останніх, на час розгляду справи доказів недійсності договору, зокрема відповідних судових рішень, суду не надано.

Судом встановлено, що Відповідачем листом від 06 березня 2019 року повідомлено Позивача, що Відповідач має намір змінити електропостачальника починаючи з 01 квітня 2019 року. Позивач отримав вказаний лист 11 березня 2019 року про що зазначили неодноразово представники позивача у судових засіданнях, що стверджується матеріалами справи, зокрема самим листом (а.с. 108).

Стверджуючи, що Відповідач, як споживач, повідомив Позивача, як постачальника, про дострокове припинення (розірвання) договору № 4052-ВЦ від 28 грудня 2018 року з порушенням строків, встановлених договором та законом, Позивач у судовому порядку вимагає стягнення з Відповідача штраф у розмірі 55 001 грн. 00 коп.

Однак вимоги Позивача не ґрунтуються ні на договорі, ні на законі, що підтверджується наступним.

Статтею 58 Закону України "Про ринок електричної енергії", передбачено, що споживач має право змінювати електропостачальника на умовах, визначених цим Законом та правилами роздрібного ринку.

Згідно з ч.1 ст.59 Закону України "Про ринок електричної енергії" зміна електропостачальника споживачем здійснюється на безоплатній основі у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку. Порядок зміни електропостачальника має, зокрема, визначати: 1) умови та процедури зміни електропостачальника; 2) положення щодо забезпечення належного та достовірного комерційного обліку споживача при зміні електропостачальника; 3) положення щодо обміну інформацією при зміні електропостачальника; 4) права та обов`язки електропостачальників, оператора системи передачі та/або оператора системи розподілу, споживача при зміні електропостачальника.

Пунктом 10.2. Договору № 4052-ВЦ від 28 грудня 2018 року сторони встановили, що зміна постачальника електричної енергії здійснюється згідно з порядком, встановленим ПРРЕЕ.

Відповідно до п.5.5.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №312, споживач електричної енергії має право змінювати електропостачальника на умовах, визначених Законом України "Про ринок електричної енергії" та цими Правилами.

Пунктом 6.1 (пп. 6.1.1 - 6.1.3) Правил роздрібного ринку електричної енергії передбачено, що споживач має право в установленому цими Правилами порядку на зміну електропостачальника шляхом укладення нового договору про постачання електричної енергії споживачу (постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг) з новим електропостачальником. Процес зміни споживачем електропостачальника забезпечується суб`єктами (учасниками) ринку електричної енергії та учасниками роздрібного ринку електричної енергії, які задіяні у процесі зміни електропостачальника та забезпечують зміну та інформаційний обмін під час такої зміни на безоплатній основі. Зміна електропостачальника за ініціативою споживача має бути завершена протягом періоду, що починається з дня повідомлення споживачем нового електропостачальника про наміри змінити попереднього електропостачальника, але у строк, що не перевищує 21 календарний день з дня вказаного повідомлення. Днем повідомлення споживачем про намір змінити електропостачальника вважається дата зафіксованого звернення споживача до нового електропостачальника щодо наміру укласти з ним договір про постачання електричної енергії споживачу.

Положеннями абзацу 3 пункту 6.1.3. Правил встановлено, що якщо споживач має чинний договір про постачання електричної енергії з фіксованим терміном (строком) дії, з метою уникнення штрафних санкцій за дострокове розірвання договору з боку попереднього електропостачальника споживач повинен повідомити нового електропостачальника про намір укласти з ним договір про постачання електричної енергії споживачу за 21 календарний день до дати закінчення терміну (строку) дії чинного договору.

З огляду на вищезазначені норми закону, суд констатує, що ні Законом України "Про ринок електричної енергії", ні Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №312 не встановлено чітких строків в межах яких споживач зобов`язаний попередити попереднього електропостачальника про намір укласти з новим електропостачальником договір про постачання електричної енергії. Вказаними нормативними актами встановлено лише період протягом якого має бути завершена зміна електропостачальника за ініціативою споживача та строк в межах якого споживач повинен повідомити нового електропостачальника, а не попереднього, як стверджує позивач, про намір укласти з ним договір про постачання електричної енергії споживачу.

В той же час, суд наголошує, відповідно до пункту 10.1. Договору, споживач має право у будь-який момент часу змінити постачальника шляхом укладення нового договору про постачання електричної енергії з новим електропостачальником, принаймні за 21 день до такої зміни вказавши дату або строки, в які буде відбуватися така зміна (початок дії нового договору про постачання електричної енергії).

Будь-яких інших строків, в межах яких споживач зобов`язаний попередити постачальника про зміну постачальника чи про дострокове розірвання договору на постачання електричної енергії умовами Договору № 4052-ВЦ від 28 грудня 2018 року не передбачено.

Судом встановлено, що Відповідачем, як споживачем електричної енергії, листом від 06 березня 2019 повідомлено Позивача, як постачальника, що Відповідач має намір змінити електропостачальника починаючи з 01 квітня 2019 року. Позивач отримав вказаний лист 11 березня 2019 року, про що неодноразово підтвердили уповноважені представники позивача у судових засіданнях.

Тобто Відповідач, як споживач електричної енергії, повідомив Позивача, як постачальника, про намір змінити електропостачальника за 21 день до такої зміни.

Суд наголошує, будь яких інших строків, щодо повідомлення ТОВ "РОЕК" про зміну електропостачальника ні договором ні чинним Законодавством не визначено.

Щодо посилань ТОВ "РОЕК" на порушення відповідачем умов договору в частині повідомлення постачальника у місячний строк про зміну будь-якої інформації за договором, в тому числі щодо дострокового розірвання договору (зміна строку дії договору), суд зазначає наступне.

Згідно частини 2 пункту 13.7 договору визначено, що споживач зобов`язується у місячний строк повідомити постачальника про зміну будь-якої інформації та даних, зазначених в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору.

Суд констатує, що зазначений у пункті 13.7 місячний строк, стосується змін, які вносяться до заяви-приєднання.

Заява-приєднання міститься в матеріалах справи на аркуші справи 20 (належним чином завірена копія), в якій зазначені посилання на реквізити споживача, початок постачання з 01 січня 2019 року, також зазначено, що з моменту акцептування цієї заяви - приєднання в установленому ПРРЕЕ порядку споживач та постачальник набувають всіх прав та обов`язків за договором і несуть відповідальність за їх невиконання (неналежне виконання) згідно з умов договору та чинним законодавством України.

З матеріалів справи, судом встановлено, жодних посилань у заяві-приєднанні, щодо терміну дії договору, щодо відповідальності за дострокове розірвання договору, щодо відповідальності за зміну постачальника електричної енергії в останній не міститься.

Фактично, у заяві-приєднанні містяться реквізити ДП "Укравтогаз", які, як свідчать матеріали справи, не змінювалися.

Щодо зазначених позивачем тверджень, про те, що місячний термін повідомлення, стосується будь-яких умов договору, оскільки з моменту акцептування заяви-приєднання споживач та постачальник набувають всіх прав та обов`язків за договором і несуть відповідальність за їх невиконання, в тому числі за дострокове розірвання договору, через зміну на нового електропостачальника, суд до таких ставиться критично, оскільки, такі є надуманими.

Суд наголошує, в даному випадку, умовами договору передбачено обов`язок споживача повідомити постачальника у місячний строк про зміну будь-яких даних або інформації які містяться у заяві-приєднанні, а не в договорі.

Для застосування такої міри відповідальності, як штраф, має бути встановлена протиправна поведінка суб`єкта (відповідача), яка характеризується порушенням умов договору, або ж чинного законодавства України.

Разом з тим, як зазначалося вище, умовами договору, передбачена відповідальність за дострокове розірвання договору (п. 13.3. договору), а комерційною пропозицією доповнено, що відповідальність застосовується у випадку неповідомлення (повідомлення з порушенням строків) постачальника про дострокове розірвання договору.

При цьому, ні договором, ні комерційною пропозицією, ні жодним нормативним актом не визначено іншого строку, як 21 день, до дострокового розірвання договору.

Суд роз`яснює, договір № 4052-ВЦ від 28 грудня 2018 року містить розділ - "Порядок зміни електропостачальника" (пункти 10.1. - 10.2.), який повністю корелюється із положеннями Закону України "Про ринок електричної енергії" та ПРРЕЕ, які зазначалися вище.

Зазначеними пунктами, визначений особливий порядок, дострокового розірвання договору, оскільки зміна електропостачальника є фактично достроковим розірванням договору, з такими твердженнями погодилися уповноважені представники позивача у судовому засіданні.

Суд вбачає, що умови договору викладені в розділі "Порядок зміни електропостачальника", та положення ПРРЕЕ фактично ототожнюють поняття "зміни електропостачальника до закінчення строку дії чинного договору" та поняття "дострокового розірвання чинного договору", адже наслідком зміни електропостачальника є припинення дії договору. Таким чином, зміна споживачем електропостачальника до закінчення строку дії чинного строкового договору за своєю суттю є достроковим розірванням чинного строкового договору з ініціативи споживача. Про це додатково свідчить також підпункт 10 пункту 6.1 Договору, який надає право споживачу вільно обирати електропостачальника та розірвати цей Договір у встановленому порядку.

Як встановлено судом, відповідач розірвав Договір в односторонньому порядку, реалізувавши своє право на вільний вибір (зміну) електропостачальника, шляхом надіслання відповідного повідомлення позивачу.

Щодо ототожнення, відповідачем строку в 21 день визначеного в пункті 10.1. договору, щодо повідомлення нового електропостачальника, з повідомленням за 21 день про дострокове припинення договору діючого постачальника, суд вбачає такі дії правомірними.

Зокрема, аналізуючи норми закону та пункти ПРРЕЕ, щодо зміни електропостачальника, суд вбачає, законодавством передбачено, що зміна електропостачальника відбувається у строк який не може перевищувати 21 день, інших строків, законом або умовами договору не визначено.

Також, враховуючи пункт договору 13.4, щодо права споживача розірвати договір достроково при настанні певних умов та за умови повідомлення споживача про таке розірвання за 20 днів до очікуваної дати розірвання, суд вважає, що визначений термін у 20 днів є достатній та необхідний, як зазначав сам позивач, для гарантування ненастання негативних наслідків (з технічних питань).

Отже, строк у 21 день, є не тільки визначений договором та законом, а і достатнім, для вирішення технічних питань, щодо переключення споживача від одного постачальника до іншого.

Крім того, позивач вказував, на те, що у пункті 10.1 договору визначений строк у 21 день, стосується саме нового постачальника, а не діючого.

Суд з такими твердженнями позивача не погоджується, оскільки, сторонами договору є ТОВ "РОЕК" та ДП "Укравтогаз РВУ "Львівавтогаз" і усі його умови стосуються саме визначених юридичних осіб та не можуть стосуватися прав та обов`язків третіх осіб (нового постачальника), оскільки такі не є стороною договору.

Відтак, враховуючи те, що договором не передбачено будь яких інших строків, щодо повідомлення про дострокове розірвання договору, через процедуру переходу до нового електропостачальника, суд вбачає, що споживачем не було вчинено жодних порушень умов договору або чинного законодавства України.

Зазначені висновки суду, підтверджуються чинним законодавством України.

Учасники господарських відносин, відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України, несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором.

Положеннями ч. 2 та ч. 4 ст. 217 ГК України передбачено, що у сфері господарювання за ініціативою учасників господарських відносин застосовуються господарські санкції у виді: відшкодування збитків, штрафні санкції та оперативно-господарські санкції.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є, відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України, вчинення ним правопорушення у сфері господарювання.

У даному випадку постачальник просить суд стягнути із споживача не завдані йому збитки, а штрафні санкції, передбачені договором та додатками до нього.

Штрафними санкціями, відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Положеннями ч. 4 ст. 231 ГК України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій не визначено законом, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у визначеній грошовій сумі, тощо.

Вимогу щодо сплати штрафних санкцій за господарське правопорушення, відповідно до ч. 3 ст. 232 ГК України, може заявити учасник господарських відносин, права чи законні інтереси якого порушено.

Судом встановлено, що відповідачем не порушено правил здійснення господарської діяльності, не вчинено ним правопорушення у сфері господарювання, а саме невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання по Договору № 4052-ВЦ від 28 грудня 2018 року в частині своєчасного повідомлення попереднього постачальника електроенергії, яким в даному випадку являється Позивач, про зміну постачальника та дострокове розірвання договору.

Враховуючи усе вищезазначене, суд в задоволенні позову щодо стягнення з Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" штрафу в розмірі 55 007 грн. 00 коп. відмовляє, як безпідставному та не підтвердженому.

Щодо застосування строків позовної давності заявлених відповідачем у відзиві на позовну заяву, господарський суд зазначає наступне.

Мотивуючи заяву про застосування строків позовної давності відповідач зазначає, що на момент подання позивачем 30 березня 2020 року до суду позову, минув строк в один рік, який визначений для звернення до суду, щодо стягнення штрафу.

Статтею 256 Цивільного кодексу України визначено поняття позовної давності, як строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність, відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частин 1, 2 статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до положень частини 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 5 статті 261 встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Судом встановлено, а також свідчать матеріали справи, що 11 березня 2019 року позивач отримав, повідомлення про зміну відповідачем електропостачальника з 01 квітня 2019 року, тобто позивач фактично був повідомлений, що його право буде порушено з 01 квітня 2019 року.

Отже, з 11 березня 2019 року по 01 квітня 2019 року споживач, відповідно до правил роздрібного ринку електричної енергії, мав право залишитись з діючим електропостачальником.

Отже, судом встановлено, що строк позовної давності для звернення позивача до суду з даним позовом почав свій перебіг з 01 квітня 2019 року, коли відбулося фактичне порушення його права, а тому, станом на день подання цього позову до суду, а саме 30 березня 2020 року строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом не минув.

Враховуючи вищенаведене, суд відмовляє відповідачу у задоволенні заяви щодо застосування строків позовної давності, яку викладено у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до положень частин 1 та 3 ст. 74, 76 - 79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З`ясувавши викладені обставини, дослідивши у судовому засіданні подані докази, оцінивши аргументи учасників справи, суд дійшов висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до господарського суду не були порушені відповідачем, тому заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що в задоволенні позову судом відмовлено, суд залишає судовий збір за позивачем.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" до відповідача Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про стягнення штрафу в розмірі 55 007 грн. 00 коп. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення або безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 25 травня 2020 року.

Суддя В.Г. Торчинюк

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (33013, м. Рівне, вул. Князя Володимира, 71-Б);

3 - відповідач рекомендованим (03134, м. Київ, вул. Григоровича-Барського, 2).