ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

20 травня 2020 року Справа № 902/786/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Маціщук А.В. , суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Мазур О.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

на рішення Господарського суду Вінницької області від 23.01.2020р.

(ухвалене о 11:38 год., у м. Вінниці, повний текст складено 03.02.2020р.)

у справі № 902/786/19 (суддя Тварковський А.А.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

до відповідача Приватного підприємства "Фірма "ОЛКО"

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1

про стягнення 142457,05 грн. виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу

Відповідно до ч.13 ст.8, ч. 10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" подано позов до Приватного підприємства "Фірма "ОЛКО" про стягнення 142457 грн. 05 коп. виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що між ним та відповідачем був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі полісу серії АК/5129427, відповідно до умов якого здійснено виплату страхового відшкодування на загальну суму 142457 грн. 05 коп.

Позивач вказує, що згідно вироку Вінницького районного суду Вінницької області по справі №128/1345/18 встановлено порушення водієм застрахованого транспортного засобу Правил дорожнього руху України під час дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої настав страховий випадок.

З посиланням на ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якою передбачено подання регресного позову, в разі якщо водій забезпеченого транспортного засобу після ДТП за його участю самовільно залишив місце пригоди, просить задоволити позов.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 23.01.2020р. у справі №902/786/19 в задоволені позову відмовлено.

При ухвалені вказаного рішення суд першої інстанції виходив з того, що вироком Вінницького районного суду від 23.01.2019 р. у справі №128/1345/18 затверджено угоду про примирення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 21.01.2019 р., ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України.

Вказаний вироком встановлено, що 13.05.2017 р. о 22 год. 40 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "ЗІЛ 130", державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись у с. Якушинці, Вінницького району Вінницької області, в напрямку від смт. Літин до м. Вінниці в районі АЗС "УкрНафта" допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який перетинав проїзну частину дороги. В результати пригоди ОСОБА_3 від отриманих травм загинув на місці.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , була застрахована на підставі договору у формі полісу №АК/5129427 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" та Приватним підприємством "Фірма "ОЛКО".

За фактом настання страхового випадку Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" здійснено виплату на загальну суму 142457 грн. 05 коп.

Суд констатував, що відповідно до підпункту "в" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Місцевий господарський суд звернув увагу, що для стягнення з відповідача відшкодування в порядку регресу, у випадку самовільного залишення місця ДТП водієм, який спричинив таку пригоду, необхідною умовою є підтвердження належними та допустимими доказами існування такого факту.

В той же час, проаналізувавши матеріали справи суд вказав, що ними спростовується самовільне залишення ОСОБА_1 місця дорожньо-транспортної пригоди після вчинення наїзду на пішохода ОСОБА_3 , хоча ОСОБА_1 і не зізнався у скоєному кримінальному правопорушенні на момент вчинення ДТП.

Також, суд зазначив, що у матеріалах справи не міститься жодних доказів, які б підтвердили, що ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності відповідно до приписів ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою передбачено відповідальність за залишення місця дорожньо-транспортної пригоди. Також учасники справи про такі обставини суд не повідомили.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що позивачем не доведено та не надано доказів того, що в силу Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" він набув право регресної вимоги до відповідача.

Розглядаючи спірні правовідносини, суд застосував відповідні положення ст. ст. 1172, 1187, 1191 ЦК України, ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" звернулося з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Вінницької області від 23.01.2020р. у справі № 902/786/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своїх доводів, скаржник вказує наступне.

Право регресу виникло після виплати страхового відшкодування за шкоду завдану життю та здоров`ю ОСОБА_3 водієм ТЗ "ЗіЛ 130" державний номерний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_1 (під час виконання трудових обов`язків).

Суд вказав у своєму рішенні, що для стягнення з відповідача відшкодування в порядку регресу, необхідною умовою є підтвердження належними та допустимими доказами існування такого факту.

Суд першої інстанції в своєму рішенні підтвердив факт, того, що ОСОБА_4 не зізнався в скоєному правопорушенні на момент вчинення ДТП, проте в цьому ж абзаці суд робить висновок, що останній самовільно не залишав місце пригоди.

Звертає увагу на те, що в пп. в п. 38.1.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено право страховика на подання регресного позову, якщо водій після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. В даному випадку ОСОБА_4 взагалі приховав сам факт його участі в ДТП.

Сам факт участі ОСОБА_4 було встановлено лише через десять днів після наїзду останнього на пішохода, після розшуковик дій правоохоронними органами.

Різниці між ситуацією коли ОСОБА_4 після наїзду на пішохода поїхав відразу з місця пригоди не зупиняючи і ситуацією, коли ОСОБА_4 зупинився , але не зізнався , що він є учасником пригоди - немає. Адже розшук водія проводиться в обох випадках.

Суд першої інстанції не врахував, що під час огляду місця події і відбирання пояснень, ОСОБА_4 не був учасником ДТП і відповідно обов`язковий огляд на стан наркотичного чи алкогольного сп`яніння, не перевірка транспортного засобу на технічну справність гальмівної системи чи інших механізмів не проводиться відносно особи, яка не є учасником ДТП.

В матеріалах справи відсутні відомості, що ОСОБА_4 притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП, проте страховик не є тим органом, який може скласти адміністративний протокол, чи приймати участь у адміністративному процесі, адже він не є учасником ДТП. Позивачу не відомо по якій причині співробітники поліції не склали адміністративний протокол за ст. 122-4 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" вважає, що вищевказане судове рішення є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Приватне підприємство "Фірма "ОЛКО" та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 не скористалися правом подати відзив на апеляційну скаргу позивача, що відповідно до ч. 3 ст.263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що вироком Вінницького районного суду від 23.01.2019 р. у справі №128/1345/18 затверджено угоду про примирення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 21.01.2019 р., ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України (т. 1, а. с. 41-45).

Вказаний вироком встановлено, що 13.05.2017 р. о 22 год. 40 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "ЗІЛ 130", державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись у с. Якушинці, Вінницького району Вінницької області, в напрямку від смт. Літин до м. Вінниці в районі АЗС "УкрНафта" допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який перетинав проїзну частину дороги. В результати пригоди ОСОБА_3 від отриманих травм загинув на місці.

За приписами ч. 6 ст. 75 ГПК України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Із матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб "ЗІЛ 130", державний номерний знак НОМЕР_1 був забезпечений відповідно до договору обов`язкового страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/5129427 від 22.12.2016 р., укладеного у формі полісу (т. 1, а. с. 38).

Поруч з тим, суд апеляційної інстанції констатує, що із заяв по суті в справі №902/786/19 вбачається, що сторони не заперечують перебування ОСОБА_1 з Приватним підприємством "Фірма "ОЛКО" на момент вчинення ДТП у трудових відносинах, а тому в силу приписів ч.1 ст. 75 ГПК України така обставина не підлягає доказуванню.

В подальшому, позивачем, за фактом настання страхового випадку, 21.05.2019 р., 31.05.2019 р., 04.06.2019 р. на підставі страхових актів ОЦ/001/000/19/0050, №ОЦ/001/000/19/0051, №ОЦ/001/000/19/0052 (т. 1, а. с. 18, 21, 23) було здійснено виплату на загальну суму 142457 грн. 05 коп., з яких:

- 80000 грн. - страхове відшкодування ОСОБА_5 (матері загиблого ОСОБА_3 ) відповідно до платіжного доручення №4850 від 31.05.2019 р. (т. 1, а. с. 20);

- 12800 грн. - страхове відшкодування ОСОБА_2 (сину загиблого ОСОБА_3 ) відповідно до платіжного доручення №4640 від 21.05.2019 р. (т. 1, а. с. 22);

- 49657 грн. 05 коп. - страхове відшкодування ОСОБА_6 (дружині загиблого ОСОБА_3 ) відповідно до платіжного доручення №4905 від 04.06.2019 р. (т. 1, а. с. 24).

Враховуючи, здійснення страхової виплати, Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" звернулося до Приватного підприємства "Фірма "ОЛКО" із позовом про стягнення в порядку регресу суми страхової виплати на підставі пп. в п. 38.1.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За приписами ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана зокрема з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання.

Частина 2 ст. 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п. 4. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).

Позивач звертаючись із даним позовом, посилався на норму пп. в п. 38.1.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відповідно до якої страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Тобто, необхідною умовою для виникнення права на регресний позов є, зокрема обставина самовільного залишення водієм місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, для стягнення з відповідача відшкодування в порядку регресу, на підставі яку вказано позивачем - самовільне залишення місця ДТП водієм, який спричинив таку пригоду, необхідною умовою є підтвердження належними та допустимими доказами існування такої обставини.

Вище вказано, що вироком Вінницького районного суду від 23.01.2019 у справі №128/1345/18 встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.10 (а, г, д, є) Правил дорожнього руху України, де зазначено:

п. 2.10 - уразі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це можливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників поліції;

є) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди.

В описовій частині зазначеного вироку, вказано, що: "Після вчинення наїзду, ОСОБА_1 , на керованому ним автомобілі зупинився на правому узбіччі дороги та відразу місце вчинення дорожньо-транспортної пригоди не залишив, натомість, достовірно розуміючи, що пішохід ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, перебуває у небезпечному для життя стані, позбавлений реальної можливості до самозбереження, усвідомлюючи, що в результаті його дій можуть настати тяжкі наслідки, не переконався, чи потребує останній допомоги, не звернувся за допомогою до інших осіб, які на той час уже перебували на місці пригоди, не вчинив жодних дій, спрямованих на повідомлення про вказану пригоду до поліції та на швидку медичну допомогу, хоча повинен і мав об`єктивну можливість це зробити, не виконавши свого громадського обов`язку, що покладав на нього закон і загальновизнані норми моралі, з метою уникнення відповідальності, по приїзду працівників поліції, не повідомив останнім, що саме він вчинив вказану дорожньо-транспортну пригоду, тим самим легковажно розраховував, що його причетність до вказаного діяння не буде встановлена".

В матеріалах господарської справи № 902/786/19 наявна копія матеріалів кримінального провадження за №0000161 за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч1 ст.135 КК України, копії яких долучено до матеріалів справи (т. 1, а. с. 158-197).

Від так, як вбачається із пояснень ОСОБА_1 від 13.05.2017 р., наданого за фактом ДТП Управлінню поліції в м. Вінниці, останній помітивши тіло людини, що лежало на асфальті, зупинився та допоміг огородити місце ДТП (т. 1 , а. с. 162 ).

Також, ОСОБА_7 (директора відповідача) в своїх поясненнях, вказав, що перебуваючи в якості пасажира рухався у напрямку м. Вінниці в с. Якушинці на проїзджій частині помітив тіло людини, зупинився та викликав патрульну поліцію (т. 1, а. с. 163).

Відповідно до протоколу прослуховування звукозапису від 17.05.2017 р., складеного старшим слідчим СУ ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції Балинським В.В., повідомлення про подію дорожньо-транспортної пригоди здійснила особа, яка назвалася ОСОБА_7 , при цьому надавши інформацію оператору лінії 102 щодо автомобілів, наявних поблизу місця пригоди (т. 1, а. с. 164-167).

Згідно із протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 16.05.2017 р., останній пояснив, що 13.05.2017 р. біля 22.50 год. рухався на власному автомобілі "Тойота-Прадо" сірого кольору державний номерний знак НОМЕР_5 та коли проїздив ділянкою дороги в с. Якушинці біля АЗС "Укрнафта" несподівано на проїзній частині у світлі фар автомобіля побачив якийсь предмет, коли під`їхав ближче, то побачив, що це була людина, тоді об`їхавши лівою смугою руху даного чоловіка, зупинився на правому узбіччі. З поміж іншого, ОСОБА_8 зазначив, що в момент його зупинки, на вказаному узбіччі вже стояв вантажний автомобіль "ЗІЛ" (автоцистерна), а водій автомобіля "ЗІЛ" розставляв попереджуючі конуси на дорозі (т. 1, а. с. 167-169).

Згідно з протоколом допиту свідка від 17.05.2017 р. ОСОБА_1 пояснив, що 13.05.2017 р., керуючи автомобілем "ЗИЛ 130", номерний знак НОМЕР_1 , близько 22 год 40 хв. чи 22 год. 45 хв. побачив на проїзній частині лежачого чоловіка, зупинився відразу за заїздом на узбіччі, екстреного гальмування не застосовував. Вийшовши з автомобіля, побачив як попереду зупинився автомобіль "Тойота Прадо", з якого вийшов чоловік та запитав у ОСОБА_1 , чи то не він збив чоловіка. При цьому ОСОБА_1 відповів, що побачив чоловіка на дорозі та вирішив подивитися, що трапилося. Останній підтвердив, що на лінію 102 зателефонував директор Приватного підприємства "Фірма "ОЛКО" ОСОБА_7 , який під`їхав до місця пригоди слідом у автомобілі " ОСОБА_9 Т4". При цьому, дочекавшись працівників поліції, які приїхавши відібрали у присутніх пояснення із приводу пригоди, а потім оглянули їх автомобілі, вони поїхали із місця пригоди (т. 170-173).

ОСОБА_10 у протоколі допиту свідка від 17.05.2017 р. дав покази, що зупинившись на правому узбіччі, він побачив, що там уже стоять автомобілі. Першим по ходу руху стояв автомобіль "ЗІЛ 130" газовоз, який належить його фірмі. Вказав, що дочекавшись працівників поліції, якими по приїзду у присутніх було відібрано пояснення із приводу пригоди, оглянуто їх автомобілі, лише тоді покинуто місце ДТП (т. 1, а. с. 174-177).

Відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_1 від 23.05.2017 р., останній визнав, що саме ним здійснено наїзд на пішохода та вказав, що він після наїзду, гальмуючи відразу зупинився (т. 1, а. с. 178-181).

Проаналізувавши інші протоколи допитів свідків, зокрема: ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , апеляційний господарський суд констатує, що вони не підтверджують факт самовільного залишення ОСОБА_1 місця вчинення ДТП.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що ні матеріалами кримінального провадження за №0000161 за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, ні матеріалами господарської справи № 902/786/19 не підтверджено факту самовільного залишення ОСОБА_1 місця вчинення ДТП, а лише підтверджується прихованням ОСОБА_1 наїзду на пішохода з подальшим визнанням своєї вини.

Як вірно зазначено судом першої інстанції в матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили, що ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності відповідно до приписів ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою передбачено відповідальність за залишення місця дорожньо-транспортної пригоди.

За таких обставин, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що позивачем не доведено того, що в силу Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" він набув право регресної вимоги до відповідача.

Доводи скаржника, що немає різниці між випадком коли водій наїхав на пішохода та втік з місця ДТП та випадок коли водій наїхав на пішохода та не зізнався в такому наїзді, є помилковими, оскільки скаржник підміняє поняття "залишення місця дорожньо-транспортної пригоди" та "приховання вини", посилаючись лише на те, що як при залишенні місця ДТП, так і при приховуванню вини, здійснюється розшук водія.

Також, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника відносно того, що в даному випадку факт розшуку водія підтверджує право регресної вимоги до відповідача, оскільки як вказано вище, таке право виникає лише за наявності факту самовільного залишення місця ДТП.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення Господарського суду Вінницької області від 23.01.2020р. у справі № 902/786/19 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" - без задоволення.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 23.01.2020р. у справі № 902/786/19 - без змін.

2. Справу № 902/786/19 надіслати Господарському суду Вінницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "20" травня 2020 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.