Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2020 р. м. Рівне Справа № 918/280/20

Господарський суд Рівненської області у складі судді Андрійчук О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРИ-А-ПЛЮС"

до відповідача Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "РАЕС",

про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за неналежне виконання грошового зобов`язання,

без виклику представників сторін,

УСТАНОВИВ:

У березні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРИ-А-ПЛЮС" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "РАЕС", про стягнення 15 948,49 грн, з яких: 10 580,92 грн пені, 885,13 грн 3% річних та 4 482,44 грн інфляційних втрат за неналежне виконання грошового зобов`язання за договором поставки № 118 від 28.01.2019.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Згідно з позовною заявою, остання обґрунтована тим, що 28.01.2019 між позивачем (постачальник) та відповідачем (замовник) укладено договір поставки, за яким постачальник зобов`язався поставити для потреб замовника продукцію, а замовник здійснити оплату продукції за кількістю та цінами, що передбачені специфікацією, яка є невід`ємною частиною договору. На виконання умов вказаного договору позивач поставив відповідачу продукцію, про що свідчать видаткові накладні, однак відповідач розрахунки за отриманий товар провів несвоєчасно, у зв`язку з чим позивач здійснив нарахування 10 580,92 грн пені, 885,13 грн 3% річних та 4 482,44 грн інфляційних, які просить стягнути у судовому порядку.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ст. 525, 526, 611, 612, 625 ЦК України, ст. 193, 216, 232 ГК України.

15.04.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вважає нарахування пені безпідставним, оскільки умовами договору ні розміру пені, ні порядку її нарахування не визначено, так само не передбачено право позивача на нарахування пені нормами ГК України та ЦК України. Окрім того, відповідач не погоджується із періодами, обраними позивачем, для нарахування 3% річних та інфляційних, а тому у задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Процесуальні рішення, заяви і клопотання сторін, результат їх розгляду.

Ухвалою суду від 30.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) представників сторін.

27.04.2020 від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій останній просить суд стягнути з відповідача 844,82 грн 3% річних та інфляційних в розмірі 3 420,81 грн.

Суд, розглянувши вказану заяву, вважає, що остання підлягає частковому прийняттю до розгляду, з огляду на те, що під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зменшення кількісних показників за вимогою, яку було заявлено в позовній заяві, заразом коли кількісний показник за однією з позовних вимог по суті зникає (стає рівним 0), то у такому випадку мова може йти про залишення позову без розгляду або про відмову в частині позовних вимог.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги вимоги ГПК України, суд розцінює заяву позивача в частині зменшення пені у повному розмірі, заявленому до стягнення, як заяву про залишення позову в цій частині без розгляду, оскільки підстав для продовження розгляду позовних вимог про стягнення пені, з огляду на заяву позивача, немає, так само як і відсутні підстави для закриття провадження щодо частини позовних вимог з огляду на відмову від пені, оскільки вказана заява не оформлена у порядку, передбаченому ст. 46, 191 ГПК України (з відповідними правовими наслідками).

Інших заяв і клопотань від сторін не надходило.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, оцінивши подані докази, суд установив таке.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

28.01.2019 між позивачем (постачальник) та відповідачем (замовник) укладено договір поставки № 118, за п. 1.1. якого у порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язався поставити для потреб замовника продукцію, а замовник здійснити оплату поставленої продукції за кількістю та цінами, що передбачені специфікацією, що є додатком № 1 до договору.

У розділі 11 договору зазначено, що цей договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками. Строк дії договору - по 31.12.2019, а в частині виконання гарантійних зобов`язань постачальника - до сплину гарантійних строків. Укладений сторонами договір оприлюднюється на веб - порталі уповноваженого органу згідно із Законом України "Про публічні закупівлі". Дата (момент) укладення договору зазначається у звіті про результати проведення процедури закупівлі, який автоматично формується електронною системою закупівель та оприлюднюється протягом одного дня після оприлюднення замовником договору про закупівлю на веб - порталі уповноваженого органу. Цей договір може бути змінений, розірваний або визнаний недійсним на підставі, передбаченій законом або за згодою сторін. Договір є укладений і в тому випадку, якщо відповідь про прийняття пропозиції укласти договір було відправлено та (або) одержано із запізненням.

За п. 1.2., 1.4. договору предметом поставки є 44160000-9 магістралі, трубопроводи, труби, обсадні труби, тюбінги та супутні вироби. Рік виготовлення продукції 2017 - 2019 роки.

Строки поставки продукції зазначено у специфікації, що є додатком до цього договору. Продукція поставляється на умовах DDP згідно з "Інкотермс". Місце поставки та вантажоотримувач - 34400, м. Вараш, склад Рівненського відділення ВП "Складське господарство "ДП "НАЕК "Енергоатом" (п. 3.1. договору).

Поставка зі сплатою мита (назва місця призначення) (англ. Delivered Duty Paid (named place of destination), скорочено DDP) одна з умов (термінів) Інкотермс. Ця умова означає, що продавець здійснює поставку покупцю товару, який пройшов митне очищення для імпорту, без розвантаження з будь-якого прибулого транспортного засобу в названому місці призначення.

Згідно з п. 4.1. договору кількість та асортимент продукції визначається специфікацією до цього договору. При поставці продукції допускається відхилення фактичних показників щодо кількості, об`єму від передбаченої специфікацією в меншу сторону, пов`язане з особливостями виготовлення продукції безпосередньо виробником, при цьому максимальний розмір допустимого відхилення не може перевищувати 10%.

У розділі 8 договору сторони обумовили порядок передачі і приймання продукції. Так, приймання продукції здійснюється у відповідності з інструкціями № П-6 від 15.06.1965 "Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю" та № П-7 від 25.04.1966 "Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю" при наявності товаросупроводжуючих документів: видаткової накладної або накладної, документів, які підтверджують якість продукції. Постачальник зобов`язаний скласти електронну податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) протягом терміну, встановленого п. 201.10 ПК України, та протягом 2-х календарних днів з дати реєстрації податкової накладної надати замовнику електронну квитанцію про реєстрацію шляхом направлення її на електронну адресу замовника . При виявленні невідповідності щодо кількості, якості та/або комплектності під час приймання продукції, замовник викликає представника постачальника для складання акту. У випадку неприбуття іногороднього представника постачальника протягом 7 днів після дати його виклику, акт прийомки продукції по кількості та якості за встановленою формою складається з представником громадськості або із представником іншої організації. Перехід права власності на продукцію за договором відбувається в момент поставки продукції. Датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної "вантажоотримувачем" продукції.

У специфікації № 53-122-01-19-07560 від 07.02.2019 до договору сторони погодили найменування, ДСТУ, ГОСТ, ТУ, креслення, технічні характеристики, строки поставки, одиницю виміру, кількість, ціну та суму продукції, що поставлялася відповідачу.

Як установлено судом із матеріалів справи, 14.02.2019 та 22.02.2019 позивач поставив відповідачу продукцію - труби на загальну суму 393 423,36 грн, про що свідчать видаткові накладні № 7 від 14.02.2019 на суму 382 623,36 грн (відповідач отримав 15.02.2019, про що свідчить штемпель на накладній) та № 14 від 22.02.2019 на суму 10 800,00 грн (відповідач отримав 04.03.2019, про що свідчить відповідна відмітка на накладній).

Відповідно до п. 2.1.- 2.4. договору ціна продукції, що поставляється за цим договором, становить 1 101 622,60 грн, крім того, ПДВ - 220 324,52 грн. Загальна сума договору становить 1 321 947,12 грн. Ціна на продукцію, що поставляється за цим договором, є остаточною та змінам не підлягає. До ціни продукції включена вартість упакування, маркування, страхування, доставки та інші понесені постачальником витрати на умовах поставки DDP Інкотермс - 2010.

Оплата за поставлену продукцію здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника згідно з видатковою накладною або накладною протягом 45 календарних днів з дати поставки, за умови реєстрації постачальником податкової накладної у ЄРПН (п. 6.1. договору).

Відповідач, отримавши продукцію, розрахунки за неї проводив частково та несвоєчасно, що підтверджується платіжними дорученнями № 4326 від 24.04.2019 на суму 10 800,00 грн, № 4327 від 24.04.2019 на суму 36 374,40 грн, № 4336 від 24.04.2019 на суму 45 714,24 грн, № 4337 від 24.04.2019 на суму 52 457,76 грн, № 4338 від 24.04.2019 на суму 5 491,20 грн, № 4339 від 24.04.2019 на суму 1 996,80 грн, № 4359 від 25.04.2019 на суму 475,20 грн, № 4360 від 25.04.2019 на суму 47 424,00 грн, № 4361 від 25.04.2019 на суму 56 709,12 грн, № 4362 від 25.04.2019на суму 57 664,80 грн, № 4777 від 15.05.2019 на суму 78 315,84 грн.

За неналежне виконання відповідачем зобов`язань, пов`язаних із оплатою поставленої продукції, позивач здійснив нарахування 844,82 грн 3% річних та 3 420,81 грн інфляційних втрат (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

З урахуванням викладеного судом установлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із несвоєчасною оплатою товару за договором поставки, та відповідальністю за порушення строків оплати за поставлений товар, регулювання яких здійснюється ГК України та ЦК України.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Судом із фактичних обставин справи встановлено, що зобов`язання сторін ґрунтуються на договорі поставки.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наведеної норми матеріального права, яка регулює відповідальність за неналежне виконання грошового зобов`язання, вбачається право кредитора здійснити нарахування 3% річних та інфляційних.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Нарахування інфляційних втрат за наступний період здійснюється з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція щодо порядку нарахування інфляційних викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 916/190/18 від 04.06.2019 та у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у справі № 905/600/18 від 05.07.2019.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних за договором поставки, установив, що розмір перших становить 844,82 грн (при заявленому - 844,82 грн), а других - 675,16 грн (при заявленому - 3 420,81 грн) (розрахунок додається), отже 3% річних підлягають задоволенню у заявленому розмірі, а інфляційні - частковому задоволенню.

Стосовно нарахування позивачем пені, то слід зазначити таке.

Відповідно до вимог чинного законодавства та усталеної судової практики, пеня - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання. Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Судом із договору поставки, зокрема розділу 9, який регулює відповідальність сторін, не встановлено права позивача на нарахування пені за несвоєчасні розрахунки за поставлений товар, її розмір та порядок нарахування. Так само жодний законодавчий акт (ГК, ЦК України, які регулюють зобов`язання з поставки) не передбачає обов`язку покупця сплати пеню за прострочення строків оплати за поставлений товар, її розмір та умови сплати.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 10 580,92 грн.

Заразом, як зазначалося, суд розцінив заяву позивача про зменшення позовних вимог про стягнення пені, як заяву про залишення позову в цій частині без розгляду.

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст.ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про порушення майнових прав позивача, а відтак про наявність підстав для часткового задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача 844,82 грн 3% річних та 675,16 грн інфляційних.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

У позовній заяві позивачем зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 2 102,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи, що позов задоволено частково, відтак судовий збір в розмірі 748,94 грн покладається на відповідача, а решта - на позивача.

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРИ-А-ПЛЮС" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "РАЕС", про стягнення 4 265,63 грн задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "РАЕС" (промзона, м.Вараш, Рівненська область, 34400, ідентифікаційний код 05425046), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРИ-А-ПЛЮС" (49080, м. Дніпро, ШосеДонецьке, буд. 4, офіс 10, ідентифікаційний код 41690201) 844,82 грн 3% річних та 675,16 грн інфляційних.

У задоволенні позовних вимог про стягнення 2 745,65 грн інфляційних відмовити.

Позовну вимогу про стягнення 10 580,92 грн пені залишити без розгляду.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "РАЕС" (промзона, м.Вараш, Рівненська область, 34400, ідентифікаційний код 05425046), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРИ-А-ПЛЮС" (49080, м. Дніпро, ШосеДонецьке, буд. 4, офіс 10, ідентифікаційний код 41690201) 748,94 грн судового збору.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРИ-А-ПЛЮС" (49080, м. Дніпро, ШосеДонецьке, буд. 4, офіс 10, ідентифікаційний код 41690201).

Відповідач: Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "РАЕС" (промзона, м.Вараш, Рівненська область, 34400, ідентифікаційний код 05425046).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне судове рішення складене та підписане 20.05.2020 року.

Суддя О. Андрійчук