ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2020 р. Справа№ 903/631/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Пашкіної С.А.

Буравльова С.І.

секретар судового засідання - Добрицька В.С.

учасники справи:

позивача: не з`явився

відповідача: не з`явився

третіх осіб: не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський

на рішення Господарського суду міста Києва

від 25.02.2020 (дата повного тексту 06.03.2020)

у справі № 903/631/19 (суддя Ломака В.С.)

за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртепло-Волинь"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

1. Західний офіс Держаудитслужби в особі Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області

2. Дубівська сільська рада Ковельського району Волинської області

про стягнення 278 420, 19 грн

УСТАНОВИВ:

Квартирно-експлуатаційний відділ міста Володимир-Волинський (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртепло-Волинь" (далі - відповідач) про стягнення надмірно сплачених коштів на придбання послуг з теплопостачання через неправомірне завищення тарифів відповідачем.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач указує на те, що між ним та відповідачем за результатами процедури закупівлі були укладені Договори про закупівлю теплової енергії за державні кошти № 207/2016 від 04.02.2016, № 207/2017 від 27.01.2017, № 24/01/2018 від 30.01.2018. При встановленні ціни на послуги з теплопостачання сторонами було використано тариф із розрахунку 1 550, 17 грн за 1 Гкал, який був прийнятий рішенням Виконавчого комітету Дубівської сільської ради № 11/5 від 27.11.2015 "Про тарифи на виробництво та постачання теплової енергії". Однак в подальшому, Управлінням Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області було складено Акт № 08-23/02 яким встановлено, що в порушення приписів чинних нормативно-правових актів відповідачем до тарифу на теплопостачання було включено витрати теплової енергії в тепломережах в розмірі 4,8% при фактичній відсутності цих тепломереж, що призвело до завищення тарифу на 153, 57 грн та придбання позивачем за державні кошти послуги з теплопостачання за ціною, вищою від фактичної на суму 278 420, 19 грн.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 22.08.2019 позовну заяву Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський було передано до Господарського суду м. Києва за підсудністю.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 25.02.2020 у справі №903/631/19 відмовлено у задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртепло-Волинь", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Західний офіс Держаудитслужби в особі Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області, Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області про стягнення 278 420, 19 грн надмірно сплачених коштів на придбання послуг з теплопостачання через неправомірне завищення тарифів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не підтверджено обґрунтованості та законності позовних вимог щодо стягнення з відповідача 278 420, 19 грн на підставі акта ревізії фінансового-господарської діяльності та ст. 1212 ЦК України. Оскільки правовідносини з оплати теплової енергії виникли з відповідних договорів, ціна кожного договору визначена по узгодженню сторін, акти приймання-передачі теплової енергії за тарифом 1 550,17 грн/Гкал за кожним договором підписані позивачем без зауважень, оплата теплової енергії проведена в межах узгодженої ціни, отже виявлені Державною аудиторською службою порушення не впливають на умови укладених сторонами договорів і не можуть їх змінювати.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач - Квартирно-експлуатаційний відділ міста Володимир-Волинський подав апеляційну скаргу, в якій просив суд прийняти скаргу до розгляду, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі №903/631/19 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним. В договорах № 207 /2016 від 04 лютого 2016 року, № 207/2017 від 27 січня 2017 року, № 24/01/2018 від 30 січня 2018 року щодо закупівлі за державні кошти теплової енергії для військового містечка № 25 у м. Ковель в п 1.4 зазначено, що вартість та кількість фактично відпущеної теплової енергії споживачу встановлюється на підставі показань приладів обліку теплової енергії, встановлених на межі розподілу теплових мереж ТОВ «УКРТЕГІЛО-ВОЛИНЬ» та КЕВ м. Володимир-Волинський. При цьому теплова мережа та приміщення котельні належить позивачу і лічильник обліку теплової енергії встановлений саме в приміщенні котельні, котра була надана в оренду відповідачу, тобто в даному випадку при формуванні та застосуванні тарифу на теплопостачання не можна ураховувати втрати теплової енергії у теплових мережах КЕВ. При цьому апелянт зазначав, що рішеннями виконкому Дубівської сільської ради від 27.11.2015 №11/5 « Про тарифи на виробництво та постачання теплової енергії » в тариф - 1550,17 грн за 1 Гкал були включені витрати теплової енергії в мережах і даний тариф застосовувався сторонами. Даний тариф не змінювався з 01.01.2016 по 01.01.2019. Таким чином при надані інформації відповідач щомісячно надавав апелянту показники з лічильника та суму для сплати, де були ураховані не існуючі втрати в тепловій мережі. А апелянт, у свою чергу, сплачував дані завищені суми.

Позивач також зазначав, що ТОВ "УКРТЕПЛО-ВОЛИНЬ" в порушення вимог законодавства, а саме - п.12 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869, та пунктів 3.1.1., 3.1.8 Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні, (далі - КТМ 244-94), затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 14.12.1993, в тариф на теплопостачання, який затверджено рішенням Дубівської сільської ради від 27.11.2015 № 11/5 в розмірі 1 550,17 грн за 1 Гкал, включив втрати теплової енергії в тепломережах в розмірі 4,8% при фактичній відсутності цих тепломереж, що призвело до завищення тарифу на 153,57 грн та придбання КЕВ м. Володимир-Волинський за державні кошти послуг з теплопостачання, за ціною вищою від фактичної на суму 278 420,19 грн.

Згідно з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2020 апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Андрієнка В.В., судді Пашкіна С.А., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2020 відкрито апеляційне провадження у справі №903/631/19 та призначено справу до розгляду на 12.05.2020.

У судове засідання, яке відбулось 12.05.2020 представники учасників справи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомленні належним чином, докази наявні в матеріалах справи.

Ураховуючи належне повідомлення всіх учасників справи, беручи до уваги, що явка представників учасників у судове засідання обов`язковою не визнавалась і станом на дату слухання жодна із сторін не повідомила суд про намір їх представників бути присутніми в судовому засіданні колегія суддів вирішила слухати справу. Крім того, колегія суддів зазначає, що на адресу суду від сторін не надходило клопотань, у яких останні зазначили б причини, які безпосередньо перешкоджають бути присутніми в судовому засіданні, тоді як саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів (аналогічна правова позиція зазначена в постанові ВС від 05.05.2020 у справі №910/3880/19).

Отже, після проведення колегією суддів наради, головуючий суддя оголосив вступну та резолютивну частини постанови у даній справі, якою апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський залишено без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 25.02.2020 у справі №903/631/19 без змін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Як убачається з матеріалів справи, 10.10.2015 відповідач звернувся до Дубівської сільської ради із заявою № 3308 про встановлення відповідачу тарифу на теплову енергію у розмірі 1 550, 17 грн./Гкал, у тому числі:

- тариф на виробництво теплової енергії у розмірі 1 413, 41 грн./Гкал;

- тарифи на постачання теплової енергії 136, 75 грн./Гкал.

Рішенням Дубівської сільської ради № 11/5 від 27.11.2015 було встановлено ТОВ "Укртепло-Волинь" тариф на теплову енергію у розмірі 1 550, 17 грн. /Гкал, у тому числі:

- Тариф на виробництво теплової енергії у розмірі 1 413, 41 грн/Гкал;

- Тариф на постачання теплової енергії у розмірі 136, 75 грн. за Гкал.

04.02.2016 між позивачем (Споживач) та відповідачем (Теплопостачальна організація) було укладено Договір № 207/2016 про закупівлю за державні кошти теплової енергії, відповідно до п. 1 якого Теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання надати Споживачеві теплову енергію, код Державного класифікатора продукції та послуг код 35.30.1. постачання пари та гарячої води (надання послуг з постачання теплової енергії для потреб бюджетних установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів) - 938, 736 Гкал.; а Споживач зобов`язується своєчасно оплачувати отриману теплову енергію за встановленими тарифами протягом терміну дії даного Договору.

Згідно з п. 1.3. Договору № 207/2016 його вартість складає 1 455 200, 00 грн без ПДВ.

Вартість та кількість фактично відпущеної теплової енергії Споживачу установлюється на підставі показань приладів обліку теплової енергії, установлених на межі розподілу теплових мереж Теплопостачальної організації та Споживача, а в разі їх ремонту або повірки розраховується згідно тарифу, вказаного в п. 3.2. Кількість теплової енергії, що відпускається Споживачу для опалення та вентиляції встановлюється в залежності від температури зовнішнього повітря (п. 1.4. Договору № 207/2016).

Пунктом 3.1. Договору № 207/2016 передбачено, що ціна 1 Гкал. для ІІ групи споживачів (бюджетні організації) становить 1 550, 17 грн (без ПДВ), у разі відсутності приладів комерційного обліку, кількість теплової енергії розраховується відповідно до визначених навантажень з урахуванням середньомісячної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб).

Згідно з Актом № 080-23/05 від 07.07.2016 ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.10.2014 по 01.06.2016, складеним Державною фінансовою інспекцію у Волинській області було встановлено, що завищення тарифу на теплову енергію при формуванні планової потреби в теплоті на опалення у розрахунку тарифу 1 550, 17 грн на 1 Гкал, де враховано втрати тепла у тепломережах у кількості 140, 946 Гкал. (11%).

27.01.2017 між позивачем (Споживач) та відповідачем (Теплопостачальна організація) було укладено Договір № 207/2017 про закупівлю за державні кошти теплової енергії, відповідно до п. 1 якого Теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання до 31.12.2017 надати Споживачеві теплову енергію згідно Державного класифікатора продукції та послуг "ДК 021:20-8 - Пара, гаряча вода та пов`язана продукція" (Послуги теплопостачання) - орієнтовна кількість 980 Гкал, а Споживач зобов`язується своєчасно оплачувати отриману теплову енергію за встановленими тарифами протягом терміну дії даного Договору.

Згідно з п. 1.3. Договору № 207/2017 його вартість складає 1 520 000, 00 грн, з яких 1 500 00, 00 грн власні кошти розпорядника, 20 000, 00 грн - за рахунок поновлення коштів суб`єктом господарювання на рахунок загального фонду.

Вартість та кількість фактично відпущеної теплової енергії Споживачу встановлюється на підставі показань приладів обліку теплової енергії, встановлених на межі розподілу теплових мереж Теплопостачальної організації та Споживача, а в разі їх ремонту або повірки розраховується згідно порядку вказаного в п. 3.1. Кількість теплової енергії, що відпускається Споживачу, для опалення та вентиляції встановлюється в залежності від температури зовнішнього повітря (п. 1.4. Договору № 207/2017).

Пунктом 3.1. Договору № 207/2017 передбачено, що ціна 1 Гкал. для ІІ групи споживачів (бюджетні організації) становить 1 550, 17 грн з ПДВ, у разі відсутності приладів комерційного обліку, кількість теплової енергії розраховується відповідно до визначених навантажень з урахуванням середньомісячної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб).

30.01.2018 між позивачем (Споживач) та відповідачем (Теплопостачальна організація) було укладено Договір № 24/01/2018 про закупівлю за державні кошти теплової енергії, відповідно до п. 1 якого Теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання до 31.12.2018 надати Споживачеві теплову енергію згідно Державного класифікатора продукції та послуг "ДК 021:20-8 - Пара, гаряча вода та пов`язана продукція" (Послуги теплопостачання) - орієнтовна кількість 1013 Гкал, а Споживач зобов`язується своєчасно оплачувати отриману теплову енергію за встановленими тарифами протягом терміну дії даного Договору.

Згідно з п. 1.3. Договору № 24/01//2018 його вартість складає 1 570 000, 00 грн з ПДВ, з яких 1 500 000, 00 грн власні кошти розпорядника, 50 000, 00 грн кошти поновлення, 20 000, 00 грн - кошти спеціального фонду.

Вартість та кількість фактично відпущеної теплової енергії Споживачу встановлюється на підставі показань приладів обліку теплової енергії, встановлених на межі розподілу теплових мереж Теплопостачальної організації та Споживача, а в разі їх ремонту або повірки розраховується згідно порядку вказаного в п. 3.1. Кількість теплової енергії, що відпускається Споживачу, для опалення та вентиляції встановлюється в залежності від температури зовнішнього повітря (п. 1.4. Договору № 24/01/2018).

Пунктом 3.1. Договору № 24/01//2018 передбачено, що ціна 1 Гкал. для ІІ групи споживачів (бюджетні організації) становить 1 550, 17 грн.

У подальшому, Управлінням Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області було проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський за період з 01.01.2016 по 01.02.2018, за результатами якої було складено Акт № 08-23/02 від 22.05.2018, зі змісту якого убачається, що в ході ревізії використання коштів на теплопостачання встановлено, що за результатами процедури закупівлі між КЕВ м. Володимир-Волинський та ТОВ "Укртепло-Волинь" укладено Договір про закупівлю теплової енергії за державні кошти від 27.01.2017 № 207/2017, згідно з яким орієнтовний обсяг закупівлі тепла становить 980 Гкал, загальна вартість послуг становить 1 5200 000, 00 грн (з ПДВ) за ціною 1 Гкал - 1 550, 17 грн (з ПДВ). Строк поставки теплової енергії - січень-грудень 2017 року. Місце постачання теплової енергії: м. Ковель, вул. Кутузова, 12 (об`єкти споживача) загальною площею 6 096, 40 кв.м, з них 2 655, 40 кв.м - площа споживача І категорії; 3 441, 0 кв.м споживача ІІ категорії (бюджетні установи), 16 334, 0 м - об`єм споживача ІІ категорії. Відповідно до п. 1.4. Договору вартість та кількість фактично відпущеної теплової енергії встановлюється на підставі показань приладів обліку теплової енергії, встановлених на межі розподілу теплових мереж ТОВ "Укртепло-Волинь" та КЕВ м. Володимир-Волинський. Термін дії договору визначено з моменту його підписання та до 31.12.2017, а в частині розрахунків - до повного погашення заборгованості.

Як зазначено в Акті Управлінням Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області, при погодження сторонами (замовником та виконавцем) цін на послуги з теплопостачання 1 550, 17 грн за 1 Гкал були використані прийняті рішеннями виконкому Дубівської сільської ради від 27.11.2015 № 11/5 тарифи на виробництво та постачання теплової енергії. В ході ревізії надіслано запит до Дубівської сільської ради щодо надання копій рішень виконавчого комітету про затвердження тарифів на теплопостачання, які діяли в період з 01.01.2016 по 01.02.2018 років, інформації про погодження проектів рішень Волинським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України та копії відповідних документів, копії розрахунків до тарифів на постачання теплової енергії, наданих ТОВ "Укртепло-Волинь". Згідно отриманої інформації встановлено, що в 2016-2018 роках виконавчим комітетом Дубівської сільської ради тарифи для ТОВ "Укртепло-Волинь" не затверджувалися. В сільську раду 17.01.2018 надійшла заява від ТОВ "Укртепло-Волинь" про встановлення тарифу на теплову енергію для потреб бюджетних організацій (військове містечко № 25 в с. Дубове Ковельського району). Однак, у зв`язку з відсутністю всієї необхідної інформації рішення з даного питання не було прийнято та тариф залишився незмінним. Слід відмітити, що в ході позапланової ревізії від 07.07.2016 встановлено, що в розрахунку до структури тарифу на теплову енергію зазначено протяжність тепломережі 2032 м та застосовано коефіцієнт 4,8%, який відповідно КТМ 244-94 використовується при протяжності теплотраси до 1000 м на суму 153, 57 грн. У ході ревізії для визначення правильності формування тарифу залучено завідувача сектору контролю за регульованими цінами Головного управління Держпродслужби у Волинській області Янюка О.В. Відповідно до наданої довідки перевірки квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинській встановлено, що пунктами 3.1.1., 3.1.8. "Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні" (далі КТМ 244-94) передбачено визначення втрат теплової енергії у власних теплових мережах на підставі випробувань технічно справних трубопроводів, які оформляються актом. Тимчасово, до проведення випробувань, дозволяється приймати величину цих витрат у частках від кількості поданої теплової енергії по теплотрасі в залежності від її протяжності. Документів, що підтверджують проведення випробувань не надано. Наявність власних чи орендованих теплових мереж ТОВ "Укртепло-Волинь" документально не підтверджено. Проте, при розрахунку тарифу на теплову енергію зазначено протяжність тепломережі 2032 м та застосовано коефіцієнт 0,11 або 4,8%, який відповідно КТМ 244-94 використовується при протяжності теплотраси до 1 000 м.

Ураховуючи вищевикладене Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області дійшло висновку, що ТОВ "Укртепло-Волинь" при формуванні та застосуванні тарифу на теплопостачання (при постачанні КЕВ м. В.Волинський) допущено порушення вимог чинного законодавства, зокрема:

- "Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні" затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 14.12.1993 року;

- "Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води", затвердженого постановою КМУ від 01.06.2011 № 869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги".

Як зазначено Управлінням Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області, КЕВ за період з 01.01.2016 по 01.05.2016 отримано послуг з теплопостачання в кількості 548, 66 Гкал за тарифом 1 550, 17 грн за 1 Гкал на суму 850 516, 27 грн. Ураховуючи, що у зв`язку з безпідставним включенням втрат теплової енергії в ціні 153, 57 грн. КЕВ придбано послуг з теплопостачання за державні кошти за ціною вищою від справедливої на суму 84 257,72 грн. За період з 01.09.2016 по 01.04.2018 отримано послуг з теплопостачання в кількості 1812, 98555 Гкал за тарифом 1 550, 17 грн за 1 Гкал на суму 2 810 435, 81 грн. Унаслідок неперезатвердження тарифу відповідно до ст. 13 Закону України від 02.06.2005 № 2633-ІV "Про теплопостачання" (зі змінами) та вимог п. 12 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 (далі - Порядок № 869), без тарифів на теплову енергію на основі сформованих економічно обґрунтованих планових витрат та затверджених в Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, ТОВ "Укртепло-Волинь" здійснювалось безпідставне включення втрат теплової енергії в ціні 153,57 грн, що призвело до придбання КЕВ за державні кошти послуг з теплопостачання, за ціною вищою від фактичної на суму 278 420, 19 грн, чим завдано матеріальної шкоди (збитків) на відповідну суму. Вищевказані порушення допущені посадовими особами ТОВ "Укртепло-Волинь", якими подано на розгляд Дубівській сільській раді документи з розрахунками тарифів на теплову енергію.

З метою усунення виявлених порушень, попередження їх виникнення в подальшому, керуючись п. 7 ст. 10, ч. 2 ст. 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні, п. п. 46, 49, 50, 52 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою КМУ № 550 від 20.04.2006, третьою особою-1 на адресу позивача було направлено вимогу про усунення виявлених порушень № 13-03-08-14/2383 із датою зворотнього інформування про вжиті заходи до 12.07.2018.

Отже, вивчивши матеріали справи та дослідивши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегією суддів зазначається наступне.

Відповідно до приписів частини першої та пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Вимогами частини першої статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1 та 2 статті 632 Цивільного кодексу України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Слід зазначити, що розповсюдження змін до договору на минулий період є суттєвою обставиною, оскільки за цей період договір виконувався його сторонами в тому об`ємі, який був передбачений умовами договору на відповідний період часу.

Умовами п. 3.1. укладених між позивачем та відповідачем Договорів про закупку за державні кошти теплової енергії № 207/2016 від 04.02.2016, № 207/2017 від 27.01.2017, № 24/01//2018 від 30.01.2018 передбачено, що ціна за 1 Гкал для ІІ групи споживачів (бюджетні організації) становить 1 550,17 грн.

Як зазначає апелянт, що на підставі вищезазначених Договорів він отримав від відповідача за період з 01.01.2016 по 01.01.2019 теплову енергію у кількості 1 812, 98555 Гкал за тарифом 1 550, 17 грн за 1 Гкал на суму 2 810 435, 81 грн, за яку розрахувався у повному обсязі.

В Акті ревізії № 08-23/02 від 22.05.2018 також зазначено, що позивач отримав від відповідача за період з 01.01.2016 по 01.01.2019 теплову енергію у кількості 1 812, 98555 Гкал за тарифом 1 550, 17 грн за 1 Гкал на суму 2 810 435, 81 грн.

З матеріалів справи слідує, що на виконання умов Договору № 207/2016 від 04.02.2016 відповідач поставив позивачу теплову енергію у жовтні 2016 року у кількості 60,0964 Гкал за ціною 1 550, 17 грн на у суму 93 159, 64 грн, у листопаді 2016 року у кількості 136, 440572 Гкал. за ціною 1 550, 17 грн на суму 211 452, 05 грн, а також у грудні 2016 року у кількості 17, 28889 Гкал за ціною 1 550, 17 грн на суму 26 800, 73 грн та у кількості 96, 43511 Гкал за ціною 1 550, 17 грн на суму 149 490, 80 грн, а всього на суму 480 903, 22 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи Актами приймання-передачі теплової енергії, які підписані представниками обох сторін без зауважень та заперечень.

Судом першої інстанції було встановлено, що на виконання умов Договору № 207/2017 від 27.01.2017 та згідно з наявними в матеріалах справи Актами приймання-передачі теплової енергії відповідач поставив позивачу теплову енергію на суму 1 297 428, 03 грн;

- у січні 2017 року 194, 4712 Гкал теплової енергії за ціною 1 550, 17 грн на суму 301 463, 42 грн;

- у лютому 2017 року 108, 4474 Гкал теплової енергії за ціною 1 550, 17 грн на суму 168 111, 91 грн;

- у березні 2017 року 140, 5837 Гкал теплової енергії за ціною 1 550, 17 грн на суму 217 928, 63 грн;

- у квітні 2017 року 38 6358 Гкал теплової енергії за ціною 1 550, 17 грн на суму 59 892, 06 грн;

- у жовтні 2017 року 36, 783 Гкал теплової енергії за ціною 1550, 17 грн на суму 57 019, 90 грн,

- у листопаді 2017 року 143, 863 Гкал теплової енергії за ціною 1 550, 17 грн на суму 223 012, 00 грн,

- у грудні 2017 року 174, 17422 Гкал теплової енергії за ціною 1 291, 81 грн без ПДВ на суму 270 000, 00 грн;

Також з матеріалів справи слідує, що на виконання умов Договору № 24/01//2018 від 30.01.2018 та згідно з Актів приймання-передачі відповідач поставив позивачу теплову енергію на загальну суму 888 299, 72 грн, а саме:

- у січні 2018 року 136, 989 Гкал теплової енергії за ціною 1 291, 81 грн без ПДВ на суму 212 356, 51 грн;

- у лютому 2018 року 177, 394 Гкал теплової енергії за ціною 1 291, 81 грн без ПДВ на суму 274 991, 21 грн;

- у березні 2018 року 186, 193 Гкал теплової енергії за ціною 1 291, 81 грн без ПДВ на суму 288 631, 18 грн;

- у квітні 2018 року 72,457 Гкал теплової енергії за ціною 1 291, 81 грн без ПДВ на суму 112 320, 82 грн.

Позивач, у свою чергу, здійснював оплату отриманої теплової енергії, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Таким чином, теплова енергія поставлялась позивачу за ціною, яка вказана у 3.1. укладених між позивачем та відповідачем Договорів про закупку за державні кошти теплової енергії № 207/2016 від 04.02.2016, № 207/2017 від 27.01.2017, № 24/01//2018 від 30.01.2018.

Стосовно посилань скаржника, про стягнення 278 420, 19 грн надмірно сплачених коштів на придбання послуг з теплопостачання через неправомірне завищення тарифів відповідачем, колегія суддів зазначає наступне.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212

ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

За приписами ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, суд зазначає, що застосування ст. 1212 ЦК України має відбуватись за наявності певних умов та відповідних підстав, що мають бути встановлені судом під час розгляду справи на підставі належних та допустимих доказів у справі.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів). Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02.10.2013 у справі №6-88цс13, від 02.09.2014 у справі №910/1620/13, від 14.10.2014 у справі №922/1136/13 та від 25.02.2015 у справі №910/1913/14, від 02.02.2016 у справі №6-3090цс15 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 19.03.2018 у справі №904/5844/17.

Таким чином, оскільки між сторонами у спорі укладено договори на поставку теплової енергії протягом 2016 - 2018 років, а кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримано останнім як оплату за поставлену теплову енергію, то такі кошти набуто за наявності правової підстави - договору і вони не можуть вважатися безпідставно набутим майном.

Щодо посилання позивача/скаржника на Акт ревізії окремих питань фінансового-господарської діяльності Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський № 080-23/05 від 07.07.2016, складений Державною фінансовою інспекцією у Волинській області, та Акт № 08-23/02 від 22.05.2018, складений Управлінням західного офісу Держаудитслужби у Волинській області, як на підставу для стягнення 278 420, 19 грн надмірно сплачених коштів на придбання послуг з теплопостачання через неправомірне завищення тарифів відповідачем, колегія суддів зазначає наступне.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначені Законом України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні".

Відповідно до статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" органу державного фінансового контролю надається право:

1) перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо);

2) безперешкодного доступу в ході державного фінансового контролю на склади, у сховища, виробничі та інші приміщення, що належать підприємствам, установам та організаціям, що контролюються; призупиняти в межах своїх повноважень бюджетні асигнування, зупиняти операції з бюджетними коштами в установленому законодавством порядку, а також застосовувати та ініціювати застосування відповідно до закону інших заходів впливу у разі виявлення порушень законодавства;

3) залучати на договірних засадах кваліфікованих фахівців відповідних органів виконавчої влади, державних фондів, підприємств, установ і організацій для проведення контрольних обмірів будівельних, монтажних, ремонтних та інших робіт, контрольних запусків сировини і матеріалів у виробництво, контрольних аналізів сировини, матеріалів і готової продукції, інших перевірок;

4) вимагати від керівників підконтрольних установ проведення інвентаризацій основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, коштів і розрахунків, у разі відмови у проведенні таких інвентаризацій - звернутися до суду щодо спонукання до проведення таких інвентаризацій, а до ухвалення відповідного рішення судом - у присутності понятих та представників зазначених підприємств, установ і організацій, щодо яких проводиться ревізія, опечатувати каси, касові приміщення, склади та архіви на термін не більше 24 годин з моменту такого опечатування, зазначеного в протоколі. Порядок опечатування кас, касових приміщень, складів та архівів встановлюється Кабінетом Міністрів України;

при проведенні ревізій вилучати у підприємств, установ і організацій копії фінансово-господарських та бухгалтерських документів, які свідчать про порушення, а на підставі рішення суду - вилучати до закінчення ревізії оригінали первинних фінансово-господарських та бухгалтерських документів із складенням опису, який скріплюється підписами представника органу державного фінансового контролю та керівника відповідного підприємства, відповідної установи, організації, та залишенням копій таких документів таким підприємствам, установам, організаціям;

5) одержувати від Національного банку України та його установ, банків та інших кредитних установ необхідні відомості, копії документів, довідки про банківські операції та залишки коштів на рахунках об`єктів, що контролюються, а від інших підприємств і організацій, в тому числі недержавної форми власності, що мали правові відносини із зазначеними об`єктами - довідки і копії документів про операції та розрахунки з підприємствами, установами, організаціями. Одержання від банків інформації, що становить банківську таємницю, здійснюється у порядку та обсязі, встановлених Законом України "Про банки і банківську діяльність";

6) одержувати від службових і матеріально відповідальних осіб об`єктів, що контролюються, письмові пояснення з питань, які виникають у ході здійснення державного фінансового контролю;

7) пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства;

8) порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства;

9) накладати у випадках, передбачених законодавчими актами, на керівників та інших службових осіб підконтрольних установ, адміністративні стягнення;

10) звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів;

11) одержувати від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, інших юридичних осіб та їх посадових осіб, фізичних осіб - підприємців інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на нього завдань;

12) проводити на підприємствах, в установах та організаціях зустрічні звірки з метою документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку підприємства, установи та організації, що контролюється;

13) при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку;

14) ініціювати проведення перевірок робочими групами центральних органів виконавчої влади;

15) порушувати перед керівниками відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у допущених порушеннях.

Відповідно проведення ревізій органами державного фінансового контролю визначено статтею 11 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні".

Так, плановою виїзною ревізією вважається ревізія у підконтрольних установах, яка передбачена у плані роботи органу державного фінансового контролю і проводиться за місцезнаходженням такої юридичної особи чи за місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така планова виїзна ревізія.

Планова виїзна ревізія проводиться за сукупними показниками фінансово-господарської діяльності підконтрольних установ за письмовим рішенням керівника відповідного органу державного фінансового контролю не частіше одного разу на календарний рік.

Право на проведення планової виїзної ревізії підконтрольних установ надається лише у тому разі, коли їм не пізніше ніж за десять днів до дня проведення зазначеної ревізії надіслано письмове повідомлення із зазначенням дати початку та закінчення її проведення.

Проведення планових виїзних ревізій здійснюється органами державного фінансового контролю одночасно з іншими органами виконавчої влади, уповноваженими здійснювати контроль за нарахуванням і сплатою податків та зборів. Порядок координації проведення планових виїзних перевірок органами виконавчої влади, уповноваженими здійснювати контроль за нарахуванням і сплатою податків та зборів, визначається Кабінетом Міністрів України.

Позаплановою виїзною ревізією вважається ревізія, яка не передбачена в планах роботи органу державного фінансового контролю і проводиться за наявності хоча б однієї з таких обставин: підконтрольною установою подано у встановленому порядку скаргу про порушення законодавства посадовими особами органу державного фінансового контролю під час проведення планової чи позапланової виїзної ревізії, в якій міститься вимога про повне або часткове скасування результатів відповідної ревізії; у разі виникнення потреби у перевірці відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з підконтрольною установою, якщо підконтрольна установа не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит органу державного фінансового контролю протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту; проводиться реорганізація (ліквідація) підконтрольної установи; у разі надходження доручення щодо проведення ревізій у підконтрольних установах від Кабінету Міністрів України, органів прокуратури, органів доходів і зборів, Національної поліції, Служби безпеки України, Національного антикорупційного бюро України, в якому містяться факти, що свідчать про порушення підконтрольними установами законів України, перевірку додержання яких віднесено законом до компетенції органів державного фінансового контролю; у разі, коли вищестоящий орган державного фінансового контролю в порядку контролю за достовірністю висновків нижчестоящого органу державного фінансового контролю здійснив перевірку актів ревізії, складених нижчестоящим органом державного фінансового контролю, та виявив їх невідповідність вимогам законів. Позапланова виїзна ревізія в цьому випадку може ініціюватися вищестоящим органом державного фінансового контролю лише у тому разі, коли стосовно посадових або службових осіб нижчестоящого органу державного фінансового контролю, які проводили планову або позапланову виїзну ревізію зазначеної підконтрольної установи, розпочато службове розслідування або у випадку повідомлення їм про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Позапланова виїзна ревізія може здійснюватися лише за наявності підстав для її проведення на підставі рішення суду. Позапланова ревізія підконтрольної установи не може проводитися частіше одного разу на квартал.

Позапланові виїзні ревізії суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені цим Законом до підконтрольних установ, проводяться органами державного фінансового контролю за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Орган або особа, що ініціює проведення позапланової виїзної ревізії, подає до суду письмове обґрунтування підстав такої ревізії та дати її початку і закінчення, документи, які відповідно до частин п`ятої і сьомої цієї статті свідчать про виникнення підстав для проведення такої ревізії, а також на вимогу суду - інші відомості.

Рішення про вилучення оригіналів фінансово-господарських та бухгалтерських документів, арешт коштів на рахунках в установах банків, інших фінансово-кредитних установах можуть прийматися лише судом.

Тривалість планової виїзної ревізії не повинна перевищувати 30 робочих днів.

Тривалість позапланової виїзної ревізії не повинна перевищувати 15 робочих днів.

Подовження термінів проведення планової або позапланової виїзної ревізії можливе лише за рішенням суду на термін, що не перевищує 15 робочих днів для планової виїзної ревізії та 5 робочих днів для позапланової виїзної ревізії.

Обмеження у підставах проведення ревізій, визначені цим Законом, не поширюються на ревізії, що проводяться на звернення підконтрольної установи, або ревізії, що проводяться після повідомлення посадовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, про підозру у вчиненні ними кримінального правопорушення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Посадові особи органу державного фінансового контролю вправі приступити до проведення ревізії за наявності підстав для їх проведення, визначених цим та іншими законами України, та за умови надання посадовим особам підконтрольних установ, інших суб`єктів господарської діяльності під розписку:

1) направлення на ревізію, в якому зазначаються дата його видачі, назва органу державного фінансового контролю, мета, вид, підстави, дата її початку та дата закінчення ревізії, посади, звання та прізвища посадових осіб органу державного фінансового контролю, які проводитимуть ревізію. Направлення на ревізію є дійсним за умови наявності підпису керівника органу державного фінансового контролю, скріпленого печаткою органу державного фінансового контролю;

2) копії рішення суду про дозвіл на проведення позапланової виїзної ревізії, в якому зазначаються підстави проведення такої ревізії, дата її початку та дата закінчення, а у разі проведення ревізії щодо суб`єктів господарської діяльності, не віднесених цим Законом до підконтрольних установ, - також номер кримінального провадження, орган, що здійснює досудове розслідування, дата та підстави повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Ненадання цих документів посадовим особам підконтрольних установ та інших суб`єктів господарської діяльності або їх надання з порушенням вимог, встановлених частиною чотирнадцятою цієї статті, є підставою для недопущення посадових осіб органу державного фінансового контролю до проведення ревізії.

Проведення ревізій органами державного фінансового контролю не повинно порушувати нормального режиму роботи підконтрольних установ та інших суб`єктів господарської діяльності.

Зустрічні звірки, які проводяться органами державного фінансового контролю, не є контрольними заходами і проводяться у разі виникнення потреби у їх проведенні на підставі направлення, виписаного керівником органу державного фінансового контролю.

Таким чином, ураховуючи положення Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 43 від 03.02.2016, акт перевірки (аудиту) - це документ про результати проведеної перевірки (аудиту), який є носієм дій з фінансового контролю та інформації про виявлені недоліки. За своєю правовою природою акт перевірки (аудиту, ревізії) не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.

Суд першої інстанції зазначив, що акт ревізії фінансово-господарської діяльності не може розглядатись судом як підстава виникнення господарсько-правового зобов`язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти, з чим і погоджується апеляційна інстанція.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Тобто укладання сторонами у справі договорів про закупівлю теплової енергії, дії сторін по виконанню їх умов, у тому числі проведення отримання позивачем теплової енергії за визначеною у договорах ціною та їх оплата є підтвердженням того, що сторони перебували у договірних відносинах.

Таким чином, обсяг прав, обов`язків та відповідальності сторін по справі мають урегульовуватися тими положеннями чинного законодавства, які визначають умови поставки та оплати теплової енергії та умовами укладених між сторонами договорів.

Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт ревізії у даному випадку фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась.

Зазначений акт ревізії не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами приймання-передачі. Відтак акт ревізії фінансово-господарської діяльності сам по собі не може бути достатнім доказом порушення відповідачем зобов`язань за укладеними між сторонами договорами.

Виходячи з викладеного вище, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що позивачем не підтверджено обґрунтованості та законності позовних вимог щодо стягнення з відповідача 278 420, 19 грн на підставі акта ревізії фінансового-господарської діяльності та ст. 1212 ЦК України.

Оскільки правовідносини з оплати теплової енергії виникли з відповідних договорів, ціна кожного договору визначена по узгодженню сторін, акти приймання-передачі теплової енергії за тарифом 1 550, 17 грн/Гкал за кожним договором підписані позивачем без зауважень, оплата теплової енергії проведена в межах узгодженої ціни, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що виявлені Державною аудиторською службою порушення не впливають на умови укладених сторонами договорів і не можуть їх змінювати, тому наявні у справі докази не підтверджують заявлені позовні вимоги.

Беручи до уваги вищенаведене та зважаючи на встановлені обставини справи та ураховуючи положення чинного законодавства, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду м. Києва від 25.02.2020 у справі №903/631/19 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Судові витрати, згідно до ст. 129 ГПК України покласти позивача.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі №903/631/19 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 19.05.2020.

Головуючий суддя В.В.Андрієнко

Судді С.А. Пашкіна

С.І. Буравльов