СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2020 р. Справа № 917/32/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Медуниця О.Є., суддя Радіонова О.О.,

за участю секретаря судового засідання Пляс Л.Ф.,

за участю представників сторін:

прокурора - Алекаєв Ю.В. - службове посвідчення № 042342 від 29.03.2016, позивача - Ігнатенко С.М. - посвідчення б/н від 27.10.2015, Садовий В.В. - свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 524 від 24.05.2007; довіреність (діє до 23.07.2024) № 668 від 23.07.2019,

відповідача - Гелхвіідзе Д .Р . - свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 633 від 11.10.1994; довіреність (діє до 31.12.2021) № 01 від 02.01.2018,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача, Дочірнього підприємства "Нафком-Агро", м. Київ (вх. №1033П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 30.03.2017 (повний текст рішення складено 05.04.2017, м. Полтава, суддя Погрібна С.В.) у справі №917/32/17,

за позовом Першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Новооріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської обл.,

до Дочірнього підприємства "Нафком-Агро", м. Київ,

про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року Перший заступник керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Новооріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до Дочірнього підприємства "Нафком-Агро" про стягнення 3885702,55 грн збитків за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач є власником нерухомого майна, розташованого на спірній земельній ділянці загальною площею 21,2250 га, однак користується нею в порушення вимог статей 125, 126 ЗК України за відсутності правовстановлюючих документів, що і слугувало підставою нарахування відповідачу збитків у вигляді неодержаного доходу за користування у період з 03.03.2014 по 30.04.2016 у заявленому до стягнення розмірі.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 30.03.2017 у справі №917/32/17 позов задоволено в повному обсязі; стягнуто з Дочірнього підприємства "Нафком-Агро" на користь Новооріхівської сільської ради Лубенського району збитки в розмірі 3885702,55 грн за користування без правовстановлюючих документів земельною ділянкою, розташованою в межах населеного пункту с. Новооріхівка Лубенського району Полтавської області загальною площею 21,2250 га; стягнуто з Дочірнього підприємства "Нафком-Агро" на користь прокуратури Полтавської області 58285, 54 грн витрат по сплаті судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд дійшов висновку, що наявні всі елементи складу цивільного правопорушення в діях відповідача, як то: факт порушення відповідачем вимог земельного законодавства, що виявився у тривалому використанні земельної ділянки без договору оренди, що призвело до наявності збитків у позивача, визначення і відшкодування яких врегульовано вищевказаним Порядком; причинний зв`язок між збитками і протиправною поведінкою відповідача, оскільки використання земельної ділянки відповідачем без належного правового оформлення позбавило сільську раду, як власника землі, права отримувати від цієї земельної ділянки дохід у вигляді орендної плати; крім того, відсутності своєї вини у спричиненні збитків відповідачем не доведено. З огляду на вищенаведене та враховуючи те, що позивачем доведено користування відповідачем земельними ділянками без оформлення договору оренди землі, з урахуванням фактичних обставин, наявних в матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення збитків в розмірі 3 885 702,55 грн. (за період з 03.03.2014 по 30.04.2016), є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначив, що прокурором не доведено належним чином вину ДП "Нафком-Агро" у завданні збитків, як й не обґрунтовано розмір вказаних збитків. Крім того, з врахуванням дій позивача щодо не направлення відповідачу відповідного договору, вини ДП "Нафком-Агро" не може бути в силу норм Закону, не має також і будь-якого причинного зв`язку з правомірними діями відповідача з начебто завданими збитками, оскільки за умови відсутності укладеного між сторонами договору, нарахована судом не отримана вигода (реальні збитки) не можуть бути такими, оскільки (за відсутності укладеного договору та вчинення дій щодо його укладення) у позивача були відсутні будь-які правові підстави на їх реальне отримання.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 22.05.2019 апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Нафком-Агро" задоволено, рішення господарського суду Полтавської області від 30.03.2017 у справі № 917/32/17 скасовано та прийнято нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Скасовуючи вказане рішення та приймаючи нове про відмову у позові, апеляційний господарський суд свої висновки мотивував тим, що відповідач, як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України. Разом з цим, даний позов заявлено про стягнення з відповідача суми збитків, що були завдані внаслідок несплати відповідачем орендної плати за земельну ділянку, на підставі статей 22, 1166 ЦК України, які регулюють деліктні зобов`язання, а тому за неналежного правового обґрунтування позову, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Постановою Верховного Суду від 04.03.2020 в даній справі касаційну скаргу Заступника прокурора Харківської області на постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.05.2019 задоволено частково. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.05.2019 у справі №917/32/17 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду обґрунтована тим, що суд касаційної інстанції не може погодитись з висновками суду апеляційної інстанції про відмову у позові про стягнення заборгованості лише через те, що спірні правовідносини кваліфіковані помилково - як такі, що виникли із завдання збитків у зв`язку з використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Проте, суд апеляційної інстанції зазначеного не врахував та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову, не застосувавши до спірних правовідносин правову норму, яка підлягає застосуванню.

03.04.2020 справа надійшла до Східного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2020 року визначено колегію у складі: Гребенюк Н.В. - головуючий суддя (доповідач), судді: Медуниця О.Є., Радіонова О.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства "Нафком-Агро". Повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться "14" травня 2020 р. об 11:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 117.

22.04.2020 до Східного апеляційного господарського суду надійшов відзив від Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області (вх.№ 3672), в якому прокурор просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

12.05.2020 до Східного апеляційного господарського суду надійшли додаткові письмові пояснення представника відповідача (вх. № 4452), в яких просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду Полтавської області від 30.03.2017 у справі № 917/32/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Представники прокурора та позивача у судовому засіданні підтримали доводи та вимоги відзиву на апеляційну скаргу, просили оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скаргу, просить оскаржуване рішення суду скасувати та задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу доводи прокурора, позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договорів купівлі-продажу BMP №№ 123536, 51 від 15.03.2010 ДП "Нафком-Агро" придбано належні ВАТ "Цукор-Інвест" на праві власності об`єкти нерухомості.

Згідно договору купівлі-продажу №123536 від 15.03.2010 ДП "Нафком-Агро" набуло у власність об`єкти незавершеного будівництва цукрового заводу, що розташований за адресою: вул. Поштова, 11, с. Новооріхівка, Лубенський район, Полтавська область.

Відповідно до п.п.1.8. вказаного Договору, об`єкти незавершеного будівництва знаходяться на земельній ділянці кадастровий номер :01:002:0215.

26.03.2010 ДП "Нафком-Агро" листом вих. №19 звернулося до Новооріхівської сільської ради Лубенського району з проханням надати в оренду земельну ділянку в межах населеного пункту с.Новооріхівка, на якій розташовані об`єкти та допоміжні споруди по обслуговуванню цукрового заводу.

В подальшому рішенням 35 сесії 5-го скликання Новооріхівської сільської ради Лубенського району від 30.03.2010 вирішено надати в оренду ДП "Нафком-Агро" земельну ділянку загальною площею 38,0186 га (в т.ч. 21,2250 га, які є предметом даного спору) для промислового використання терміном на 25 років та встановлено орендну плату в розмірі 7% нормативної грошової оцінки земель.

Новооріхівською сільською радою листом вих. №02-19/192 від 08.06.2010 направлено для розгляду та підписання проект тимчасового договору оренди вказаної земельної ділянки.

Листом від 16.06.2010 ДП "Нафком-Агро" прохало Новооріхівської сільської ради знизити відсоток орендної плати за землю до 3%.

За результатами розгляду вказаного звернення рішенням 39-й сесії 5-го скликання Новооріхівської сільської ради Лубенського району від 23.06.2010 внесено зміни до п. 2 рішення З 5-ї сесії 5-го скликання від 30.03.2010 та встановлено розмір орендної плати до 31.12.2010 за використання земельної ділянки промислового призначення в межах населеного пункту с. Новооріхівка в розмірі 3% нормативної грошової оцінки земель.

Рішенням 38-ї сесії 5-го скликання Новооріхівської сільської ради від 23.06.2010 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на земельну ділянку промисловості ДП "Нафком-Агро" площею 21,2250га на території с.Новооріхівка та зобов`язано відповідача зареєструвати договір оренди землі у встановленому порядку.

Однак, між ДП "Нафком-Агро" та Новооріхівською сільською радою договір оренди земельної ділянки за вказаною адресою не укладено, його державна реєстрація не проведена.

В подальшому 27.07.2014 Новооріхівською сільською радою прийнято рішення про встановлення розміру орендної плати в розмірі 10% нормативної грошової оцінки земель.

За твердженням позивача, технічна документація на вказану земельну ділянку виготовлена, підписана представниками сільської ради та на даний час знаходиться у відповідача, земельна ділянка в Управлінні Держгеокадастру у Лубенському районі не зареєстрована, але має кадастровий номер :01:002:0215.

Рішенням виконавчого комітету Новооріхівської сільської ради від 16.03.2016 було вирішено створити робочу комісію по нарахуванню суми збитків, нанесених сільському бюджету Новооріхівської сільської ради ДП "Нафком-Агро" внаслідок порушення земельного законодавства.

21.04.2016 комісія обстежила спірну земельну ділянку та встановила, що на ній знаходяться об`єкти нерухомого майна, які є власністю відповідача. За таких обставин комісія прийшла до висновку про фактичне використання відповідачем спірної земельної ділянки без належного оформлення. Для проведення обстеження земельної ділянки було запрошено і відповідача, однак останній не з`явився.

Розмір збитків визначений відповідним актом комісії по визначенню збитків завданих територіальній громаді Новооріхівської сільської ради ДП "Нафком-Агро" від 17.05.2016 та затверджений рішенням виконавчого комітету Новооріхівської сільської ради від 27.05.2016 №17.

Внаслідок порушення відповідачем земельного законодавства, його бездіяльності відповідно до акту комісії по визначенню збитків територіальній громаді Новооріхівської сільської ради від 17.05.2016, сума збитків за період з 01.08.2013 по 30.04.2016 склала 4033167,23 грн.

31.05.2016 Новооріхівською сільською радою відповідачу було направлено повідомлення разом з актом про визначення збитків за користування від 17.05.2016, рішенням виконавчого комітету Новооріхівської сільської ради від 27.05.2016 №17.

Позивач зазначає, що розмір заподіяних збитків визначено із застосуванням Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 №284, як неотримані доходи у вигляді орендної плати.

Відповідно до наданого розрахунку сума збитків, які позивач просив стягнути з відповідача за користування земельною ділянкою 21,2250 га без правовстановлюючих документів, складає 3 885 702,55 грн.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з такого.

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Відповідно до укладених з ВАТ "Цукор-Інвест" договорів купівлі-продажу від 15.03.2010 відповідач є власником нерухомого майна та об`єктів незавершеного будівництва цукрового заводу (далі - нерухомість), розміщених на відповідній земельній ділянці, однак матеріали справи не містять доказів належного оформлення права користування вказаною земельною ділянкою ні попереднього землекористувача - ВАТ "Цукор-Інвест", ні ДП "Нафтоком-Агро", зокрема укладення відповідних договорів оренди з позивачем та державної реєстрації такого права, а отже, при укладенні договорів купівлі-продажу нерухомості право користування земельною ділянкою, якого не існувало у продавця на момент укладення договорів купівлі-продажу, до набувача не перейшло. Таким чином, відповідач користується цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави.

Відтак, немає підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, від 20.11.2018 у справі №922/3412/ 17, від 23.05.2018 у справі 629/4628/16-ц, в постанові Верховного Суду від 04.03.2020 у даній справі № 917/32/17.

Як зазначив суд касаційної інстанції в постанові від 04.03.2020 у даній справі № 917/32/17, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо безоплатного користування земельною ділянкою та відшкодування коштів, пов`язаних з її використанням без належного оформлення правовстановлюючих документів на неї.

При цьому, суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.12.19 у справі № 917/1739/17.

Колегія суддів, врахувавши висновки суду касаційної інстанції, вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин правову норму, яка підлягає застосуванню, а саме ст. 1212 ЦК України.

З огляду на викладене, Дочірнє підприємство "Нафком-Агро", м. Київ, як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Дочірнє підприємство "Нафком-Агро", м. Київ, не є власником та постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72 Податкового кодексу України).

Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст.14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем в ході її розгляду, Дочірнє підприємство "Нафком-Агро", м. Київ, у період з 01.08.2013 по 30.04.2016 не сплачувало за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі.

Таким чином, відповідач (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, фактично збільшив свої доходи, а позивач (потерпілий) втратив належне йому майно (кошти від орендної плати).

Отже, відповідні кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в порядку ст.1212 - 1214 Цивільного кодексу України.

Дана правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.09.2018 у справі № 925/230/17, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 та постановах Верховного Суду від 28.02.2020 у справі № 913/169/18, від 04.03.2020 у справі № 917/32/17.

У п. 65 постанови від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Згідно з п. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З аналізу змісту норм ст.ст. 1212-1214 ЦК України, абз.4 ч.1 ст. 144, абз.5 ч.1 ст.174 ГК України випливає, що зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (кондикційне зобов`язання) виникає за одночасної наявності трьох умов: 1) відбувається набуття чи збереження майна; 2) правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні; 3) набуття чи збереження здійснюється за рахунок іншої особи.

З матеріалів справи вбачається, що в даному разі наявні усі три названі ознаки.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги Першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Новооріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області про стягнення з Дочірнього підприємства "Нафком-Агро", м. Київ, грошових коштів у розмірі орендної плати за період з у період з 03.03.2014 по 30.04.2016 є такими, що ґрунтуються на вимогах Закону та підлягають задоволенню.

Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17.

Розрахунок розміру безпідставно збережених ДП "Нафком-Агро", м. Київ, коштів у розмірі орендної плати був визначений відповідним актом комісії Новооріхівської сільської ради ДП "Нафком-Агро" від 17.05.2016 та затверджений рішенням виконавчого комітету Новооріхівської сільської ради від 27.05.2016 №17, згідно яких на спірній земельній ділянці площею 21,2250 га з кадастровим номером :01:002:0215 знаходяться об`єкти нерухомого майна - будівлі та споруди Оріхівського цукрового заводу, власником якого є ДП "Нафком-Агро" на підставі договору купівлі-продажу ВМП № 123536 від 15.03.2010 та перебувають у фактичному користуванні у відповідача.

При цьому, вказаний розрахунок здійснено із застосуванням Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284 та Порядку визначення та відшкодування територіальній громаді Новооріхівської сільської ради збитків, заподіяних внаслідок порушення вимог земельного законодавства, затвердженого рішенням Новооріхівської сільської ради від 27.01.2016, як неотримані доходи у вигляді орендної плати.

Належних та допустимих доказів помилковості або невідповідності закону зазначеного розрахунку відповідач суду не надав.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі, спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення господарського суду Полтавської області від 30.03.2017 у справі №917/32/17 слід залишити без змін з підстав, викладених у даній постанові.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача, Дочірнього підприємства "Нафком-Агро", м. Київ, на рішення господарського суду Полтавської області від 30.03.2017 у справі №917/32/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 30.03.2017 у справі №917/32/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 19.05.2020.

Головуючий суддя Н.В. Гребенюк

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя О.О. Радіонова