РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.05.2020Справа № 910/15105/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Ваховської К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Акціонерне товариство "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28) в особі філії Бурове управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (63304, Харківська обл., м. Красноград, вул. Полтавська, 86)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Акфілд" (04655, м. Київ, вул. Глибочицька, 72, приміщення 329)

про стягнення 1 323 124,30 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Рябченко М.М.

від відповідача: не з`явився

У судовому засіданні 20.05.2020, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі філії Бурове управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Акфілд" про стягнення 1 323 124,30 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 25.06.2018 між Акціонерним товариством "Укргазвидобування" (надалі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Акфілд" (надалі - відповідач) укладено договір поставки №УБГ390/015-18, на підставі якого відповідач зобов`язався поставити позивачу засувки шиберні в асортименті з комплектуючими, зазначений в специфікації, що додається до договору і є його невід`ємною частиною, а позивач зобов`язався прийняти та оплатити такий товар. За доводами позивача, відповідач порушив умови спірного договору щодо строків поставки товару, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 757 728,32 грн. та штрафу у розмірі 565 395,98 грн.

29.10.2019 через загальний відділ діловодства суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи платіжного доручення №211819 від 11.10.2019 про сплату судового збору у розмірі 19 846,87 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.11.2019.

05.11.2019 через загальний відділ діловодства суду надійшли дві заяви позивача про уточнення до позовної заяви в частині зазначення даних позивача та відповідача.

26.11.2019 через загальний відділ діловодства суду надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання без участі представника позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2019 відкладено підготовче засідання на 18.12.2019 у зв`язку з неявкою представників сторін.

18.12.2019 у судовому засіданні суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 22.01.2020.

16.01.2020 через загальний відділ діловодства суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку з відсутністю можливості з`явитись у судове засідання.

22.01.2020 у судовому засіданні суд на місці ухвалив задовольнити клопотання представника відповідача та відкласти розгляд справи на 05.02.2020.

05.02.2020 у судовому засіданні представник відповідача надав клопотання про визнання позовних вимог та у зв`язку з можливим зарахуванням зустрічних однорідних вимог відкласти підготовче засідання для надання часу врегулювати сторонами спір.

05.02.2020 у судовому засіданні суд на місці ухвалив задовольнити клопотання представника відповідача та відкласти підготовче засідання на 19.02.2020.

19.02.2020 у судовому засіданні суд на місці ухвалив задовольнити клопотання представника позивача та відкласти підготовче засідання на 11.03.2020 для врегулювання спору між сторонами.

10.03.2020 через загальний відділ діловодства суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи без участі представника відповідача за наявними матеріалами справи.

10.03.2020 через загальний відділ діловодства суду надійшли письмові пояснення позивача щодо Актів звірок розрахунків за договором та заяви про припинення зобов`язання зарахування зустрічних однорідних вимог

11.03.2020 у судовому засіданні керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод суд на місці ухвалив задовольнити клопотання представника позивача та відкласти підготовче засіданні на 25.03.2020.

З метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, та на виконання розпорядження Голови Вищої ради правосуддя від 13.03.2020 №11/0/2-20 "Про додаткові заходи із попередження респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19", засідання Господарського суду міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., призначені на 25.03.2020 не відбулися.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2020 судове засідання у справі призначено на 29.04.2020.

У судове засідання, призначене на 29.04.2020, сторони явку уповноважених представників не забезпечили, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

29.04.2020 позивач через загальний відділ діловодства подав клопотання про відкладення розгляду справи зважаючи на період карантину, визначений постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11.03.2020 №211, із змінами внесеними постановами Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" від 25.03.2020 № 239 та від 22.04.2020 № 291, з урахуванням рішення Уряду про заборону пасажирських перевезень та обмеження кількості учасників масових заходів, а також листа Ради суддів України від 16.03.2020 9/рс-186/20 та розпорядження Голови Вищої ради правосуддя від 13.03.2020 №11/0/2-20 "Про додаткові заходи із попередження респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.2020 суд відклав розгляд справи на 20.05.2020.

У судовому засіданні 20.05.2020 суд заслухав представника позивача, який підтримав позовні вимоги та надав пояснення по суті спору.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, клопотань щодо відкладення розгляду справи не направляв, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

25 червня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Акфілд» (надалі- постачальник, відповідач) та Акціонерним товариством «Укргазвидобування» в особі філії Бурове управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (надалі - покупець, позивач) був укладений договір поставки № УБГ 390/015-18, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві гвинтові вибійні двигуни Лот № 1 (далі - товар), зазначений у специфікації, що додається до договору і є його невід`ємною частиною, а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Відповідно до п. 1.2. договору найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна ціна договору вказується у специфікації (далі - Специфікація), яка є Додатком № 1 до договору та є її невід`ємною частиною.

Згідно із пунктом 3.2 договору загальна ціна договору визначається загальною вартістю товару, вказаного в специфікації до цього договору.

Строк поставки, умови та місце поставки Товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в Специфікації до цього договору (п. 5.1. договору).

Відповідно до п. 6.3.1 договору постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором та графіком поставки.

Відповідно до п. 1 специфікації № 1 передбачено поставку товару в асортименті на загальну вартість 14398996,20 грн..

Пунктами 2, 3 Специфікації унормовано, що поставка здійснюється на умовах DDP (згідно із міжнародними правилами Інкотермс 2010), кінцеве місце призначення - 63303, Харківська обл., м. Красноград, вул. Українська, 165, Красноградська база виробничо-техгнічного забезпечення і комплектації БУ «Укрбургаз». Строк поставки товару: відповідно до графіку поставки.

Умови та строк оплати: протягом 30 календарних днів з моменту отримання товару. (п. 4 Специфікації).

Відповідно до Графіку поставки №1 граничний строк - 120 календарних днів з дати підписання договору (п.1 - п.15), тобто до 23.10.2018 року та - 210 календарних днів з дати підписання договору (п. 16), тобто до 21.01.2019 року.

За умовами п. 5.2. договору датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару або видаткової накладної. Право власності на товар переходить від Постачальника до Покупця з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної.

Відповідно до видаткової накладної №16 від 23.08.2018 року постачальник поставив частину товару на суму 3010038,00 грн.

Відповідно до видаткової накладної №17 від 11.09.2018 року постачальник поставив частину товару на суму 93650,40 грн.

Відповідно до видаткової накладної №18 від 25.09.2018 року постачальник поставив частину товару на суму 642835,20 грн.

Відповідно до видаткової накладної №20 від 14.11.2018 року постачальник поставив частину товару на суму 549642,60 грн. (прострочення поставки на 21 день).

Відповідно до видаткової накладної №1 від 09.01.2019 року постачальник поставив частину товару на суму 2854299,60 грн. (прострочення поставки на 77 днів).

Відповідно до видаткової накладної №6 від 07.02.2019 року постачальник поставив частину товару на суму 1723562,40 грн. (прострочення поставки на суму 1042350,00 грн. на 106 днів та на суму 681212,40 грн. на 16 днів).

Відповідно до видаткової накладної №7 від 05.03.2019 року постачальник поставив частину товару на суму 433767,60 грн. (прострочення поставки на 132 дні).

Відповідно до видаткової накладної №8 від 21.03.2019 року постачальник поставив частину товару на суму 1362424,80 грн. (прострочення поставки на 58 днів).

Відповідно до видаткової накладної №9 від 15.04.2019 року постачальник поставив частину товару на суму 1021818,60 грн. (прострочення поставки на 83 дні).

Відповідно до видаткової накладної №15 від 14.06.2019 року постачальник поставив частину товару на суму 1362424,80 грн. (прострочення поставки на 135 днів).

Отже, за доводами позивача, відповідач прострочив виконання зобов`язання за договором в частині поставки товару, чим порушив п.5.1 та п.6.3.1 договору.

Розділом VII договору встановлено відповідальність сторін, зокрема, відповідно до п. 7.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим договором.

Пунктом 7.10. договору унормовано, що у разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у даному договорі, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого товару.

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності), за умови надання постачальником забезпечення своїх зобов`язань за договором, які відповідають вимогам, вказаним у п. 10.2. цього договору і діє до повного виконання сторонами зобов`язань (п. 10.1. договору).

Так, у відповідності до п. 10.2 договору Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Глобус» була видана банківська гарантія №9331 від 12.06.2018, відповідно до якої Банк гарантував належне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Акфілд» зобов`язань за договором поставки.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що оскільки відповідач не здійснив поставку товару у визначений договором строк, останньому на підставі п. 7.10. договору було нараховано пеню у розмірі 757 728,32 грн та штрафу у розмірі 565 395,98 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією №032-02-7832-1 від 01.08.2019, у якій просив останнього сплатити штрафні санкції за несвоєчасно поставлений товар. Проте, дана претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № УБГ 390/015-18 від 25.06.2018, суд дійшов до висновку, що останній за своєю правовою природою є договорами поставки.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до умов договору та додатків до нього, відповідач зобов`язаний був поставити товар, визначений у п. 1-15 специфікації, на умовах DDP у строк до 23.10.2018. Товар, що був зазначений сторонами у п. 16 специфікації, необхідно було поставити у строк до 21.01.2019.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Судом встановленою, що відповідачем прострочено виконання зобов`язань з постачання товару, оскільки з видаткових накладних вбачається, що позивачу частину товару згідно умов договору було поставлено поза межами встановленого строку, а саме з листопада 2018 року по червень 2019 року.

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Стаття 613 Цивільного кодексу України встановлює, що кредитор є таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, за порушення строків поставки позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 757 728,32 грн та штрафу у розмірі 565 395,98 грн.

Згідно з п. 7.10. Договору, за порушення строків поставки постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1 % вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7 % від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі статтею 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша, друга статті 217 Господарського Кодексу України).

Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими Господарським кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (частина перша статті 199 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (статті 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Отже, сторонами у договорі погоджено, що за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1 % від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару, за кожний день прострочення, а також за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7 % від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що сторони за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення зобов`язань за договором, беручи до уваги той факт, що дані зобов`язання з приводу поставки товару не є грошовими зобов`язаннями та положення щодо обмеження розміру штрафних санкцій законом на них не поширюються.

Суд перевіривши розрахунок пені та штрафу встановив, що останній є обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги щодо стягнення пені у розмірі 757 728,32 грн та штрафу у розмірі 565 395,98 грн є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Бурове управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування".

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Акфілд" (04655, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 72, приміщення 329; ідентифікаційний код 39462040) на користь Акціонерного товариство "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 26/28; ідентифікаційний код 30019775) в особі філії Бурове управління "Укрбургаз" Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (63304, Харківська обл., м. Красноград, вул. Полтавська, буд. 86; ідентифікаційний код 00156392) пеню у розмірі 757 728 (сімсот п`ятдесят сім тисяч сімсот двадцять вісім) грн 32 коп., штраф у розмірі 565 395 (п`ятсот шістдесят п`ять тисяч триста дев`яносто п`ять) грн 98 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 19 846 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот сорок шість) грн 87 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25.05.2020

Суддя Л. Г. Пукшин