ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року

м. Київ

Справа № 924/1226/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Огородніка К. М. (головуючого), Банаська О.О., Жукова С.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк"

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.07.2019

та рішення Господарського суду Хмельницької області від 25.04.2019

у справі № 924/1226/18

за заявою Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк"

до Фізичної-особи підприємця Ройко (Антощук) В.С.,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 ,

про стягнення 535 212,63 грн простроченої заборгованості по відсоткам, 68722,74 грн пені за прострочення сплати кредиту, 70 527,87 грн пені за прострочення сплати відсотків,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Укргазбанк" (далі - ПАТ АБ "Укргазбанк", банк, позивач) звернулося до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Фізичної особи-підприємця Ройко (Антощук) Вікторії Сергіївни (далі - ФОП Ройко (Антощук) В.С., відповідач) про стягнення 535212,63 грн. простроченої заборгованості по відсоткам, 68722,74 грн. пені за прострочення сплати кредиту, 70527,87 грн. пені за прострочення сплати відсотків на підставі кредитного договору № МСБ/02/2013/К від 22.02.2013.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем своїх обов`язків за кредитним договором № МСБ/02/2013/К від 22.02.2013, а саме, прострочення сплати кредиту та процентів за користування ним, внаслідок чого за період з 15.03.2016 по 25.06.2018 виникла прострочена заборгованість за відсотками, за прострочення сплати кредиту та відсотків. При цьому суму пені позивач обраховує за період прострочення сплати кредиту і процентів з 26.06.2017 по 25.06.2018 на підставі умов п.6.1-6.3 кредитного договору.

Окремо позивач зазначав, шо рішення Острозького суду Рівненської області від 17.03.2015 №567/1472/14-ц про стягнення боргу за кредитним договором №МСБ/02/2013/К від 22.02.2013 виконано в повному обсязі, а рішення Острозького суду Рівненської області від 29.07.2016 №567/296/16-ц про стягнення з ОСОБА_2 . боргу не виконано лише в частині сплати штрафу за нестрахування предмету іпотеки в сумі 38372,98 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 25.04.2019 у даній справі відмовлено у задоволенні позову ПАТ АБ "Укргазбанк" до ФОП Ройко (Антощук) В.С. про стягнення 535212,63 грн. простроченої заборгованості по відсоткам, 68722,74 грн. пені за прострочення сплати кредиту, 70527,87 грн. пені за прострочення сплати відсотків.

Мотивуючи висновок про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом та пеню припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення кредиту, тобто дострокового припинення зобов`язань за кредитним договором.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак таких вимог банк не заявляв.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.07.2019 рішення Господарського суду Хмельницької області від 25.04.2019 залишено без змін.

Апеляційний господарський суд зазначив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав у повному обсязі на період 26.06.2017 по 25.06.2018, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений банком, що підтверджено судовими рішеннями у справах №567/1472/14-ц, № 567/296/16-ц, і встановлено судом у даній справі.

При цьому судами першої та апеляційної інстанцій були враховані висновки щодо застосування таких норм права, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 175/4753/15-ц та від 17.04.2019 у справі № 357/6149/15-ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу

В касаційній скарзі ПАТ АБ "Укргазбанк" просить рішення Господарського суду Хмельницької області від 25.04.2019 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.07.2019 скасувати повністю, прийняти нове рішення, яким стягнути з ФОП Ройко (Антощук) В.С. на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" заборгованість за період з 15.03.2016 по 25.06.2018 (включно): прострочену заборгованість по відсоткам - 535212,63 грн., пеню за прострочення сплати кредиту - 68722,74 грн., пеню за прострочення сплати кредиту - 70527,87 грн, а всього 674 463,24 грн.

Вимоги касаційної скарги обґрунтовані порушенням та неправильним застосуванням судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 525, 526, 599, 611, 651, 1049, 4050, 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Скаржник наголошує, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

В підтвердження своїх доводів посилається на правову позицію у справі № 6-1206цс15 Верховного Суду України, відповідно до якої наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Доводи інших учасників справи

Від інших учасників справи відзиви на касаційну скаргу не надійшли, що відповідно до положень частини 3 статті 295 ГПК України не перешкоджає перегляду судових рішень.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 300 ГПК України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

Частиною 2 статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що між сторонами відбулись правовідносини з кредитування на підставі кредитного договору № МСБ/02/2013/К від 22.02.2013, які врегульовані нормами статей 1054-1056-1 ЦК України.

Рішенням Острозького суду Рівненської області від 17.03.2015 № 567/1472/14-ц, яке набрало законної сили, задоволено частково позов та присуджено до стягнення солідарно з ОСОБА_3 як позичальника та ОСОБА_1 як поручителя на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» один мільйон тринадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять гривень 03 копійки боргу за кредитним договором №МСБ/02/2013/К від 22.02.2013, в т.ч. 780000 грн. строкової заборгованості по кредиту та простроченої заборгованості 134203,1грн. Справа розглядалась в суді загальної юрисдикції, оскільки одним з відповідачів була фізична особа - ОСОБА_1 .

Рішенням Острозького суду Рівненської області від 29.07.2016 № 567/296/16-ц, яке набрало законної сили, присуджено до стягнення з ОСОБА_1 в солідарному порядку з ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № МСБ/02/2013/К від 22.02.2013 в сумі 379055,62 грн, яка складається з таких сум: 8523,73 грн - строкова заборгованість за відсотками; 268094,58 грн - прострочена заборгованість за відсотками; 61479,06 грн - пеня за прострочення сплати кредиту; 50958,25 грн - пеня за прострочення сплати відсотків. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» штраф 159280,4 грн за невиконання страхування предмету іпотеки.

Вказані рішення Острозького суду Рівненської області набрали законної сили, в апеляційному чи касаційному порядку не скасовані.

З огляду на вказане суди дійшли висновку, що рішення у цивільних справах стосуються правовідносин сторін, що виникли на підставі кредитного договору №МСБ/02/2013/К від 22.02.2013, тому мають преюдиціальне значення у даній справі.

Позовні вимоги у даній справі про стягнення з відповідача 535212,63 грн простроченої заборгованості по відсоткам, 68722,74 грн пені за прострочення сплати кредиту, 70527,87 грн пені за прострочення сплати відсотків за період з 15.03.2016 по 25.06.2018 обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем/позичальником умов кредитного договору № МСБ/02/2013/К від 22.02.2013. Суму пені позивач обрахував за період прострочення сплати кредиту і процентів з 26.06.2017 по 25.06.2018 на підставі умов п.6.1-6.3 кредитного договору.

Таким чином, предметом позову у даній справі є стягнення процентів за користування кредитними коштами за кредитним договором та пені, нарахованих банком після пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення кредиту, тобто дострокового припинення зобов`язань за кредитним договором.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За частиною ж другою цієї статті якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі статті 1048 цього Кодексу.

Водночас за змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц дійшла висновків про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зазначено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, і права та інтереси позивача в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тобто у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Вказана позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Як встановлено судами попередніх інстанцій у даній справі, позивач 05.11.2014 звертався до відповідача з письмовою претензією про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № МСБ/02/2013/К від 22.02.2013, тобто використав своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою.

Наявність рішень Острозького суду Рівненської області від 17.03.2015 №567/1472/14-ц та від 29.07.2016 №567/296/16-ц про задоволення вимог кредитора (позивача у даній справі) щодо всієї суми заборгованості, які боржник не виконав у повному обсязі на період 26.06.2017 по 25.06.2018, свідчить про зміну банком порядку, умов і строку дії кредитного договору, що засвідчено у вказаних рішеннях, та виключає можливість стягнення процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку, а тому позовні вимоги правомірно визнано судами необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Посилання скаржника на правову позицію, викладену у справі № 6-1206цс15 від 23.09.2015, колегія суддів відхиляє, оскільки Велика Палата Верховного Суду у справі № 310/11534/13-ц відступила від правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-1206цс15.

Так, за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі №310/11534/13-ц, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги і на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (ст. 309 ГПК України).

З огляду на зазначене та відсутність порушень норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваних судових рішень судами попередніх інстанцій, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги і залишення без змін оскаржуваних постанови апеляційного суду та рішення суду першої інстанції.

Судові витрати

У зв`язку з тим, що суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладається на заявника касаційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" залишити без задоволення.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.07.2019 та рішення Господарського суду Хмельницької області від 25.04.2019 у справі №924/1226/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Судді Банасько О.О.

Жуков С.В.