ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2020 р. Справа №914/1479/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Скрипчук О.С.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання - Кишенюк Н.Т.

за участю представників учасників процесу:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Сокіл У.В. - адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства ШипШина, м.Львів вих.№12 від 16.01.2020 (вх.ЗАГС № 01-05/273/20)

на рішення Господарського суду Львівської області від 27.12.2019 (суддя Стороженко О.Ф., повний текст складено 28.12.2019, м. Львів)

у справі № 914/1479/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Преміорі", м.Біла Церква Київської областіі

до відповідача Приватного підприємства ШипШина, м.Львів

про стягнення грошових коштів у загальній сумі 3 412 404,57грн.

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ПРЕМІОРІ» подано Позовну заяву з вимогами про стягнення з ПП «ШипШина» грошових коштів у загальній сумі 4829198,24грн, а саме:

-боргу (з урахуванням індексу інфляції) у сумі 4444523,59грн, що виник у зв`язку з порушенням Підприємством грошових зобов`язань з оплати вартості продукції, поставленої (упродовж 02.04-13.04.2019) на підставі Дилерського договору №62 від 01.10.2015;

-пені у сумі 354322,81грн, нарахованої на підставі умов Договору у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (від прострочених платежів) за кожен день прострочення;

-трьох процентів річних (від прострочених платежів) у сумі 30351,84грн та інфляційних втрат у сумі 8716,36грн (що включені у суму боргу), - нарахованих згідно з нормою ч.2 ст.625 ЦК України.

Судом ухвалою від 06.12.2019 прийнято зменшення позивачем загального розміру позовних вимог до 3 412 404, 57 грн, а саме:

-зменшення до 2 870 566,39 грн суми боргу з урахуванням від`ємного значення індексу інфляції;

- збільшення до 498 051,80 грн суми неустойки;

- збільшення до 43 786,38 грн суми трьох процентів річних.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 27.12.2019 у справі №914/1479/19 закрито провадження у справі стосовно позовної вимоги про стягнення боргу у сумі 722871,96грн. Позов стосовно решти позовних вимог задоволено частково. Стягнено з ПП ШипШина на користь ТОВ ПРЕМІОРІ борг у сумі 2147694,43грн та витрати на судовий збір у сумі 32215,42грн.У задоволенні позовних вимог про стягнення пені та трьох процентів річних (від прострочених платежів) відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, зокрема, що оскільки умовами договору не передбачено можливості вибіркової оплати дилером (на свій розсуд) певних партій поставленого товару, тому, наявні підстави для застосування норми ч.1 ст.526 ЦК України, згідно з якою зобов`язання повинно виконуватись відповідно до звичаїв ділового обороту, які передбачають погашення заборгованості у порядку черговості її виникнення. Наявна у відповідача заборгованість це борг за спірний товар (а не товар, який поставлено раніше). Оскільки, позивачем не надано обґрунтованого розрахунку пені та процентів річних із обов`язковим зазначенням: поставок, за якими виник борг, та часткових оплат, здійснених відповідачем, проведення перевірки правомірності нарахування відповідних сум є неможливим. Позивачем, на підставі норми ч.2 ст.625 ЦК України, заявлялась і вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 8 716,36грн, які було включено у суму основного боргу. Проте, враховуючи дефляцію, позивач, при зменшенні загального розміру позовних вимог, фактично інфляційних втрат - не нараховував. Отже, фактично позовна вимога про стягнення інфляційних втрат відсутня.

ПП ШипШина подано апеляційну скаргу №12 від 16.01.2020, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 28.12.2019 у даній справі в частині стягнення з ПП ШипШина на користь ТОВ Преміорі боргу у сумі 2 147 694,43 грн та витрат на судовий збір у сумі 32 215,42грн і ухвалити нове рішення у відповідній частині, посилаючись на те, що судом прийнято рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зокрема, скаржник зазначає, що при прийнятті рішення судом не вирішено питання щодо періоду, у якому виникла заборгованість.

Також, скаржник наголошує, що між сторонами укладено дилерський договір, який є змішаним договором, у якому присутні елементи різних договорів, передбачених чинним законодавством України. Відповідно до звичаїв ділового обороту, які передбачають погашення заборгованості у порядку реалізації поставленого товару кінцевому споживачеві, відповідачем було оплачено поставлений товар за період з 02.04.2019 по 13.04.2019, про що свідчать платіжні доручення, долучені до відзиву.

ТОВ ПРЕМІОРІ у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити рішення суду без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що рішення суду є законним, обґрунтованим та прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, у дослідженні обставин судом було встановлено умови, права та обов`язки сторін договору. Твердження скаржника щодо виникнення заборгованості за раніше поставлений товар є хибним та таким, що не відповідає дійсності, умовами договору не передбачено вибіркової оплати дилером певних партій поставленого товару..

Ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 05.02.2020 та 06.02.2020 поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження в даній справі та призначено розгляд справи № 914/1479/19 на 10.03.2020 колегією суддів у складі головуючого судді Галушко Н.А., суддів Скрипчук О.С. та Орищин Г.В..

10.03.2020 судове засідання не відбулося у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Галушко Н.А. (з 02.03.2020 по 12.03.2020).

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.03.2020, на виконання актів органів державної влади, задля дотримання карантинного режиму та недопущення поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу COVID-19, у зв`язку з запровадженням карантину, з метою повного та всестороннього дослідження усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, вирішено судове засідання, призначене ухвалою суду від 13.03.2020 на 31.03.2020 здійснити поза межами процесуального строку, визначеного ст.273 ГПК України та провести 12.05.2020.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

ТОВ «Преміорі» подано клопотання №1041 від 3004.2020 про розгляд справи без участі представника товариства.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено господарським судом та підтверджено матеріалами справи, 01.10.2015 між ПП ШипШина та ТОВ Преміорі укладено Дилерський договір №62, згідно з умовами якого позивач (продавець), упродовж 02.04-13.04.2019, здійснив поставку відповідачу товарів (автошини) загальною вартістю 4 606 698,12грн, що підтверджуються накладними (знаходяться в матеріалах справи).

Згідно з умовами п.9.1 договору, відповідач (дилер) зобов`язався здійснювати оплату вартості «кожної партії» поставленого товару в 14-денний строк з моменту поставки.

Відповідно до умов п.4.3 договору «партія» товару це частина товару, поставлена в обумовленому місяці згідно зі встановленим Графіком (зазначеним у заявці дилера, затвердженій продавцем).

Згідно з умовами п.п. 1, 3.3.2, 4.1, 4.2, 6.1 договору, дилер щомісяця зобов`язаний подавати продавцю (на затвердження та на виконання) заявку на поставку товару у наступному місяці, відповідно до якої сторонами повинна укладатись додаткова угода щодо здійснення поставок упродовж відповідного місяця (передбачена умовами п.п.2.2, 3.1.4, 4.2 договору).

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що усі питання щодо поставок узгоджувались сторонами лише засобами електронного зв`язку.

За даними позивача, відповідачем несвоєчасно та не в повному обсязі сплачено вартість поставленого (у спірному періоді) товару і станом на 25.12.2019 сума боргу склала 2 147 694,43грн.

Відповідачем визнано наявність заборгованості за договором, проте, стверджено про здійснення оплати вартості спірної продукції та наявність боргу за товар, який поставлено раніше (упродовж 04.01.2018-30.03.2019).

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч.1 та п.1 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Згідно із ст. 526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Умовами договору №62 від 01.10.2015 (п.9.1) сторони узгодили, що розрахунок за поставлену за цим договором продукцію здійснюється з відстрочкою платежу, протягом 14 календарних днів від дати поставки кожної партії продукції.

Як вбачається із платіжних доручень, які знаходяться у матеріалах справи, призначенням платежу платник (відповідач) зазначив договір №62 від 01.10.2015, оскільки, в платіжних документах не зазначено за яку саме продукцію відповідачем здійснюється оплата (накладну, рахунок тощо), позивачем правомірно застосовано норми ч.1 ст.526 ЦК України, згідно з якою зобов`язання повинно виконуватись відповідно до звичаїв ділового обороту, які передбачають погашення заборгованості у порядку черговості її виникнення.

Судова колегія також зазначає, що з огляду на те, що в платіжних дорученнях призначенням платежу скаржник зазначив договір №62 від 01.10.2015, посилання останнього в апеляційній скарзі на відсутність між сторонами договірних відносин, оскільки позивачем не надано суду першої інстанції оригіналу даного договору, судова колегія до уваги не приймає, як таке, що спростовується матеріалами справи та поясненнями самого скаржника.

Отже, правомірним є висновок суду першої інстанції, що наявна у відповідача заборгованість це заборгованість, яка виникла за спірний період (а не товар, який поставлено раніше).

Враховуючи факт часткової сплати відповідачем, у ході розгляду справи в суді першої інстанції, вартості поставленого спірного товару (у сумі 722 871,96грн), наявні підстави, передбачені нормою п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, для закриття провадження у справі стосовно відповідної частини позовних вимог, - у зв`язку з відсутністю предмету спору.

У зв`язку з порушенням відповідачем грошових зобов`язань, позивачем нараховано:

-згідно з умовами п.14.2 договору пеню (неустойку) у сумі 354 322,81грн, визначену у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (від сум боргу) за кожен день прострочення платежів;

-згідно з нормою ч.2 ст.625 ЦК України три проценти річних (від прострочених платежів) у сумі 30 351,84грн.

Однак, в матеріалах справи відсутній обґрунтований розрахунок пені та процентів річних із обов`язковим зазначенням: поставок, за якими виник борг, та часткових оплат, здійснених відповідачем, що унеможливлює суду проведення судом перевірки правомірності нарахування відповідних сум.

З огляду на викладене, правомірним є висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення сум пені та процентів річних належним чином не доведені.

Також, в ході розгляду справи в суді першої інстанції позивачем, на підставі норми ч.2 ст.625 ЦК України, заявлялась вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 8 716,36грн, які було включено у суму основного боргу. Проте, враховуючи дефляцію, позивач, при зменшенні загального розміру позовних вимог, фактично інфляційних втрат - не нараховував (при цьому, суму основного боргу зменшив із урахуванням від`ємної величини індексу інфляції).

Отже, фактично позовна вимога про стягнення інфляційних втрат відсутня.

Згідно із ч.2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Зокрема, у справі "Руїз Торіха проти Іспанії", Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Скаржником не надано суду належних та допустимих доказів в обгрунтування доводів, викладених в апеляційній скарзі.

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає рішення місцевого господарського суду таким, що прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та дотриманням норм процесуального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не вбачає.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ :

1.Рішення Господарського суду Львівської області від 27.12.2019 у справі №914/1479/19 залишити без змін, апеляційну скаргу Приватного підприємства ШипШина, м.Львів вих.№12 від 16.01.2020 (вх.ЗАГС № 01-05/273/20)- без задоволення.

2.Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 22.05.2020.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Скрипчук О.С.

суддя Орищин Г.В.