ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2020 р. Справа№ 915/670/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Сотнікова С.В.

Пантелієнка В.О.

За участю секретаря судового засідання Халько В.А.

та представників сторін:

не з`явились;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Студия анимационного кино "Мельница" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2020

у справі №915/670/19 (суддя: Марченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Студия анимационного кино "Мельница" (193232, Російська Федерація, м. Санкт-Петербург, пр. Більшовиків, 34, корпус 2, літера А)

до фізичної особи-підприємця Максимчук Валентини Вікторівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

про стягнення 200 000 грн компенсації за порушення виключних майнових авторських прав і 20 000 грн штрафу,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Студия анимационного кино "Мельница" (Російська Федерація) звернулось до місцевого господарського суду з позовом до фізичної особи-підприємця Максимчук Валентини Вікторівни про стягнення компенсації за порушення виключних майнових авторських прав в сумі 200 000 грн та штрафу в сумі 20 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено виключні майнові права позивача шляхом розповсюдження контрафактного товару з зображенням персонажів мультиплікаційного серіалу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а саме персонажів « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та « ІНФОРМАЦІЯ_3 », як частини цього аудіовізуального твору, права на який належать позивачу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.01.2019 у справі №915/670/19 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Студия анимационного кино "Мельница" до фізичної особи-підприємця Максимчук Валентини Вікторівни про стягнення 200 000 грн компенсації за порушення виключних майнових авторських прав і 20 000 грн штрафу задоволено частково.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця Максимчук Валентини Вікторівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Студия анимационного кино "Мельница" 21 020,00 грн компенсації за порушення виключних майнових авторських прав; 11 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу і 346,83 грн судового збору.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця Максимчук Валентини Вікторівни в доход державного бюджету України 2 102,00 грн штрафу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено порушення відповідачем виключних авторських прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Студия анимационного кино "Мельница" шляхом розповсюдження контрафактних товарів, на яких незаконно (без дозволу позивача) відтворено персонажі аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу «ІНФОРМАЦІЯ_1». При цьому, враховуючи, що відповідач припустився порушення виключних майнових прав вперше, суд дійшов висновку про правомірність та достатність стягнення з відповідача компенсації у розмірі 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме у сумі 21 020,00 грн та відповідно, штрафу у розмірі 2 102,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Студия анимационного кино "Мельница" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 05.02.2020, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2020 у справі №915/670/19 частково; прийняти нове рішення, яким стягнути з Фізичної особи-підприємця Максимчук Валентини Вікторівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) суму компенсації за порушення майнових авторських прав у розмірі 200 000,00 грн та 20 000,00 грн штрафу до Державного бюджету України; судові витрати покласти на відповідача.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги скаржник посилається на те, що оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва прийняте з порушенням норм матеріального права.

Мотивуючи вимоги викладені в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що при розрахунку розміру компенсації за порушення авторських прав суд виходив з редакції Закону України «Про авторське право та суміжні права», що втратила чинність та не діяла на момент вчинення порушення, подання позовної заяви та винесення рішення.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2020 апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Студия анимационного кино "Мельница" у справі №915/670/19 передана на розгляд складу колегії суддів: головуючий суддя Верховець А.А., судді: Сотніков С.В., Пантелієнко В.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Студия анимационного кино "Мельница" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2020 у справі №915/670/19; апеляційну скаргу призначено до розгляду на 17.03.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2020 відкладено розгляд справи №915/670/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Студия анимационного кино "Мельница" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2020 на 14.04.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2020 відкладено розгляд справи №915/670/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Студия анимационного кино "Мельница" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2020 на 19.05.2020.

18.05.2020 до суду апеляційної інстанції від ТОВ "Студия анимационного кино "Мельница" надійшла заява про проведення судового засідання за відсутності позивача.

Колегія суддів зазначає, що відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 263 ГПК України, та не подав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідач в судове засідання 19.05.2020 не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому чинним процесуальним законодавством порядку.

Рекомендована кореспонденція, що була надіслана на адресу відповідача, що міститься у відомостях Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернута відділенням поштового зв`язку з відміткою: "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до ч. ч. 3, 7 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто, повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

При цьому, надіслання судом процесуальних документів на адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у разі відсутності повідомлення особою іншої адреси для направлення поштової кореспонденції, є належним виконанням приписів процесуального закону щодо надсилання судових рішень учасникам справи (Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 911/3309/17; від 18.01.2019 у справі № 921/396/17-г).

Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Ухвали Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2020 про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду, та від 17.03.2020, 14.04.2019 про відкладення розгляду справи були оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень (http://www.reyestr.court.gov.ua). Тобто, усі учасники справи користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до реєстру мали можливість ознайомитися зі змістом вказаних ухвал.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (п.п. 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи вищенаведене, судова колегія, з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, унормованих ст. 273 ГПК України, а також з врахуванням того, що явка представників учасників справи судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача, за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Студия анимационного кино "Мельница" не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно прокатного посвідчення Державного реєстру кіно і відеофільмів від 27.10.2011 №214013511, анімаційний серіал "ІНФОРМАЦІЯ_1" випущено в Російській Федерації в 2011 році, а права на фільм належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Студия анимационного кино "Мельница" (193019, м. Санкт-Петербург, вул. Мельнична, 4, державний реєстраційний номер 141 ) на строк дії авторського права на твір.

Також в матеріалах справи наявне посвідчення національного фільму Міністерства культури Російської Федерації №18012, відповідно до якого продюсером анімаційного фільму "ІНФОРМАЦІЯ_1" (перші 130 серій) є Товариство з обмеженою відповідальністю "Студия анимационного кино "Мельница".

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом про наявність у позивача виключних майнових авторських прав на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", а отже і наявність права захищати свої права, у тому числі шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Як слідує з матеріалів справи, представникам ТОВ "Студия анимационного кино "Мельница" стало відомо, що в інтернет-магазині ІНФОРМАЦІЯ_4 (через який здійснює свою господарську діяльність ФОП Максимчук Валентина Вікторівна, яка є користувачем вказаного сайту (що підтверджується листом ТОВ "УАПРОМ" від 22.10.2018 №901-ю) та власником доменного імені ІНФОРМАЦІЯ_4 (що підтверджується інформацією з бази даних WHOIS) пропонується до продажу та розповсюджується контрафактний товар з зображенням персонажів, як частини аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", а саме товар: "Тарелочки Барбоскины 17 см" і "Стаканчики Барбоскины" на яких без дозволу позивача зображені персонажі "ІНФОРМАЦІЯ_2" та " ІНФОРМАЦІЯ_3 " аудіовізуального твору "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Представником ТОВ "Студия анимационного кино "Мельница" було замовлено в інтернет-магазині ІНФОРМАЦІЯ_4 контрафактні товари у кількості 20 одиниць, що підтверджується банківською квитанцією від 06.09.2018 №, експрес-накладною № 4933 , службовим та фіскальним чеком ТОВ «Пост фінанс» від 10.09.2018.

Також позивачем подано до суду диск з фіксацією отримання замовлення у відділенні Нової пошти (№33 за адресою м. Одеса, вул. Романа Кармена, 15) та дослідженням сайту ІНФОРМАЦІЯ_4.

13.09.2018 представник ТОВ "Студия анимационного кино "Мельница" звернувся до ФОП Максимчук Валентини Вікторівни з листом про припинення порушення авторського права та мирового врегулювання спору, що підтверджується фіскальним чеком ПАТ "УКРПОШТА" №55 від 13.09.2018 та експрес-накладною Нова пошта №5835 від 13.09.2018.

Проте, як стверджує позивач, зазначені листи відповідачем були проігноровані, відповіді на адресу позивача не надходили, що і стало підставою для звернення ТОВ "Студия анимационного кино "Мельница" до господарського суду за захистом свого порушеного права.

Отже, причиною виникнення спору по даній справі стало питання про наявність або відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ "Студия анимационного кино "Мельница" (Російська Федерація, м. Санкт-Петербург) передбаченої Законом України «Про авторське право і суміжні права» компенсації в сумі 200 000,00 грн та 20 000,00 грн штрафу, у зв`язку з порушенням майнових авторських прав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 418 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом.

Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

За приписами ч. ч. 2 - 4 ст. 426 ЦК України особа, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об`єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб.

Використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

Умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об`єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Статтею 435 ЦК України визначено, що первинним суб`єктом авторського права є автор твору.

За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства).

Суб`єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Згідно зі ст. 440 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Майнові права на твір належать його авторові, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 441 ЦК України використанням твору є його відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) аудіовізуальний твір - твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Частиною 1 статті 8 цього Закону до об`єктів авторського права віднесено твори у галузі науки, літератури і мистецтва, зокрема аудіовізуальні твори.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 15 Закону до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: а) виключне право на використання твору; б) виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків правомірного використання, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону.

Згідно зі ст. 50 Закону порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є, зокрема, вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21 - 25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав; піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп`ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення.

Згідно зі ст. 52 Закону за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб`єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції встановлено та підтверджено в ході апеляційного перегляду, що ФОП Максимчук Валентина Вікторівна (м. Миколаїв) шляхом розповсюдження контрафактних товарів, на яких незаконно (без дозволу позивача) відтворено персонажі аудіовізуального твору - " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", а саме персонажі " ІНФОРМАЦІЯ_2 " та " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", як самостійної складової частини аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", права на який належать ТОВ "Студия анимационного кино "Мельница" (Російська Федерація, м. Санкт-Петербург) порушила виключні авторські права позивача, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з ФОП Максимчук Валентини Вікторівни компенсації за допущене порушення прав інтелектуальної власності та стягнення штрафу заявлені обґрунтовано.

Щодо розміру стягнення компенсації за допущене порушення прав інтелектуальної власності, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. «г» ч. 2 ст. 52 Закону суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом як паушальна сума на базі таких елементів, як подвоєна, а у разі умисного порушення - як потроєна сума винагороди або комісійні платежі, які були б сплачені, якби порушник звернувся із заявою про надання дозволу на використання оспорюваного авторського права або суміжних прав замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов`язаний у встановлених пунктом "г" цієї частини межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб`єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, а розмір збитків суб`єкт такого права доводити не зобов`язаний. Водночас розмір доведених збитків має враховуватися господарським судом у визначенні розміру компенсації.

У визначенні розміру компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України зокрема, справедливості, добросовісності та розумності.

Розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеню вини відповідача та інших обставин. Такми чином враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об`єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля, тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні.

Як слідує з позовної заяви та апеляційної скарги, для розрахунку суми позовних вимог ТОВ "Студия анимационного кино "Мельница" застосовує положення договору №28-10 від 02.08.2010 та договору №02/06/2016 від 01.06.2016.

Так, 02.08.2010 в м. Москва між ТОВ «Студия анимационного кино «Мельница» (м. Санкт-Петербург, вул. Мельнична, 4, державний реєстраційний номер 141 ) та TOB «Той Марк» (м. Санкт-Петербург, вул. Воскова, 12, літ А, прим. 3Н, державний реєстраційний номер 248 ) було укладено договір №28-10 про надання ліцензії на використання фільму (оригінального аудіовізуального твору, анімаційного серіалу з робочою назвою " ІНФОРМАЦІЯ_1 ").

Ліцензійна територія - «Ліцензійна територія-1» (РФ) та «Ліцензійна територія-2» (територія інших держав світу, окрім РФ) (п. 1.3 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору на умовах Договору ліцензіар надає ліцензіату ліцензію на використання фільму, згідно з п. 3.1 Договору протягом ліцензійного терміну на ліцензійній території, а ліцензіат зобов`язується прийняти ліцензію та виплачувати роялті відповідно до розділу 4 даного Договору.

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що ліцензіат вправі передавати право на використання Ліцензії на Фільм третім особам (Субліцензіатам) на виключній або невиключній основі (укладати субліцензійні договори) в межах Ліцензійного строку та Ліцензійній території в межах умов, встановлених даним Договором.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що Ліцензіат зобов`язується виплачувати Ліцензіару роялті в розмірі 50% від прибутку Ліцензіата.

Договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 11.1 Договору).

01.06.2016 в м. Москва між ТОВ «Той Марк» ( м. Санкт-Петербург, вул. Літераторів, б . 15 , літ А, прим. 2Н , державний реєстраційний номер 248 ) та ЗАТ «Європа Уно Трейд» (м. Москва, Нагорний пр.-т, 7, державний реєстраційний номер 522 ) було укладено субліцензійний договір №02/06/2016 про надання виключної ліцензії на використання в продукції охоронюваних елементів (персонажів) Фільму «ІНФОРМАЦІЯ_1» на визначеній території та у визначений строк, а субліцензіат зобов`язується виплачувати субліцензіару винагороду передбачену даним Договором.

Згідно умов договору, «продукція» - товари, виготовлені з використанням охоронюваних елементів фільму та спеціально узгоджені сторонами в Додатку №1 до Договору з зазначенням виду, найменування та різновиду кожного найменування, її повного опису, матеріалу із якого вона повинна бути виготовлена та технічних характеристик, та вимог по її виготовленню; «територія» - РФ, Білорусь, Україна , Молдова, Литва, Латвія, Естонія, Абхазія, Грузія, Арменія, Азербайжан, Казахстан, Узбекистан, Киргистан, Таджикистан, Туркменістан.

Згідно п. 3.1 Договору за надання ліцензії на умовах даного Договору субліцензіат зобов`язується виплачувати субліцензіару винагороду. Розмір винагороди або порядок її визначення, а також термін і порядок виплати винагороди визначаються сторонами у фінансовій угоді, яка є Додатком №2 до даного Договору.

01.12.2018 між ТОВ «Той Марк» та ЗАТ «Європа Уно Трейд» укладено Фінансову угоду №2 (Додаток №2/1 до договору №02/06/2016 від 01/06/2016) на період з 01.12.2018 по 30.11.2020, яка містить умови використання ліцензії у відповідності до Договору, починаючи з дати підписання угоди.

Пунктом 5 Фінансової угоди №2 передбачено, що в якості ліцензійної винагороди на термін дії даної Угоди Субліцензіат зобов`язується виплатити Субліцензіару мінімальну гарантовану суму (мінімальну гарантію), в розмірі 2 000 414, 24 рублів без ПДВ, що складає 11% від ціни узгодженого сторонами тиражу продукції.

В Таблиці №1 Фінансової угоди №2 зазначено 47 найменувань продукції, мінімальний тираж по кожному найменуванню, середня оптова ціна 1 екземпляра продукції та загальна ціна тиражу.

Так, згідно вказаної Таблиці, контрафактний товар, що пропонувався до продажу, демонструвався та розповсюджувався відповідачем, відноситься до товару, що зазначається під пунктом 34 та 37 вищевказаної таблиці, а саме «Стакан бум Барбоскины 250 мл 6 шт/G» (мінімальний тираж - 22 000, середня оптова ціна - 30,62 руб., загальна ціна тиражу - 673 640,00 руб.) та «Тарелка бум Барбоскины 17 см 6 шт/G» (мінімальний тираж - 24 000, середня оптова ціна - 35,95 руб., загальна ціна тиражу - 862 800,00 руб.). Назви товарів, що розповсюджував відповідач є аналогічними з назвами, що зазначені у субліцензійному договорі.

Відповідно до п. 7 Фінансової угоди №2 сторони угоди погодили, що тираж продукції є мінімально можливим по даному виду продукції, рівно як і винагорода Ліцензіара є мінімально можливою сумою. Субліцензіат зобов`язується прикласти всі можливі зусилля для того, щоб вказані мінімальні показники були перевищені.

Зважаючи на умови вищезазначених ліцензійних договорів, позивач стверджує, що мінімальна сума винагороди, яку отримує ТОВ «Студия анимационного кино «Мельница» за використання Фільму та тиражування його окремих охоронюваних елементів аудіовізуального твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" становить 412 655,34 грн (1 000 207,12 руб). А відтак, за твердженнями останнього, з урахуванням приписів п. «г» ч. 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», позивач мав право на отримання компенсації в розмірі 1 237 966,02 грн за порушення майнових авторських прав. Проте, позивач керуючись принципами справедливості, добросовісності та розумності просить суд стягнути з відповідача 200 000 грн компенсації та 20 000 грн штрафу до Державного бюджету.

Північний апеляційний господарський суд не погоджується з визначеною позивачем сумою компенсації, зважаючи на наступне.

З умов ліцензійних договорів №28-10 від 02.08.2010 та №02/06/2016 від 01.06.2016 слідує, що дані договори укладені на території Російської Федерації, а отже, направлені на задоволення, зокрема, споживчого ринку Російської Федерації (під споживчим ринком слід розуміти систему соціально-економічних відносин між його субєктами (виробниками, посередниками, споживачами), яка формується та розвивається в процесі опосередкованого грошовою формою обміну товарів і послуг, призначених для задоволення особистих потреб та інтересів споживачів), що підтверджується п. 8 Фінансової угоди №2 (Додаток №2/1 до договору №02/06/2016 від 01/06/2016) згідно якого Субліцензіат гарантує, що узгоджена в Таблиці №1 продукція буде представлена в наступних регіонах Території в наступні строки: (зазначена територія/міста РФ, Республіка Крим та м. Севастополь; строки - з 01.12.2018 (а.с. 83-86, т. 1).

Тобто, визначення суми компенсації, що має бути сплачена за порушення авторських прав позивача на території України виходячи з умов договору, що укладені на території РФ (з урахуванням її споживчого ринку), не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності. При цьому позивачем не надано жодних доказів того, яку суму винагороди отримує ТОВ «Студия анимационного кино «Мельница» за використання аудіовізуального твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" та тиражування його окремих охоронюваних елементів на території України.

До того ж, слід звернути увагу, що в Таблиці №1 Фінансової угоди №2 зазначено тираж 47 найменувань продукції та середня оптова ціна 1 екземпляра продукції. Саме від загального тиражу продукції і визначається ліцензійна винагорода (11% від ціни узгодженого сторонами тиражу продукції) та мінімальна гарантована сума (мінімальна гарантія) в розмірі 2 000 414, 24 руб. без ПДВ. Тоді як відповідач здійснював розповсюдження контрафактних товарів лише 2-х найменувань («Стакан бум Барбоскины 250 мл 6 шт/G» та «Тарелка бум Барбоскины 17 см 6 шт/G»), що ще раз доводить безпідставність визначення суми компенсації виходячи з мінімальної гарантованої суми в розмірі 2 000 414, 24 руб.

Окрім того колегія суддів констатує, що Фінансова угода №2 (Додаток №2/1 до договору №02/06/2016 від 01/06/2016) укладена між ТОВ «Той Марк» та ЗАТ «Європа Уно Трейд» 01.12.2018, а порушення авторських прав позивача відповідачем зафіксовано у вересні 2018 року, з чого слідує безпідставність застосування договору №02/06/2016 від 01.06.2016 при визначенні розміру компенсації.

Суд зазначає, що правило щодо визначення розміру компенсації передбаченої п. г) ч. 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» ґрунтується на п. b) ч. 1 ст. 240 Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (ратифікована Законом № 1678-VII від 16.09.2014), в якому відтворено положення п. b) ч. 1 т. 13 Директиви №2004/48/ЄС Європейського парламенту і Ради ЄС про забезпечення прав на інтелектуальну власність. Хоча Директива №2004/48/ЄС допускає встановлення більш високого розміру розрахунку майнової шкоди, ніж передбачено п. b) ч. 1 ст. 13, одночасно у ст. 3 Директиви вказано, що заходи, процедури й засоби правового захисту мають бути справедливими, ефективними, пропорційними. Ці критерії наведені також в ст. 230 Угоди про асоціацію і саме ними необхідно керуватися при визначенні максимально допустимого розміру компенсації, співвідносити його з обсягом заподіяної шкоди. Інститут відшкодування майнової шкоди існує не для покарання порушника чи збагачення особи, яка зазнала майнових втрат, а має на меті відновлення майнового стану, створення такого становища, в якому знаходилася б особа, якби порушення її права не відбулося. Інструментом цього інституту виступає стягнення, яке відповідає заподіяній шкоді, тобто є адекватним, еквівалентним відносно майнових втрат.

За таких обставин, зважаючи на доведеність порушення ФОП Максимчук Валентиною Вікторівною виключних авторських прав ТОВ "Студия анимационного кино "Мельница" на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал "ІНФОРМАЦІЯ_1" та беручи до уваги необгрунтований розрахунок суми компенсації наданий позивачем, місцевий господарський суд, виходячи з конкретних обставин справи і засад цивільного законодавства встановлених статтею 3 ЦК України, дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача компенсації у розмірі 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме у сумі 21 020,00 грн, оскільки ця сума є адекватною по відношенню до майнових втрат позивача за розповсюдження відповідачем контрафактних товарів 2-х найменувань.

Таким чином доводи апеляційної скарги стосовно того, що при розрахунку розміру компенсації за порушення авторських прав місцевий господарський суд виходив з редакції Закону України «Про авторське право та суміжні права», що втратила чинність та не діяла на момент вчинення порушення, подання позовної заяви та винесення рішення є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, Господарський суд міста Києва, керуючись ч. 3 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», правомірно стягнув з відповідача штраф у розмірі 2 102,00 грн.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 74, ст. 86 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення було повністю з`ясовано всі обставини справи. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2020 судовою колегією не встановлено.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282, 283 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Студия анимационного кино "Мельница" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2020 у справі №915/670/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2020 у справі №915/670/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №915/670/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Cторони мають право оскаржити постанову до Верховного суду в порядку, передбаченому ст.ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 20.05.2020.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді С.В. Сотніков

В.О. Пантелієнко