Справа № 909/267/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

25.05.2020 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П. А. , розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр будівельних матеріалів "Осмолода" про забезпечення позову ( вх. 7278/20 від 22.05.2020) у справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр будівельних матеріалів "Осмолода", вул. 22 січня, будинок 83,смт. Брошнів-Осада,Рожнятівський район, Івано-Франківська область,77611

до відповідача: Брошнів-Осадська селищної ради об"єднаної територіальної громади Івано-Франківської області вул. 22-го Січня, буд. 85,смт. Брошнів-Осада,Рожнятівський район, Івано-Франківська область,77611

про визнання недійсним пункту рішення сесії селищної ради, визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки

Без виклику учасників процесу.

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду з позовом про:

- визнання недійсним пункту 1 рішення двадцять третьої сесії сьомого скликання Брошнів-Осадської селищної ради об`єднаної територіальної громади Івано-Франківської області за №641-23/2019 від 24 грудня 2019 року, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Центр будівельних матеріалів «Осмолода» відмовлено в поновленні договору оренди землі, що зареєстрований 15 січня 2010 року за №01.

- визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 25 грудня 2009 року, що зареєстрований в Рожнятівському районному відділі Івано-Франківської регіональної філії центру ДЗК про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №01 від 15 січня 2010 року, - в редакції вказаній позивачем.

22.05.2020 суду позивачем подано заяву (вх. № 7278/20 від 22.05.2020) про забезпечення позову, відповідно до якої позивач просить:

- заборонити Брошнів-Осадській селищній раді об`єднаної територіальної громади Івано-Франківської області (77611, Івано-Франківська область, Рожнятівський район, смт. Брошнів-Осада вул. 22-го Січня, буд.85. ) вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки кадастровий номер :01:007:0230, загальною площею 5.2572 га., яка знаходиться за адресою: вул. 22-го Січня, смт. Брошнів-Осада, Рожнятівського району. Івано-Франківської області. -в частині зміни площі, плану, цільового призначення, передачі в оренду, в сервітутне чи інше оплатне чи безоплатне користування, відчуження, дарування, обміну, здійснення реєстраційних дій речових прав на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно вказаної земельної ділянки, в тому числі не передавати дану земельну ділянку в іпотеку чи заставу та не обтяжувати її іншими речовими правами на нерухоме майно.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначив, що вищевказані рішення відповідача порушують права позивача на користування вказаними у цьому рішенні земельною ділянкою. Заявник вказує, що йому достеменно відомо про те, що селищна рада розпочала та активно здійснює заходи (розробляє технічну документацію) щодо поділу спірної земельної ділянки кадастровий номер :01:007:0230, загальною площею 5,2572 га. на кілька частин та ведеться активна робота щодо розподілу загальної площі та зміни цільового використання таких земельних ділянок, з подальшою їх передачею різним майбутнім землекористувачам.

Як зазначив позивач, він не відмовлявся від права користування вказаними земельними ділянками.

Крім цього, позивач відзначив, що виконання відповідачем свого оскаржуваного рішення, вчинення відповідачем певних дій на їх виконання матиме наслідком фактичне відчуження вказаних земельних ділянок, передачу їх у власність та у користування іншим особам, і призведе до суттєвого утруднення виконання рішення суду у даній справі (у разі задоволення позову), фактично позбавить позивача ефективного захисту позивача своїх порушених прав.

Проаналізувавши вищенаведене та чинне законодавство, суд зазначає таке:

Згідно частинами першою та другою ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За умовами частини першої ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до частини четвертої ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог позивача щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії та/ або вжиття інших заходів до забезпечення позову.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання (заяви) про забезпечення позову.

Аналогічного висновку дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 15.08.2018 у справі № 907/835/17.

Разом з тим, відповідно до абз. 2, 3, 4 пункту 3 Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" (із подальшими змінами) достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Частиною першою статті 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до приписів частини першої та частини третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Згідно із частиною першою статтею 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 ГПК України).

Відповідно до приписів статті 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши та надавши оцінку матеріалам позовної заяви щодо забезпечення позову в їх сукупності з огляду на вказані вище нормативні приписи, суд дійшов висновку, що в обґрунтуваннях щодо вжиття заходів забезпечення позову не додано переконливих доказів щодо можливості невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відхиляючи заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову суд також зауважує, що клопотання про забезпечення позову, яке раніше було відхилено повністю або частково, може бути подано вдруге, якщо змінились певні обставини. Тобто на заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до господарського суду.

Керуючись ст. ст. 136-140, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр будівельних матеріалів "Осмолода" про забезпечення позову ( вх. 7278/20 від 22.05.2020) .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в строк та в порядку, передбаченому ст. 255 ГПК України та п. 17.5) Перехідних положень ГПК України.

Ухвалу суду підписано: 26.05.2020

Суддя Шкіндер П.А. .