ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року Справа № 906/744/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Юрчук М.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖІТАЛ" на рішення Господарського суду Житомирської області, ухвалене 23.01.2020 року суддею Маріщенко Л.О. у м. Житомир (повний текст рішення складено 03.02.2020 року) у справі № 906/744/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖІТАЛ"

про зобов`язання повернення орендованого нерухомого майна та стягнення 1262, 32 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 23.01.2020 у справі № 906/744/18 позов задоволено повністю. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖІТАЛ" повернути Публічному акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" орендоване нерухоме майно, а саме майданчик площею, 3,2 кв.м, (реєстровий № 04713033.35.БКТЦВК058), який перебуває на балансі Відокремленого підрозділу - "Коростенської дирекції залізничних перевезень" Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця", належить до сфери управління Міністерства інфраструктури України та розташований за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, Іршанська сільська рада, станція Ірша, у смузі полоси відводу залізниці у відповідності до п.10.7-10.10 Договору оренди від 30.09.2014 №1574.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖІТАЛ" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця": 1262,32 грн. неустойки, 3524,00 грн. витрат по сплаті судового збору,

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що враховуючи направлення позивачем 20.03.2018 (в межах строку дії договору № 1574) відповідачу на підставі частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" заяви про припинення дії договору оренди, суд дійшов висновку, що договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 1574 від 30.09.2014, припинив свою дію 31.03.2018 у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено. Оскільки орендар після закінчення строку дії договору не повернув і не намагався повернути об`єкт оренди орендодавцю у визначений договором строк, а пролдовжив користуватися орендованим майном, застосована позивачем санкція у відповідності до ч. 2 ст. 785 ЦК України в сумі 1262,32 грн. є правомірною та підлягає задоволенню.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся із апеляційною скаргою від 20.02.2020 року до Північно - західного апеляційного господарського суду, в якій просить останнє скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОКО ДІДЖІТАЛ» в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу відповідач зазначає, що судом першої інстанції не враховано наявні в матеріалах справи докази (додаткові договори), якими продовжувався договір оренди №1574 на різні строки. Звертає увагу суду на те, що він неодноразово звертався до позивача листами щодо питання продовження договору оренди нерухомого майна від 30.09.2014 №1574. Відмічає, що 08.11.2017 відповідачем отриманий конверт без супровідного листа (відправник регіональна філія «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця») з Додатковим договором до договору оренди нерухомого майна від 30.09.2014 №1574 в новій редакції, яка суттєво порушувала його права. По перше: у отриманому Додатковому договорі вказаний термін його дії до 31.08.2017, в той час як сам договір отримано лише 08.11.2017 (тобто після його закінчення), і будь-яких дій з боку орендодавця з питання подальшого продовження договірних відносин між нашими підприємствами не було. По друге: в новій редакції Додаткового договору до Договору оренди нерухомого майна від 30.09.2014 №1574 в п. 1 вбачається одностороння зміна умов договору оренди з боку регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», а саме можливості його дострокового розірвання. Однак не дивлячись на це, відповідач підписав додатковий договір з протоколом розбіжностей та направив його на адресу позивача. Зважаючи, що позивач не відреагував на протокол розбіжностей у визначений законом строк, скаржник вважає, що додаткова угода між сторонами укладена в запропонованій ним редакції. Таким чином дія договору оренди не припинилась, що свідчить про неповне з`ясування судом обставин справи та прийняття помилкового рішення.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2020 року, серед іншого, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖІТАЛ" на рішення Господарського суду Житомирської області від 23.01.2020 у справі №906/744/18; вирішено розглянути апеляційну скаргу без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Від позивача на адресу суду надійшов письмовий відзив, відповідно до якого останній просить суд у задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити, а рішення Житомирської області від 23.01.2020 у справі №906/744/18 залишити в силі. Зазначає, що наведені апелянтом аргументи жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. При цьому, суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.09.2014 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖІТАЛ" (відповідач, орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1574 (далі-договір оренди).

Згідно з пунктом 1.1. договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно-майданчик площею 3,2кв.м. (реєстровий №04713033.35. БКТЦВК058), що знаходиться на балансі відокремленого підрозділу - "Коростенської дирекції залізничних перевезень" ДТГО "Південно-Західна залізниця", відноситься до сфери управління Міністерства інфраструктури України та знаходиться за адресою: Радомишльський район, Іршанська с/р, ст. Ірша, у смузі полоси відводу залізниці, вартість якого визначена згідно з висновком про вартість за станом на 31.03.2014 і становить 2 200,00 грн.

Відповідно до п.1.2 договору, майно передане в оренду для встановлення металевої щогли на залізобетонній опорі з метою надання послуг з доступу до Інтернету.

30.09.2014 актом приймання-передавання орендованого нерухомого майна, що належить до державної власності Регіональне відділення Фонду державного майна України по Житомирській області передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖІТАЛ" прийняло в строкове платне користування нерухоме майно - майданчик площею 3.2кв.м. (реєстровий №04713033.35. БКТЦВК058), що перебуває на балансі відокремленого підрозділу - "Коростенської дирекції залізничних перевезень" ДТГО "Південно-Західна залізниця", відноситься до сфери управління Міністерства інфраструктури України та знаходиться за адресою: Радомишльський район, Іршанська с/р, ст. Ірша, у смузі полоси відводу залізниці.

Згідно з пунктом 10.1 Договір укладено до 01.04.2015 включно.

Додатковим договором №1 до договору від 01.04.2015 сторони продовжили дію договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності до 01.08.2015 включно.

Додатковим договором до договору №2 від 17.07.2015 сторони продовжили дію договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності до 31.12.2015 року включно .

У зв`язку із утворенням Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" та відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" і згідно статті 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", сторонами були внесені зміни в договір шляхом укладання додаткового договору від 04.03.2016 відповідно до якого, орендодавцем майна є - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця". Найменування балансоутримувача змінено і зазначено як виробничий підрозділ Коростенська дирекція залізничних перевезень Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця". Крім того, внесені зокрема, такі зміни до договору оренди:

- орендна плата за базовий місяць розрахунку - листопад 2015 року - становить 125,98 грн без ПДВ.;

- орендна плата 100% перераховується на розрахунковий рахунок Орендодавця. Одержувач коштів - Виробничий підрозділ Коростенська дирекція залізничних перевезень Регіональної філії "Південно-Західна Залізниця" ПАТ "Укрзалізниця";

- Договір діє з 01 грудня 2015 року по 31 березня 2016 року включно.

Інші умови договору, не порушені даним додатковим договором, залишені без змін. Передача майна в оренду від позивача до відповідача зафіксована в акті приймання-передачі від 04.03.2016 року.

11 квітня 2016 року між ПАТ "Укрзалізниця" та ТОВ "ЛОКО ДІДЖІТАЛ" укладено додатковий договір, яким пункт 10.1 викладено в наступній редакції "Цей Договір діє до 30 червня 2016 року включно"( т. 1 а.с.23).

27 липня 2016 року між ПАТ "Укрзалізниця" та ТОВ "ЛОКО ДІДЖІТАЛ" укладено додатковий договір, яким пункт 10.1 викладено в наступній редакції "Цей Договір діє з 01 липня 2016 до 31 липня 2016 року включно" (т. 1 а.с.23 зворотній бік).

21 вересня 2016 року між ПАТ "Укрзалізниця" та ТОВ "ЛОКО ДІДЖІТАЛ" укладено додатковий договір №6, яким пункт 10.1 викладено в наступній редакції: "Цей Договір діє з 01 серпня 2016 року по 31 жовтня 2016 року включно" (т. 1а.с.24).

18 листопада 2016 року між ПАТ "Укрзалізниця" та ТОВ "ЛОКО ДІДЖІТАЛ" укладено додатковий договір, яким було внесено зміни до п.3.1. Договору оренди №1574, а саме в частині розміру орендної плати. Таким чином з 01.10.2016 розмір орендної плати становить 133,00 грн. без ПДВ (т. 1 а.с.26 зворотній бік).

13 грудня 2016 року між ПАТ "Укрзалізниця" та ТОВ "ЛОКО ДІДЖІТАЛ" укладено додатковий договір, яким пункт 10.1 викладено в наступній редакції: "Цей Договір діє з 01 листопада 2016 року по 31 березня 2017 року включно" (т. 1 а.с.25).

27 квітня 2017 року між ПАТ "Укрзалізниця" та ТОВ "ЛОКО ДІДЖІТАЛ" укладено додатковий договір, яким пункт 10.1 викладено в наступній редакції: "Цей Договір діє з 01 квітня 2017 року по 30 червня 2017 року включно" (т. 1 а.с.25 зворотній бік).

Вищевказаний договір, додаткові договори та акти приймання-передання підписані представниками сторін та їх підписи скріплені печатками підприємств.

Листом від 05.12.2017 за №ДН-4/01-4/1491 Публічне акціонерне товариство "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця", посилаючись на закінчення строку дії, у тому числі, договору №1574 від 30.09.2014 та не підписання додаткових угод, вимагало негайно повернути майно згідно договору за участю балансоутримувача - Коростенської дирекції залізничних перевезень (т. 1 а.с.135).

20.03.2018 Публічне акціонерне товариство "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" листом №НЗР-5/277 повідомила відповідача про закінчення 31.03.2018 дії договору оренди №1574 від 30.09.14 на підставі частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та вимагала повернення орендованого майна, відповідно до п.10.9, 10.10 договору оренди. Зазначений лист відповідач отримав 23.03.2018 ( т. 1 а.с. 27-28 та на звороті).

23.03.2018 виробничий підрозділ Коростенська дирекція залізничних перевезень регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" звернулася до відповідача з листом №ДН-4/01-4/456 про повернення майна на протязі 3-х робочих днів після закінчення договору оренди та про підписання акту прийому - передачі майна. Зазначений лист було відправлено на адресу відповідача із зворотнім повідомленням (поштове повідомлення про відправку від 23.03.2018р.) та отримано ТОВ "ЛОКО ДІДЖІТАЛ" 26.03.2018 року (т. 1 а.с.30 та зворотний бік).

10.07.2018 виробничий підрозділ Коростенська дирекція залізничних перевезень регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" звернулася до відповідача з листом №ДН-4/01-4/1085 про повернення майна. Вказаний лист відповідач отримав 12.07.2018р.

Відповіді на вищевказані листи відповідач не надав, викладені в них вимоги не виконав, майно не повернув.

Позивач, посилаючись на закінчення 31.03.2018 строку дії договору оренди №1574 та те, що відповідачем всупереч умовам п.10.9 та п.10.10 вказаного договору, вимогам ч.2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендоване майно не повернуто орендодавцю, звернувся до суду з позовом зобов`язати відповідача повернути орендоване нерухоме майно та в порядку ч.2 ст.785 Цивільного кодексу України стягнути неустойку у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення у сумі 1 262,32 грн.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи, правильність їх юридичної оцінки та врахувавши висновки Верховного Суду в даній справі, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.ч.1,2 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1, 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України і статтею 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Матеріалами справи встановлено, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору оренди нерухомого майна від 30.09.2014 №1574 та додаткових договорів до нього.

За правовою природою, укладений між сторонами договір, є договором оренди.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Статтею 283 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Факт приймання-передачі майна в оренду підтверджується підписаним між сторонами актом приймання-передавання орендованого нерухомого майна, що належить до державної власності від 30.09.2014.

Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Частиною 1 ст. 763 ЦК України встановлено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 284 ГК України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Статтею 764 ЦК України встановлено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Згідно з п. 10.1. договору №1574 сторони домовились, що договір укладено до 01.04.2015 включно.

Колегією суддів встановлено, що між сторонами укладались додаткові договори, якими вносились зміни у п.10.1 договору розділу 10 "Строк чинності, умови зміни та припинення договору". Зокрема, додатковим договором від 27.04.2017 до Договору оренди нерухомого майна від 30.09.2014 №1574 сторони погодили, що договір діє з 01.04.2017 по 30.06.2017 включно. Тобто сторони погодили термін дії договору оренди на 3 (три ) місяці.

Дія договору №1574 за відсутності заперечень орендодавця на підставі ст. 764 ЦК України та ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" автоматично пролонговувалась на період з 01.07.2017 по 30.09.2017, з 01.10.2017 по 31.12.2017, з 01.01.2018 по 31.03.2018.

Отже, договірні відносини між сторонами не припинилися і після отримання відповідачем листа ПАТ "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" від 05.12.2017 за №ДН-4/01-4/1491, в якому, посилаючись на закінчення строку дії договорів, у тому числі договору №1574 від 30.09.2014 та не підписання додаткових угод, позивач вимагав негайно повернути майно згідно зазначеного договору. Відповідач продовжував користуватися орендованим майном, сплачуючи орендні платежі за таке користування, в свою чергу, позивачем орендна плата приймалася та у подальшому продовження дії договору на новий тримісячний строк підтверджено.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що листом від 20.03.2018 за вих. № НЗР-5/277, позивач повідомив відповідача про те, що відповідно до ч.2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" строк дії договору закінчується 31.03.2018; позивач вважає договір таким, що припиняє свою дію (є розірваним) з 01.04.2018; відповідно до п.п.10.9, 10.10 договору позивач вимагав повернення нерухомого майна за підписаним актом приймання-передачі. Зазначений лист відповідач отримав 23.03.2018.

Частина 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачає, що у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

З вищевказаного слідує, що для продовження дії договору оренди на підставі ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування орендованим майном; відсутнє письмове повідомлення однієї зі сторін договору, у встановлений строк, про припинення або зміну умов договору.

При цьому Закон України "Про оренду державного та комунального майна" не встановлює форму заяви про припинення договору оренди. Така вимога може бути викладена однією із сторін у листі, телеграмі, факсограмі тощо. Істотне значення у цьому випадку має зміст такої заяви, оскільки вимога обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та її направлення у межах строку, встановленого законом.

Отже, сторони не обмежені в праві заявити про припинення або зміну договору як протягом одного місяця після закінчення договору, так і в будь-який час протягом всього строку дії такого договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №906/742/18, від 22.10.2019 у справі № 910/3705/19, від 31.10.2019 у справі № 905/2018/18.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1574 від 30.09.2014, припинив свою дію 31.03.2018 у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, оскільки позивачем 20.03.2018 (в межах строку дії договору №1574) було направлено відповідачу заяву про припинення дії договору оренди (на підставі частини 2 статті 17 "Про оренду державного та комунального майна").

Листи від 20.03.2018 за №НЗР-5/277, від 23.03.2018 за №ДН-4/01-4/456, від 10.07.2018 за №ДН-4-01-4/1085, направлені відповідачу балансоутримувачем орендованого майна про повернення нерухомого майна з оренди також є підтвердженням факту відсутності наміру з боку орендодавця продовжувати договір оренди нерухомого майна № 1574 від 30.09.2014 після закінчення його дії.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічні положення містить частина 2 статті 291 ГК України.

Твердження апелянта про те, що договір оренди продовжив свою дію внаслідок укладення додаткової угоди з протоколом розбіжностей від 13.11.2017 р. в редакції відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Локо Діджітал" (якою запропоновано встановити термін дії договору до 31 травня 2020 року) судова колегія вважає безпідставним. Вказана додаткова угода не містить дати її укладення, як істотної умови, а протокол розбіжностей не погоджений та не підписаний позивачем докази такого відсутні. При цьому жодна зі сторін, зокрема, відповідач як заінтересована сторона не передав спір стосовно зміни умов договору на вирішення суду відповідно до норм ч.3-4 ст.188 ГК України. Отже, зміна такої істотної умови договору оренди як строк його діі в редакції відповідача не відбулась.

Частиною 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Відповідно до ч.1 ст.785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Аналогічна норма узгоджена сторонами у п.10.9 договору №1574, відповідно до якого, у разі припинення або розірвання договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю за участю балансоутримувача.

Майно вважається поверненим орендодавцю та балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання при поверненні майна покладається на орендаря.

Матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем балансоутримувачу за актом приймання-передачі орендованого за договором оренди майна в порядку пунктів 10.9, 10.10 договору №1574.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про зобов`язання повернення орендованого нерухомого майна, а саме: майданчик площею, 3,2 кв.м, (реєстровий № 04713033.35.БКТЦВК058), розташований за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, Іршанська сільська рада, станція Ірша, у смузі полоси відводу залізниці у відповідності до п.10.7-10.10 Договору оренди від 30.09.2014 №1574 обґрунтованими, заявленими у відповідності з діючим законодавством та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 1 262,32 грн. неустойки, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що законодавство у сфері орендних правовідносин пов`язує припинення обов`язків орендаря з фактом повернення об`єкту договору оренди, тобто з моментом підписання акту приймання-передачі. У разі не виконання обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 785 ЦК України, цивільним законодавством передбачена можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов`язання щодо повернення об`єкта оренди.

Таким чином, право на стягнення неустойки, встановленої нормою ч. 2 ст. 785 ЦК України, пов`язується з простроченням орендарем виконання зобов`язання з повернення орендованого приміщення за актом приймання-передачі.

Отже, враховуючи неповернення відповідачем орендованого майна за актом приймання-передачі, позивач обґрунтовано нарахував відповідачу неустойку, встановлену нормою ч. 2 ст. 785 ЦК України .

В матеріалах справи міститься розрахунок неустойки позивача, відповідно до якого позивачем було нараховано неустойку за користування майном у період з 01.04.2018 по 31.07.2018 в розмірі 1 262,32грн.

З огляду на вказане, перевіривши розрахунок позивача та враховуючи, що позивачем нараховано неустойку з моменту закінчення строку дії договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога в частині стягнення з відповідача неустойки у розмірі 1 262, 32 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд також вважає за необхідне послатися на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010р. у якому зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У відповідності до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частинами 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Житомирської області від 23.01.2020 у справі №906/744/18 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає. Зазначені в апеляційній скарзі доводи відповідача не обґрунтовані та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Згідно ст. 129 ГПК України, понесені апелянтом судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на останнього.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖІТАЛ" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Житомирської області від 23 січня 2020 року у справі №906/744/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №906/744/18 повернути Господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Юрчук М.І.