ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2020 р. Справа№ 910/13670/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Попікової О.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Гузир І.А.,

представників сторін:

позивача: не з`явилися,

відповідача: Коваленко С.В.,

розглянувши апеляційну скаргу

Приватного підприємства "Херсонтеплогенерація"

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2020 (повний текст складено 20.02.2020)

у справі № 910/13670/19 (суддя Полякова К.В.)

за позовом Приватного підприємства "Херсонтеплогенерація"

до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2020 у справі №910/13670/19 відмовлено у задоволенні позову Приватного підприємства "Херсонтеплогенерація" до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання недійсним договору від 22.09.2017 №1207/1718-БО-33 постачання природного газу.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що матеріалами справи спростовуються твердження позивача про підписання спірного договору та додаткових угод до нього неуповноваженими особами.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ПП "Херсонтеплогенерація" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Попікова О.В., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2020 апеляційну скаргу ПП "Херсонтеплогенерація" залишено без руху, зобов`язано ПП "Херсонтеплогенерація" усунути недоліки апеляційної скарги шляхом подання доказів оплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2.881,50 грн протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали. Відзначено, що заявлене ПП "Херсонтеплогенерація" клопотання про поновлення строків на подання апеляційної скарги буде розглянуто після усунення вказаних вище недоліків апеляційної скарги.

02.04.2020 ПП "Херсонтеплогенрація" направило на адресу Господарського суду міста Києва заяву про усунення недоліків з доданими до неї доказами сплати судового збору (яке надійшло до Північного апеляційного господарського суду 13.04.2020).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Херсонтеплогенерація" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2020 у справі №910/13670/19, розгляд справи призначено на 25.05.2020.

Вимоги та доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевий суд не надав належної оцінки тому, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань посадові особи відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не входять до переліку осіб, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечив, зазначив, що рішення місцевого суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права і просив залишити вказане рішення без змін.

В судовому засіданні 25.05.2020 представник відповідача надав усні пояснення у справі, відповів на запитання суду, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю.

Представники позивача в судове засідання 25.05.2020 не з`явились, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.

Однак станом на час судового засідання 25.05.2020, яке тривало з 12 год. 41 хв. до 12 год. 53 хв., від позивача в будь-якій формі не находило жодних клопотань про відкладення розгляду справи тощо.

Клопотання позивача про відкладення розгляду справи, яке надійшло до суду 25.05.2020 о 16 год. 40 хв., колегією суддів не приймається як таке, що було отримане після закінчення апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності вказаних представників.

Частинами 1, 4 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи, 22.09.2017 між позивачем як споживачем та відповідачем як постачальником укладений договір постачання природного газу №1207/1718-БО-33 (далі - договір), за умовами якого відповідач зобов`язався поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з пунктом 3.10 договору споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий місяць означає повне виконання постачальником своїх зобов`язань у частині постачання природного газу за цим договором у відповідному місяці.

Відповідно до пункту 11.7 договору останній, разом із усіма додатками і доповненнями, складений за повного розуміння сторонами предмета та умов договору. Споживач розуміє та погоджується з тим, що отримав повну, достовірну та достатню інформацію, необхідну для підписання договору.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 до 31.03.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (пункт 12.1 договору).

Як вбачається із параграфу 13 договору, останній підписаний зі сторони постачальника ОСОБА_1

У подальшому між сторонами укладалися додаткові угоди до договору, а саме: додаткова угода від 15.11.2017 №1, додаткова угода від 14.12.2017 №2, додаткова угода від 12.01.2018 №3, додаткова угода від 22.01.2018 №4, додаткова угода від 12.02.2018 №5 (всі перелічені від постачальника - за підписом ОСОБА_1 ), додаткова угода від 26.03.2018 №6 (від постачальника - за підписом ОСОБА_2 ), додаткова угода від 31.03.2018 №7 (від постачальника - за підписом ОСОБА_1)

Відповідач до матеріалів справи долучив видані головою правління АТ "НАК "Нафтогаз України" Коболєвим А.В. довіреності від 28.12.2016 №14-195 та від 29.12.2017 №14-262 на ім`я ОСОБА_1 , а також від 28.12.2016 №14-196, від 29.12.2017 № 14-263 на ім`я ОСОБА_2 .

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Частинами 1, 3 статті 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини 3 статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами (стаття 246 ЦК України).

Як вірно встановлено місцевим судом, спірний договір із додатковими угодами до нього підписані зі сторони відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_1, довіреності щодо наявності повноважень у яких наявні в матеріалах справи.

Дані довіреності видані головою правління АТ "НАК "Нафтогаз України" Коболєвим А.В., зокрема на підписання договорів купівлі-продажу природного газу між компанією та суб`єктами господарювання, що здійснюють діяльність з постачання природного газу для забезпечення потреб у газі побутових споживачів, релігійних організацій, бюджетних установ і організацій, теплопостачальних та промислових підприємств та інших суб`єктів господарювання (які є кінцевими споживачами природного газу), додаткових угод до них та актів приймання-передачі природного газу.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються твердження апелянта про підписання спірного договору та додаткових угод до нього неуповноваженими особами.

Колегія суддів також відзначає, що посадова інструкція регламентує організаційно-правовий статус працівників і визначає коло їх трудових функцій. При цьому така інструкція в розумінні положень чинного законодавства не є документом на представництво юридичної особи перед третіми особами.

Таким чином, посадові інструкції не впливають на доведення наявності повноважень у відповідних представників відповідача на час укладення спірного договору, оскільки такі повноваження підтверджені відповідними довіреностями.

Статтею 241 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Під час розгляду справи сторони не заперечували факту вчинення ними дій, направлених на виконання оспорюваного правочину, що відобразилося у актах приймання-передачі природного газу за грудень 2017 та січень 2018 років, укладанні семи додаткових угоди до договору тощо.

Апелянт також посилається на статті 227, 229 ЦК України, якими обґрунтовує недійсність спірного договору.

Згідно з частиною 1 статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Частиною 1 статті 229 ЦК України визначено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Однак позивач не зазначає обставин, щодо яких він помилився при вчинені оспорюваного правочину.

Водночас особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Щодо посилання апелянта на приписи статті 227 ЦК України, то позивач відповідних доказів на підтвердження відсутності дозволу (ліцензії) у відповідача не надав.

Колегія суддів зауважує, що правочин вважається вчиненим без ліцензії, якщо на час такого вчинення останню не отримано, або строк її дії закінчився, або ліцензію анульовано (відкликано), або її дію зупинено у передбачених законом випадках. При цьому не має значення, з яких причин була відсутня ліцензія, а також чи знала або повинна була знати про це інша сторона правочину. У разі коли на момент вчинення правочину юридична особа не мала ліцензії, а на час, коли правочин був виконаний або мав бути виконаний, вона ліцензію отримала, підстави для визнання правочину недійсним відсутні.

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 21.04.2017 № 527 "Про видачу ліцензій з постачання природного газу ТОВ "ЖИТОМИРГАЗ ЗБУТ", ТОВ "ЗАКАРПАТГАЗ ЗБУТ", ТОВ "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ", НАЦІОНАЛЬНІЙ АКЦІОНЕРНІЙ КОМПАНІЇ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", ТОВ ФІРМА "ТДК", ТОВ "ГАЗПРОМЕНЕРГО", ТОВ "УКРТРАНССЕРВІС-ГРУП", ТОВ "ЕНЕРГОТРЕЙД ГРУП", ТОВ "РАЙТ ПАУЕР ЕНЕРДЖІ УКРАЇНА", ТОВ "ЛАСТЕР ПЛЮС", Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, постановила видати ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території України, зокрема, ПАТ "НАК "Нафтогаз України".

Окремо колегія суддів відзначає, що позивач не обґрунтував, які саме його права та інтереси порушені відповідачем внаслідок укладення між ними спірного правочину.

Приписами ж статті 2 ГПК України передбачено, що юридичні особи мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про недоведеність позивачем обставин, з якими чинне законодавство пов`язує недійсність правочинів, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів вважає, що судове рішення місцевого суду прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для вирішення спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень, викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників судового процесу колегія судів з урахуванням п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.

У справі, що розглядається, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що судове рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275 - 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Херсонтеплогенерація" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2020 у справі №910/13670/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2020 у справі №910/13670/19 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/13670/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складний 27.05.2020.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

О.В. Попікова