ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2020 р. Справа№ 910/1200/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптимум-Капітал» та апеляційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.02.2020

у справі № 910/1200/20 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Підприємства об`єднання громадян «Київське учбово-виробниче підприємство №3 Українського товариства сліпих»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптимум-Капітал»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача:

1. Київська міська рада;

2. Міністерство культури, молоді та спорту України

про зобов`язання вчинити дії

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Підприємство об`єднання громадян «Київське учбово-виробниче підприємство №3 Українського товариства сліпих» (далі - ПОГ «Київське УВП №3 УТОС», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптимум-Капітал» (далі - ТОВ «Оптимум-Капітал», відповідач) про:

- зобов`язання у відповідності до положень діючого законодавства України, оформити право користування земельною ділянкою кадастровий номер :85:381:0028 за адресою: м. Київ, Подільський район, вул. Кожум`яцька, б.12б, яка знаходиться в комунальній власності;

- зобов`язання у відповідності до вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини» отримати в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини дозвіл на проведення земляних робіт за адресою: м. Київ, Подільський район, вул. Кожум`яцька, б.12б;

- зобов`язання на виконання пункту 5 Містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкту будівництва «Реконструкція нежитлової будівлі (школи) під навчальний комплекс за адресою: м. Київ, вул. Кожум`яцька, б.12 б у Подільському районі», затверджених наказом Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 07.11.2019 №1420, погодити з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, проект на об`єкт будівництва Реконструкція нежитлової будівлі (школи) під навчальний комплекс за адресою: м. Київ, вул. Кожум`яцька, б.12б у Подільському районі»;

- зобов`язання на виконання пункту 5 Містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкту будівництва «Реконструкція нежитлової будівлі (школи) під навчальний комплекс за адресою: м. Київ, вул. Кожум`яцька, б.12б у Подільському районі», затверджених наказом Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 07.11.2019 №1420, забезпечити заходи, спрямовані на захист території від зсувів та збереження споруд і будівель, забезпечити виконання вимог щодо захисту ділянки і споруд від зсувів, згідно з технічними умовами та вимогами КП «Спеціального управління протизсувних підземних робіт» (СУППРу).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/1200/20 за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі Київську міську раду (далі також - третя особа-1) та Міністерство культури, молоді та спорту України (далі також - третя особа-2) в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача.

03.02.2020 позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову, відповідно до якої заявник просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- заборони ТОВ «Оптимум-Капітал» вчиняти дії щодо предмета спору, а саме, проводити земляні, будівельні та будь-які інші роботи на земельній ділянці з кадастровим номером :85:381:0028 за адресою: м . Київ, Подільський район, вул. Кожум`яцька, б.12б, до моменту набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/1200/20;

- заборони іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору, а саме, проводити земляні, будівельні та будь-які інші роботи на земельній ділянці з кадастровим номером :85:381:0028 за адресою: м . Київ , Подільський район, вул. Кожум`яцька, б. 12б, до моменту набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/1200/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 у справі №910/1200/20 заяву Київського УВП №3 УТОС про вжиття заходів забезпечення позову задоволено, до вирішення спору у справі № 910/1200/20 по суті та набрання рішенням законної сили вжито вищевказані заходи забезпечення позову.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд виходив з того, що подана позивачем заява є обґрунтованою, а обраний ним захід спрямований на ефективний захист та поновлення порушених прав і може забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, ТОВ «Оптимум-Капітал» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначав, що позивачем не наведено у заяві про забезпечення позову обґрунтування з посиланням на докази та матеріали справи, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача; судом не враховано неспівставність позовних вимог та предмета спору в цілому заходам забезпечення позову; існує тотожність вжитих заходів забезпечення позову задоволенню частини заявлених позовних вимог; в оскаржуваній ухвалі суд фактично обмежився викладенням позиції ПОГ «Київське УВП №3 УТОС», що прямо суперечить нормам процесуального законодавства; судом не враховано інтереси інших осіб, у тому числі, ТОВ «Оптимум-Капітал», якому земельна ділянка належить на праві приватної власності; в оскаржуваній ухвалі судом не вирішено питання про зустрічне забезпечення та не застосовано наслідки відсутності пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Оптимум-Капітал» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 у справі №910/1200/20, розгляд апеляційної скарги призначено на 25.03.2020, встановлено ПОГ «Київське УВП №3 УТОС», Київській міській раді, Міністерству культури, молоді та спорту України строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.

Враховуючи рекомендаційний лист Ради суддів України від 16.03.2020 № 9рс-186/20 щодо встановлення на період з 16.03.2020 до 03.04.2020 особливого режиму роботи судів України, з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2020, зокрема, повідомлено учасників провадження, що розгляд апеляційної скарги у справі №910/1200/20 25.03.2020 не відбудеться, розгляд апеляційної скарги призначено на 22.04.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2020 повідомлено учасників провадження, що розгляд апеляційної скарги у справі №910/1200/20 22.04.2020 не відбудеться, наступне судове засідання призначено на 29.04.2020.

Водночас ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 ), ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 ), ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5 ) , ОСОБА_6 (далі - ОСОБА_6 ), ОСОБА_7 (далі - ОСОБА_7 ), не погоджуючись із ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2020, також звернулись до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на те, що оскаржуваною ухвалою блокується ремонт навчального закладу, чим порушуються конституційні права їх дітей на отримання освіти, просять її скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ПОГ «Київське УВП №3 УТОС» про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржники посилались на те, що судом не було взято до уваги відсутність обґрунтування з посиланням на докази, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача; судом проігноровано абсолютну неспівмірність та невідповідність позовних вимог та предмета спору в цілому заходам забезпечення позову, неможливість вжитих заходів забезпечення позову забезпечити виконання рішення суду у разі задоволення позову; суд не пересвідчився у тому, що заходи забезпечення позову, які ним були застосовані порушують права та охоронювані інтереси значної кількості осіб, які не є учасниками справи, а саме осіб, які через винесену заборону вчинення будь-яких будівельних робіт змушені залишитися без закладу освіти та гарантованого Конституцією права на загальну середню освіту; заборона здійснення ремонту будівлі школи посягає на основоположні конституційні права дітей, погіршує соціальний та інфраструктурний клімат району та міста в цілому, оскільки створює ситуацію, при якій сотні дітей змушені будуть залишитися без постійного закладу освіти, на який вони мають обґрунтовані сподівання, а також суперечить моральним та етичним нормам та принципам.

Також в апеляційній скарзі викладено клопотання про зупинення дії ухвали Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 у справі №910/1200/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2020 відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про зупинення дії ухвали Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 у справі №910/1200/20; поновлено вказаним особам пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 у справі № 910/1200/20; відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою; спільний розгляд апеляційних скарг призначено на 29.04.2020; учасникам справи встановлено строк для подання відзивів на вищевказану апеляційну скаргу.

Позивач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Оптимум-Капітал», в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва - без змін, а також просив визнати поважними причини несвоєчасного подання відзиву на апеляційну скаргу та розглянути справу за участю позивача.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги ТОВ «Оптимум-Капітал», позивач наголошував на тому, що здійснення відповідачем земляних та інших робіт на об`єкті будівництва без відповідних дозволів та відома уповноважених органів, зокрема, органів охорони культурної спадщини фактично призведе до непоправної шкоди культурній спадщині - Державному історико-архітектурному заповіднику «Стародавній-Київ», пам`ятці ландшафту та історії місцевого значення «Історичний ландшафт Київських гір і долини р. Дніпра» та пам`ятці археології місцевого значення « Культурний шар Подолу», які неможливо буде усунути в майбутньому; відповідач здійснює будівництво без вжиття протизсувних заходів та заходів, спрямованих на збереження споруд і будівель, розташованих на зсувонебезпечних територіях, а також з порушенням будівельних та протипожежних норм, чим створює загрозу завдання матеріальної шкоди об`єктам, які будуються позивачем на суміжній земельній ділянці; вказані обставини вказують на перспективу істотного ускладнення або навіть унеможливлення виконання рішення суду у даній справі, неефективний захист та неможливість поновити порушені права та інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду; вжиті судом заходи забезпечення позову, які просив вжити позивач, є розумними та адекватними, мають тимчасовий характер, не порушують права відповідача щодо володіння та користування своїм майном, а також забезпечують збалансованість інтересів сторін.

Також позивач вказував на безпідставність доводів апелянта про те, що суд першої інстанції, розглянувши заяву позивача про забезпечення позову без виклику представників сторін, порушив право відповідача на подання своїх пояснень та заперечень стосовно такої заяви, адже розгляд судом заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи не порушує положень ст. 140 ГПК України.

Крім того, позивач вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо зустрічного забезпечення, оскільки положення чинного процесуального закону не встановлюють обов`язку суду у будь-якому випадку при задоволенні заяви про забезпечення позову застосувати інститут зустрічного забезпечення; ухвалення рішення про забезпечення позову без одночасного вирішення судом питання про зустрічне забезпечення не позбавляє заявника права звернутися до суду із клопотанням про зустрічне забезпечення, що може бути подано після застосування судом заходів забезпечення позову.

22.04.2020 та 27.04.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 надійшли письмові пояснення щодо апеляційної скарги та клопотання про розгляд справи без участі скаржників.

Водночас, 28.04.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання, обґрунтоване метою уникнення загрози життю та здоров`ю як працівників суду, так й інших учасників справи через поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, в якому позивач також просив визнати поважними причини неявки його представника у судове засідання.

Також 28.04.2020 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від третьої особи-1 надійшло клопотання про розгляд справи без участі її представника.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2020 розгляд апеляційних скарг ТОВ «Оптимум-Капітал», ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 у справі №910/1200/20 відкладено на 13.05.2020.

13.05.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ПОГ «Київське УВП №3 УТОС» надійшло клопотання про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 , обґрунтоване тим, що ані в мотивувальній, ані в резолютивній частині оскаржуваної ухвали суду першої інстанції не міститься висновків про права, інтереси та (або) обов`язки вказаних осіб; апелянтами не надано доказів на підтвердження факту того, що їхні діти повинні були навчатися саме у належному на праві власності відповідачеві закладі освіти-школі, яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :85:381:0028, та на якій оскаржуваною ухвалою заборонено вчиняти дії, а саме, проводити земляні, будівельні та будь-які інші роботи; апелянтами не подано до суду жодного доказу на підтвердження тих обставин, що між ними та відповідачем існують будь-які взаємовідносин та в них наявний юридичний інтерес у даній справі, а також того, що після прийняття рішення по даній справі їх буде наділено новими правами чи покладено на них нові обов`язки, або змінено наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому; оскаржувана ухвала суду не порушує конституційні права дітей апелянтів на загальну середню освіти, оскільки положеннями статті 53 Конституції України гарантовано, що держава забезпечує доступність і безоплатність повної загальної середньої освіти в державних і комунальних навчальних закладах, однак, заклад освіти, з яким вказаними особами укладені відповідні договори на навчання, до таких не відноситься.

Також позивач скористався правом, наданим статтею 263 ГПК України, надав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 , в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва - без змін.

Заперечуючи проти задоволення вказаної апеляційної скарги, позивач, окрім доводів, викладених у вищезазначеному клопотанні про закриття апеляційного провадження, наголошував також на тому, що відповідачем здійснюється саме реконструкція нежитлової будівлі (школи) під навчальний комплекс без відома та без дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини , яким є Міністерство культури України, а також за відсутності погодження останнім проекту будівництва; доводи апелянтів стосовно того, що ТОВ «Оптимум-Капітал» за адресою: м. Київ, Подільський район, вул. Кожум`яцька, б.12б, проводить ремонт будівлі школи, не заслуговують на увагу, оскільки факт здійснення саме земляних та будівельних робіт на вказаній земельній ділянці підтверджується наявним в матеріалах справи актом фотофіксації об`єкта від 28.01.2020.

13.05.2020 на електронну пошту та через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ПОГ «Київське УВП №3 УТОС» також надійшло клопотання про відкладення судового засідання, мотивоване тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №239, від 22.04.2020 №291 та від 04.05.2020 №343, установлено з 12.03.2020 до 22.05.2020 на усій території України карантин, і пов`язані з цим обставини є поважною причиною для неявки його представника в судове засідання, оскільки, зокрема, у листі Ради суддів України від 11.03.2020 викладено прохання до учасників судових процесів утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників справи.

У судове засідання позивач та треті особи явку своїх уповноважених представників не забезпечили, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Розглянувши подане позивачем клопотання про відкладення судового засідання, обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представників позивача та третіх осіб, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, враховуючи, що наявні в матеріалах справи докази, а також подані позивачем відзиви на апеляційні скарги є достатніми для вирішення спору у даній справі без заслуховування їх пояснень, а у поданому клопотанні позивач не повідомляє про намір його представника взяти участь у судовому засіданні та не зазначає причин, які безпосередньо перешкоджають йому забезпечити явку свого представника у судове засідання, тоді як саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів, колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила відмовити у задоволенні вказаного клопотання позивача та здійснити розгляд скарги за відсутності зазначених осіб.

Відповідна правова позиція з процесуального питання щодо можливості перегляду судового рішення за відсутності учасників справи, повідомлених належним чином, викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.05.2020 у справі №908/2323/19.

До того ж, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що адвокат має можливість брати участь у судовому засіданні поза межами суду дистанційно - у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису, зокрема, за допомогою сервісу «EASYCON».

Крім того, колегія суддів зазначає, що учасники апеляційного провадження, з метою реалізації принципів змагальності та диспозитивності (ст. ст. 13, 14 ГПК України) не позбавлені можливості до дня судового засідання, уникаючи безпосереднього відвідування установи суду, подати свої вмотивовані письмові пояснення, скориставшись засобами електронного зв`язку задля дотримання своєчасного розгляду апеляційної скарги як елементу права на справедливий суд.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги поданої ним апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову; апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 визнав обґрунтованою, проти закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою останніх заперечив.

Представник ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 підтримав вимоги поданої ним апеляційної скарги, проти задоволення клопотання позивача про закриття апеляційного провадження заперечив, доводи, на яких воно ґрунтується вважає безпідставними та необґрунтованими.

13.05.2020 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обговоривши доводи апеляційної скарги відповідача, дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників апелянтів, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Оптимум-Капітал» підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, позовні вимоги у даній справі обґрунтовані тим, що позивачеві на праві постійного користування належить земельна ділянка з кадастровим номером :85:381:0029 з цільовим призначенням «Будівництво житлового будинку з об`єктами соціально-культурного призначення та підземним паркінгом», яка межує із земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером :85:381:0028 за адресою: м. Київ, Подільський район, вул. Кожум`яцька, б.12б, на якій відповідачем здійснюється реконструкція нежитлової будівлі (школи) під навчальний комплекс за відсутності оформленого у відповідності до вимог діючого законодавства України права користування цією земельною ділянкою; земляні роботи ведуться відповідачем на об`єкті культурної спадщини з порушенням законодавства у сфері охорони культурної спадщини, без повного попереднього дослідження цього об`єкта та без дозволу органу виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері охорони культурної спадщини на проведення земляних робіт, а також за відсутності погодження останнім проекту будівництва.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову, заявник зазначає, що здійснення ТОВ «Оптимум-Капітал» земляних та інших робіт на об`єкті будівництва за адресою: м. Київ, Подільський район, вул. Кожум`яцька, б.12б, без відповідних дозволів та відома уповноважених органів, зокрема, органів охорони культурної спадщини фактично призведе до непоправної шкоди культурній спадщині - Державному історико-архітектурному заповіднику «Стародавній-Київ», пам`ятці ландшафту та історії місцевого значення «Історичний ландшафт Київських гір і долини р. Дніпра» та пам`ятці археології місцевого значення «Культурний шар Подолу».

За доводами заявника, невжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач, може призвести до завдання значної шкоди культурним цінностям, відновлення яких в подальшому буде неможливим.

Також позивач стверджував, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачеві та іншим особам проводити земляні, будівельні та будь-які інші роботи на земельній ділянці з кадастровим номером :85:381:0028 може призвести до руйнування об`єктів, які будуються позивачем на суміжній земельній ділянці та відновлення яких потребуватиме значних зусиль та коштів останнього, а також ускладнити виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову.

При цьому, позивач вважає, що вжиття вказаних заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівності сторін, оскільки є тимчасовими заходами, направленими на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачеві.

На підтвердження вказаних обставин позивачем надані, зокрема, відповідні фотокопії об`єкта «Заклад освіти - школа», що знаходиться за адресою: м. Київ, Подільський район, вул. Кожум`яцька, б.12б, з яких, на думку позивача, вбачається здійснення відповідачем саме реконструкції, а не ремонту об`єкта, зокрема проведення земляних та будівельних робіт без вжиття протизсувних заходів та заходів, спрямованих на збереження споруд і будівель, розташованих на зсувонебезпечних територіях (суміжній земельній ділянці, яка перебуває у користуванні позивача), а також з порушенням будівельних та протипожежних норм, без відповідного дозволу, чим створюється загроза завдання матеріальної шкоди об`єктам, які будуються позивачем на суміжній ділянці.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з позицією суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову, а доводи апеляційної скарги відповідача вважає обґрунтованими, з огляду на наступне.

За приписами ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З аналізу вказаної норми вбачається, що заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду. Однак, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тобто положення вказаної статті пов`язують вжиття заходу забезпечення з ефективним захистом або поновленням порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, реальним виконанням судового рішення, а також із наявністю обставин, що достеменно свідчать про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Разом з тим, оскільки у даній справі позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

В силу положень ч. 1 ст. 74 ГПК України обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення конкретного позову та на які така сторона посилається.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому, під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідворотності додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на позивача.

Колегія суддів зазначає, що саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Разом з тим, виходячи зі змісту заяви ПОГ «Київське УВП №3 УТОС» про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її безпідставність, оскільки необхідність у застосуванні судом таких заходів жодним чином не обґрунтована і документально не підтверджена.

Так, заявником не доведено належними доказами, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, не надано доказів загрози завдання значної шкоди культурним цінностям, відновлення яких в подальшому буде неможливим, а також на підтвердження наявності на даний час обставин, які можуть призвести до руйнування об`єктів, що будуються позивачем на суміжній земельній ділянці та відновлення яких потребуватиме значних зусиль та коштів останнього.

Водночас, колегія суддів враховує доводи відповідача про те, що ним здійснюється не реконструкція, а ремонт об`єкту (школи), який не потребує відповідних дозволів уповноважених органів.

При цьому, доказів того, що ТОВ «Оптимум-Капітал» проводить на даний час саме земляні та будівельні роботи у відповідності до виданих йому Містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва «Реконструкція нежитлової будівлі (школи) під навчальний комплекс», позивачем не надано.

Посилання позивача на додані ним до заяви про забезпечення позову фотознімки об`єкта «Заклад освіти - школа» колегія суддів відхиляє, оскільки з наданих фото неможливо дійти беззаперечного висновку про те, де саме, в який час та в якому місці вони були зроблені, а також встановити факт проведення саме земляних та будівельних робіт відповідачем.

Також колегія суддів зазначає, що в поданій позивачем заяві про забезпечення позову міститься лише посилання на потенційне порушення прав заявника, при цьому, відсутнє достатнє обґрунтування та докази на підтвердження доцільності та необхідності термінового забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, на переконання колегії суддів, заявником не наведено суду жодних належних підстав та не надано відповідних доказів, які б свідчили, що невжиття обраних позивачем заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у даній справі або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому, при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Так, за приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За змістом ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Аналогічні положення закріплені в ст. 41 Конституції України.

Підсумовуючи наведене, враховуючи предмет заявленого позову, колегія суддів вважає, що заходи забезпечення позову, про які просить позивач, а саме, заборона відповідачеві та будь-яким іншим особам вчиняти дії на земельній ділянці з кадастровим номером :85:381:0028 за адресою: м . Київ, Подільський район, вул . Кожум`яцька, б .12б, до моменту набрання законної сили судовим рішенням, не відповідають вимогам розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, порушують баланс інтересів учасників справи, а також не вплинуть на поновлення прав та захист інтересів позивача, у випадку задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що Господарським судом м. Києва без достатніх правових підстав було застосовано положення ст. 137 ГПК України, а відтак, в задоволенні заяви ПОГ «Київське УВП №3 УТОС» про забезпечення позову необхідно відмовити.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача про порушення місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваної ухвали норм процесуального права, що, на його думку, проявилося у невирішенні питання щодо зустрічного забезпечення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Разом з тим, частинами 1, 4 ст. 141 ГГІК України визначено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Копія ухвали про зустрічне забезпечення направляється учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що положення чинного процесуального закону не встановлюють обов`язку суду у будь-якому випадку при задоволенні заяви про забезпечення позову застосовувати інститут зустрічного забезпечення.

Крім того, в силу приписів ч. 4 ст. 236 ГПК України, суд апеляційної інстанції враховує правові висновки, викладені Верховним Судом у складі Касаційного господарського суду в постановах від 18.06.2019 у справі № 904/661/19, від 11.06.2019 у справі № 916/2933/18 від 10.10.2019 у справі № 916/1572/19, відповідно до яких частиною 1 статті 141 ГПК України передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), а тому розгляд судом заяви про забезпечення позову, яка не містить пропозиції щодо зустрічного позову, не є порушенням норм ст. ст. 139, 140 ГПК України та не свідчить про незаконність оскаржуваної ухвали місцевого суду, а відповідно і постанови апеляційного суду про залишення її без змін.

Крім цього, зважаючи на положення частини 4 статті 141 ГГІК України, ухвалення рішення про забезпечення позову без одночасного вирішення судом питання про зустрічне забезпечення не позбавляє заявника права звернутися до суду із клопотанням про зустрічне забезпечення, що може бути подано після застосування судом заходів забезпечення позову.

Також, на переконання колегії суддів, безпідставними є доводи апелянта про те, що суд першої інстанції, розглянувши заяву позивача про забезпечення позову без виклику представників сторін, порушив право ТОВ «Оптимум-Капітал» на подання своїх пояснень та заперечень стосовно такої заяви, оскільки розгляд судом заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи не порушує положень ст. 140 ГПК України.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 27.12.2019 у справі № 920/751/17, від 27.12.2019 у справі № 920/746/17 та від 27.12.2019 у справі № 920/744/17.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до пунктів 1, 3 частини 1 статті 277 ГПК України, є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційну скаргу ТОВ «Оптимум-Капітал» суд апеляційної інстанції визнає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 у справі №910/1200/20 - скасуванню з ухваленням судового рішення про відмову у задоволенні заяви ПОГ «Київське УВП №3 УТОС» про вжиття заходів забезпечення позову.

Разом з тим, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 у справі №910/1200/20 та подане позивачем клопотання про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою вказаних осіб, колегія суддів дійшла висновку про його задоволення та закриття апеляційного провадження за даною апеляційною скаргою з наступних підстав.

Як вбачається з поданої вказаними особами апеляційної скарги, остання подана від імені фізичних осіб - батьків дітей, які мали намір навчатися у школі, однак через блокування ремонту будівлі шкільного закладу змушені залишитися без закладу освіти, на який вони мали обґрунтовані сподівання.

Апелянти вказують на те, що через ситуацію, яка склалася у зв`язку із спалахом пандемії коронавірусу, колишній заклад, який був тимчасовим для навчання дітей фактично припинив оренду свого приміщення, а тому дуже вірогідною є ситуація, що значна кількість дітей залишиться без навчального закладу, оскільки ремонт школи зупинений через заборону, винесену оскаржуваною ухвалою, що негативно вплине на інтереси цих дітей, які не зможуть фактично отримувати базові навики освіти, що суперечить основоположним конституційним правам людини.

Приписами ст. 129 Конституції України встановлено основні засади судочинства, до яких, зокрема, віднесено забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 2 ст. 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Статтею 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачає, що учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Таким чином, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Отже, ГПК України повинен містити імперативні норми про те, в яких випадках учасник судового процесу має право оскаржити ухвалу суду в апеляційному чи касаційному порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Судова колегія апеляційного господарського суду звертає увагу, що законодавством передбачений виключний перелік суб`єктів, які вправі оскаржити в апеляційному порядку рішення місцевого господарського суду у випадку наявності підстав для цього. Визначаючи коло вказаних суб`єктів, законодавство передбачає попередню участь апелянта у справі з певним процесуальним статусом, за винятком випадків, коли рішення стосується прав та обов`язків скаржника, який не брав участь у справі.

Так, відповідно до частини першої статті 17 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За приписами ч.ч. 1, 4 ст. 272 ГПК України, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави. Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

При цьому, стаття 272 ГПК України не обмежує коло осіб, на яких розповсюджується її дія, лише учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Отже, вказаною нормою визначено право особи подати апеляційну скаргу на рішення, яким розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або містяться судження про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи у відповідних правовідносинах, виходячи з предмету та підстав позову. Якщо скаржник зазначає лише про те, що рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або зазначає (констатує) лише, що рішенням вирішено про його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, виходячи з вищенаведеного, не можуть бути достатньою та належною підставою для відкриття апеляційного провадження.

Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статей 254, 272 ГПК України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

Слід враховувати, що рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав, вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи прийнято оскаржуване судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника, про які саме, в якій саме частині судового рішення прямо вказано про таке, та після встановлення цих обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права, інтереси та/або обов`язки заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про його права та/або обов`язки, та/або інтереси стосовно сторін у справі судом не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 910/18031/14 та від 11.02.2020 у справі № 917/512/19.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, скаржники - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не були учасниками судового процесу під час розгляду даної справи, при цьому, місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваної ухвали не вирішувалось питань щодо прав та обов`язків вказаних осіб.

Вжиті оскаржуваною ухвалою заходи забезпечення позову стосуються саме прав ТОВ «Оптимум-Капітал», якому належить право власності на земельну ділянку кадастровий номер :85:381:0028 за адресою: м. Київ, Подільський район, вул . Кожум`яцька, б.12б, на якій здійснюються дії з проведення земляних, будівельних та будь-яких інших робіт (в тому числі ремонту).

За таких обставин, зважаючи на приписи процесуального законодавства, посилання апелянтів на те, що оскаржувана ухвала порушує їх права та охоронювані інтереси тим, що їх діти змушені будуть залишитися без шкільного закладу та фактично будуть позбавлені права на загальну середню освіту, колегія суддів відхиляє, оскільки такі посилання не можуть бути достатньою та належною підставою для визнання вказаних осіб належними суб`єктами апеляційного оскарження.

Крім того, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що документи, на які посилаються апелянти, як на підтвердження порушення своїх законних прав та інтересів, зокрема договори про надання послуг загальної середньої освіти, підтверджують лише факт укладення таких договорів між Приватною організацією «Заклад освіти І-ІІІ ступеня: початкова школа, гімназія, ліцей: «Науково-дослідницька школа «Базис» та апелянтами. При цьому, доказів того, що вказана Приватна організація «Заклад освіти І-ІІІ ступеня: початкова школа, гімназія, ліцей: «Науково-дослідницька школа «Базис» є об`єктом будівництва, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Кожум`яцька, 12б, і який належить на праві приватної власності ТОВ «Оптимум-Капітал» матеріали справи не містять.

Також, на переконання колегії суддів, оскаржувана ухвала суду першої інстанції жодним чином не порушує конституційні права дітей апелянтів на загальну середню освіти з огляду на те, що положеннями статті 53 Конституції України гарантовано, що держава забезпечує доступність і безоплатність повної загальної середньої освіти в державних і комунальних навчальних закладах. Водночас, положеннями наведеної норми не передбачено обов`язку держави забезпечити доступність повної загальної середньої освіти у приватних начальних закладах.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що вказані скаржники не мають статусу сторони чи учасника у даній справі, а також не є особами, яким заборонено вчиняти дії щодо предмета спору, їх права оскаржуваною ухвалою не порушені, а рішення стосовно їх прав та обов`язків судом не приймалось, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені особи не наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 у справі №910/1200/20, а відтак, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ., ОСОБА_7 на вказану ухвалу підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України.

За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 282 ГПК України, згідно з пунктом 4 частини 1 якої, у резолютивній частині постанови зазначається, зокрема, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З огляду на задоволення апеляційної скарги відповідача, витрати останнього по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на підставі ст. 129 ГПК України підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст. ст. 253-255, 264, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптимум-Капітал» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 у справі №910/1200/20 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 у справі №910/1200/20 скасувати.

3. У задоволенні заяви Підприємства об`єднання громадян «Київське учбово-виробниче підприємство №3 Українського товариства сліпих» про забезпечення позову відмовити.

4. Стягнути з Підприємства об`єднання громадян «Київське учбово-виробниче підприємство №3 Українського товариства сліпих» (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 72; ідентифікаційний код 03967702) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптимум-Капітал» (04071, м. Київ, вул. Кожум`яцька, буд. 12-Б; ідентифікаційний код 42611210) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання даної постанови.

6. Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на ухвалу Господарського суду м. Києва від 05.02.2020 у справі №910/1200/20.

7. Матеріали оскарження ухвали від 05.02.2020 у справі №910/1200/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.05.2020.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова