ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року Справа №903/996/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючий суддя Дужич С.П.,

суддя Саврій В.А.

суддя Коломис В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду Волинської області від 11 лютого 2020 року, суддя Слободян О.Г., м. Луцьк, повний текст складено 21 лютого 2020 року, у справі

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

до Шпілі Олега Євгеновича

про стягнення 25 875,71 грн.

Заяв про відвід суддів не заявлялось.

ВСТАНОВИВ:

17 грудня 2019 року, АТ КБ "Приватбанк" звернулося до господаського суду Волинської області з позовом до Шпілі О.Є. про стягнення 25 875,71 грн. - заборгованості за Договором банківського обслуговування, з яких: 6 362,35 грн. - заборгованості за кредитом, 19 297,36 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за Договором, 216,00 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та ФОП Шпіля О.Є. був укладений Договір банківського обслуговування від 04 березня 2011 року, який за своєю правовою природою є договором приєднання та складається з заяви про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів і відбитка печатки, Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до цього договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта. В порушення умов договору відповідач несвоєчасно виконував свої зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів у вигляді щомісячної комісії за користування кредитом, внаслідок чого банк звернувся до суду з позовом.

11 лютого 2020 року, рішенням Господарського суду Волинської у задоволенні даного позову було відмовлено.

АК КБ "Приватбанк" не погоджуючись з ухваленим рішенням, в своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та постановити нове, яким позов задоволити, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального права, з огляду на наступне.

Суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, допустивши грубе порушення норм цивільного права, так як кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредиту є сплата відсотків. Статею 49 Закону "Про банки і банківську діяльність" надання безпроцентних кредитів забороняється.

Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав підстав відмовляти у позові та стягненні відсотків по кредиту.

30 березня 2020 року, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду було відкрито провадження за скаргою АК КБ "Приватбанк" та призначено розглядати її без виклику сторін в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами через те, що ціна позову складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Також, встановлено відповідачу строк у 10 днів з дня отримання даної ухвали, протягом якого може бути подано письмовий відзив на апеляційну скаргу.

Шпіля О.Є. , згідно ст. 165 ГПК України, не скористався своїм правом на подання відзиву, у строк встановлений ухвалою 30 березня 2020 року, отримавши її 06 квітня 2020 року (повідомлення №835).

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

04 березня 2011 року, між ПАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є АТ КБ "Приватбанк", як банком, та ФОП Шпіля О.Є. , як клієнтом, була підписана заява про відкриття поточного рахунку та картка з зразками підписів і відбитка печатки. (а.с.14)

Згідно даної заяви, Шпіля О.Є. приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет, які разом з заявою складають Договір банківського обслуговування №б/н від 04 березня 2011 року та зобов`язався виконувати умови зазначеного договору.

Згідно п.3.18.1.1 наданих банком Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умов та правил), кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення оборотних коштів та здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або у письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку банка та клієнта.

Кредит надається в обмін на зобов`язання клієнта щодо його повернення, сплати процентів та винагороди (п.3.18.1. Умов та правил).

Пунктом 3.18.1.8. Умов та правил передбачено, що проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / Інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі - "Угода").

Згідно п.3.18.1.6. Умов та правил, ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку, передбаченому умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами банку. Підписавши угоду, клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших).

На підставі вказаного договору (Умов та правил), ФОП Шпілі О.Є. , на поточний рахунок НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта (системи клієнт - банк, інтернет банк, sms - повідомлення) було встановлено кредитний ліміт в розмірі 12 000,00 грн. (а.с.25)

Відповідно до п.3.18.4.1 Умов та правил надання банківських послуг за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт сплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (диференційована процентна ставка).

Згідно п.3.18.4.1.1 Умов та правил, за період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнуління дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця, розрахунок відсотків здійснюється за процентною ставкою в розмірі 0,0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

При необнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, клієнт сплачує банку за користування кредитом відсотки в розмірі 24% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнуленню (п.3.18.4.1.2 Умов та правил).

У разі непогашення кредиту впродовж 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважаться простроченим, а грошові зобов`язання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь - якого з грошового зобов`язання клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов`язань і при реалізації права банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами і правилами, клієнт сплачує банку пеню у розмірі 0,1315% від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов`язань (п.3.18.4.1.3 Умов та правил).

Під "непогашенням кредиту" мається на увазі невиникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня. (п.3.18.4.1.4 Умов та правил).

Розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати. (п.3.18.4.9 Умов та правил)

17 грудня 2019 року, АТ КБ "Приватбанк" звернулося до господарського суду Волинської області до Шпілі О.Є. про стягнення 25 875,71 грн. - заборгованості за Договором банківського обслуговування, з яких: 6 362,35 грн. - заборгованості за кредитом, 19 297,36 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за Договором, 216,00 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом. (а.с.3-6)

11 лютого 2020 року, рішенням господарського суду Волинської у задоволенні даного позову було відмовлено. (а.с.53-56)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

За змістом ст.ст. 626 та 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції, що визначено в ч.1 ст. 640 ЦК України.

За приписами ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 634 ЦК України, Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як встановлено з матеріалів справи, 04 березня 2011 року, між ПАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є АТ КБ "Приватбанк", як банком, та ФОП Шпіля О.Є. , як клієнтом, була підписана заява про відкриття поточного рахунку та картка зі зразками підписів і відбитком печатки, згідно якої, ФОП Шпіля О.Є. приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування №б/н від 04 березня 2011 року та зобов`язався виконувати умови зазначеного договору. (а.с.14)

На виконання умов договору, банком було переведено на поточний рахунок Шпілі О.Є. кошти в сумі 12 000,00 грн., що підтверджується випискою банку за період з 04 січня по 25 квітня 2013 року.

У свою чергу, Шпіля О.Є. , свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів виконав частково, у зв`язку з чим, у останнього утворилась основна заборгованість у розмірі 6 362,35 грн.

Припинення ФОП Шпілею О.Є. господарської діяльності (запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 13 січня 2017 року), враховуючи приписи ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, не припинило його зобов`язання за укладеними договорами, а залишились за ним як за фізичною особою.

Слід зазначити, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє суб`єкт підприємництва (в даному випадку АТ КБ "Приватбанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

В той же час, укладений між сторонами договір у вигляді заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредитних коштів (користування ними).

Факт надання та часткового погашення кредитних коштів підтверджується виписками банку. Отже, фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "Приватбанк" не повернуті, кредитор має право їх повернення в будь-який час.

Водночас, якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів ч.2 ст. 530 ЦК України.

Днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку і підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Оскільки зазначеною ст. 530 ЦК України не визначена форма пред`явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов`язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв`язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв`язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез`явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред`явленою.

Таким чином, судом апеляційної інстанції враховано те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також враховуючи приписи ч.2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення прав позивача, а тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Оскільки у матеріалах справи відсутні докази звернення банку до позичальника з вимогою про повернення основної заборгованості за укладеним 04 березня 2011 року договором, то позовні вимоги щодо стягнення 6 362,35 грн. - основної заборгованості на даний момент передчасні.

Крім того, в позовній заяві АТ КБ "Приватбанк" просив, також, стягнути з відповідача 19 297,36 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за Договором, а також 216,00 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В обґрунтування цих позовних вимог банк посилається на витяг з "Умов та правил надання банківських послуг", в якому визначено в т.ч.: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено позовну давність щодо вимог банку - 5 років, та інші умови.

Зокрема, п.3.18.5.1 передбачено нарахування пені, а п.3.18.6.1. - обов`язок по сплаті коштів за обслуговування кредитного ліміту.

Судом враховано, що анкетою-заявою не було передбачено розмір пені та інших комісій.

Щодо оцінки інших наданих доказів, а саме: Умов та правил надання банківських послуг, то в цьому випадку слід погодитись з судом першої інстанції, що роздруківка з сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Виходячи з правил про оцінку доказів, які містяться у положеннях ст. 86 ГПК України, суд оцінює у сукупності належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів, що зумовлює обґрунтованість прийнятого рішення відповідно до ч.4 ст. 236 ГПК України.

Відомо, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, надала тлумачення ст. 634 ЦК України у контексті правовідносин, що виникають з кредитних договорів подібного типу, зазначивши, що з огляду на зміст статей 633, 634, контрагент банку повинен бути ознайомлений з усіма умовами, які містяться у договорі приєднання, і лише за таких умов можна вважати, що між сторонами відбувся договір приєднання.

Велика Палата Верховного Суду висловила позицію, що неможливо у подібних правовідносинах погодитись з застосуванням ч.1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг неодноразово в односторонньому порядку були піддані змінам стороною позивача, що призводить до виникнення нових умов договору, про які сторона не була обізнана. Таким чином, Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати частиною договору, укладеного сторонами. Аналогічну правову позицію щодо неможливості вважати Умови та правила надання банківських послуг частиною договору також висловив Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15).

Таким чином, недоречним при розгляді даної справи є посилання апелянта на правовий висновок Верховного Суду, зроблений у постанові від 06 лютого 2018 року у справі №755/2720/16-ц, що підписавши заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ "КБ "ПриватБанк", в якій виявив бажання отримати кредитні кошти та підтвердив, що він ознайомлений і погоджується з Умовами та Тарифами банку; при цьому Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.

З огляду на зазначене, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги позивача щодо стягнення пені та заборгованості по комісії є безпідставними, а тому в цій частині позов не підлягає до задоволення.

У практиці Верховного Суду, на яку посилається апелянт (постанови від 28 березня 2019 року у справі №428/2873/17, від 10 квітня 2019 року у справі №356/1635/16-ц, від 17 квітня 2019 року у справі №666/388/16-ц), у подібних правовідносинах суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання неукладеними кредитних договорів за наявності підписанням анкети- заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, в той же час, вирішуючи спір у справі №903/996/19, судом першої інстанції не було зроблено висновок про відсутність між сторонами кредитних правовідносин, а лише встановлено, що банк передчасно звернувся до клієнта з вимогою про стягнення тіла кредиту та не надав належних та допустимих доказів щодо ознайомлення останнього з умовами стосовно нарахування пені і комісії, про які йдеться мова у позові.

Інші заперечення, викладені у апеляційний скарзі, також не знайшли свого підтвердження під час їх розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Європейський суд з прав людини у справах "Серявін та інші проти України" і "Трофимчук проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (довід). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно ст.ст. 74, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

На підставі наведеного, ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази, надані сторонами, перевіривши об`єктивність прийняття рішення судом першої інстанції, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст. 129, 282 ГПК України, у зв`язку з відмовою в її задоволенні, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269-276, 281-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Волинської області від 11 лютого 2020 року у справі №903/996/19 - залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на підставі п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.

Матеріали справи №903/996/19 повернути Господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Коломис В.В.