У Х В А Л А

20 травня 2020 року м. Чернігівсправа № 927/193/20
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Ноувен М.П. розглянувши заяву № 14-802вих-20 від 02.04.2020 військового прокурора Чернігівського гарнізону про вступ прокурора у справу № 927/193/20

за позовом: Концерну «Віськторгсервіс»,

вул. Молодогвардійська, 28а, м. Київ, 03151;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області

пр-т Миру, 43, м. Чернігів, 14000;

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Фоміна Андрія Володимировича,

АДРЕСА_1 ;

про витребування майна;

без участі представників сторін;

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Концерн "Військторгсервіс" звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Фоміна Андрія Володимировича про витребування з чужого незаконного володіння та зобов`язати Фізичну особу - підприємця Фоміна Андрія Володимировича повернути Концерну "Військторгсервіс" за актом приймання-передачі нерухоме майно-будівлю магазину "Молочний" площею 146,7 кв.м., що розташований за адресою: Чернігівська обл., смт. Гончарівське, вул. Танкістів, 18.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що всупереч п.1.1.,5.10.,10.1.,10.9.,10.10 договору оренди від 01.07.2016 № 90-16 та ст. 17, 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст. 759,763,785 ЦК України, відповідач утримуване нерухоме майно не повернув, приміщення будівлі магазину "Молочний" площею 146,7 кв.м., що розташований за адресою: Чернігівська обл., смт. Гончарівське, вул. Танкистів,18 не звільнив.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 13.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

07.04.2020 на адресу Господарського суду Чернігівської області надійшла заява № 14-802вих-20 від 02.04.2020 військового прокурора Чернігівського гарнізону про вступ прокурора у справу.

Свою заяву військовий прокурор обґрунтовує наступним:

Згідно з ч.3, 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оборону України» та ст. 15 Закону України «Про Збройні Сили України» фінансування потреб оборони та Збройних Сил України здійснюється виключно за рахунок Державного бюджету України.

Безпосереднє керівництво Збройними Силами України здійснює Міністерство оборони України, яке, відповідно до ст. 3 та ч.1 ст. 10 Закону України «Про оборону України», п. 1,6 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.

Таким чином, шкода, яка завдається Міністерству оборони України невиконанням зобов`язань, є безпосередньою шкодою інтересам держави, у зв`язку з чим, як зазначає прокурор, виникає необхідність в представництві інтересів держави в особі Державного концерну «Військторгсервіс» шляхом участі прокурора в розгляді справи у зв`язку із порушенням відповідачем у провадженні інтересів держави.

Розглянувши матеріали заяви військового прокурора суд зазначає наступне:

Відповідно до частин 3-5 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Згідно з положеннями п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас, Європейський Суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до ч. 3 ст. 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.07.2019 у справі №911/1805/18).

Звертаючись до суду із заявою про вступ у справу в інтересах держави, військовим прокурором Чернігівського гарнізону не обґрунтовано підстав представництва прокурором у суді інтересів держави.

Крім того, за умовами договору оренди №90-16 від 01.07.2016 нерухомого майна, що належить до державної власності, на який посилається прокурор в обґрунтування своєї заяви, орендодавцем визначено - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області, орендарем - Фізична особа-підприємець Фомін А.В., майно - будівля магазину «Молочний» площею 146,7 кв.м., що розташований за адресою: Чернігівська область, смт Гончарівське, вул. Танкистів, 18, - перебуває на балансі філії «Військторг» Концерну «Військторгсервіс».

З огляду на порушення відповідачем у даній справі умов договору оренди № 90-16 від 01.07.2016 Концерн «Військторгсервіс» у відповідності до чинного законодавства самостійно звернувся до суду з позовом з метою захисту своїх порушених прав.

Спір у даній справі дійсно стосується розпорядження нерухомим майном, що належить до державної власності шляхом витребування спірного майна, яке, на думку позивача, всупереч п. 1.1.,5.10,10.1.,10.9.,10.10 договору оренди та ст. 17, 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» користується відповідач.

Судовий розгляд цього спору якраз і призначений забезпечити законність розпорядження спірним нерухомим майном і захист законних інтересів усіх учасників справи, тому загроза у порушенні законних інтересів держави у спірних правовідносинах відсутня.

З огляду на наведені прокурором доводи та вимоги законодавства прокурором не доведено та належними доказами не підтверджено порушення чи загроза порушення інтересів держави та те, що вступ прокурора у дану справу з наведених ним підстав може бути спрямований на їх захист.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що заява військового прокурора Чернігівського гарнізону про вступ прокурора у справу задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 53, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви військового прокурора Чернігівського гарнізону про вступ прокурора у справу.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя М.П.Ноувен

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі зі сторінки у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.