ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

21 травня 2020 року Справа № 915/691/20

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., розглянувши заяву Миколаївської міської ради № 2646/020201-22.02.06/14/20 від 15.05.2020 (вх.№6168/20) про забезпечення позову у справі

за позовом: Миколаївської міської ради (54027, м.Миколаїв, вул.Адміральська, буд.20, )

до відповідачів:

1) фізичної особи - підприємця Сербіна Олександра Івановича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Сербіна

2) Сербіна Олександра Івановича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

3) виконавчого комітету Миколаївської міської ради (54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, )

про: визнання недійсними та скасування пунктів рішень виконавчого комітету Миколаївської міської ради, скасування свідоцтва про право власності, скасування запису про право власності, зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та повернути її Миколаївській міській раді у придатному для використання стані -

встановив:

20.05.2020 позивач звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №2647/02.02.01-22/02.06/14/20 від 15.05.2020 до відповідачів, якою просить суд:

1) визнати незаконним та скасувати пункт 142 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22.11.2011 №1238 «Про зміну та надання адрес і внесення змін до рішень виконкому міської ради»;

2) визнати незаконним та скасувати пункт 92 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 25.01.2012 №86 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна за фізичними особами» щодо оформлення права власності на нежитлову будівлю торговельного павільйону загальною площею 18,1 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_3 за гр. Сербіним Олександром Івановичем ;

3) скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САЕ №495297 від 03.02.2012, видане виконавчим комітетом Миколаївської міської ради;

4) скасувати запис про право власності №2095 в книзі: 21 від 10.02.2012 внесений до Реєстру прав власності на нерухоме майно, про державну реєстрацію за Сербіним Олександром Івановичем (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) права власності на нежитлову будівлю торгівельного павільйону, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна: 35936889;

5) зобов`язати фізичну особу - підприємця Сербіна Олександра Івановича (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 20 кв.м., кадастровий номер :06:001:0076 по АДРЕСА_3 та повернути її Миколаївській міській раді у придатному для використання стані шляхом звільнення її від будівель та споруд.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2020, справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/691/20 та визначено головуючим у справі суддю Ржепецького В.О.

Разом із позовною заявою позивачем подано до господарського суду заяву №2646/020201-22.02.06/14/20 від 15.05.2020 про забезпечення позову, якою позивач просить суд:

- заборонити фізичній особі - підприємцю Сербіну Олександру Івановичу (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) відчужувати або іншим чином розпоряджатися нежитловою будівлею торгівельного павільйону, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 35936889);

- заборонити Сербіну Олександру Івановичу (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) відчужувати або іншим чином розпоряджатися нежитловою будівлею торгівельного павільйону, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 35936889);

- заборонити державним реєстраторам, нотаріусам, іншим суб`єктам та посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 35936889 - нежитлова будівля торгівельного павільйону, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач посилається на те, що зі змісту позовних вимог вбачається, що невжиття заходів забезпечення позову по даній справі об`єктивно може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, зважаючи на норми ЦК України щодо можливості власника розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд. Так, в разі відчуження відповідачем належного йому майна за вказаною адресою або вчинення щодо нього будь-яких інших юридично значущих дій, що призведуть до зміни чи знищення існуючого об`єкту, навіть у випадку задоволення даного позову, рішення суду фактично виконати буде складно або й навіть неможливо. Так, вимога про зобов`язання звільнити та повернути земельну ділянку потребуватиме виконання судового рішення державною виконавчою службою в примусовому порядку, зважаючи на що вжиття заходів забезпечення позову спроможне буде запобігти неможливості виконання судового рішення або полегшити його виконання.

Крім того, запропоновані заходи забезпечення позову перебувають у безпосередньому зв`язку з предметом позовних вимог, а тому їх застосування об`єктивно впливатиме на виконання судового рішення у справі у разі задоволення позовних вимог, адже зміна власника об`єкта нерухомого майна, що гіпотетично може відбутись до закінчення розгляду справи, може вплинути на вирішення спору за позовною заявою міськради.

Крім того, позивач посилаючись у вказаній заяві на п.6)ч.1 ст.139, ч.ч.1, 2 ст.141 ГПК України зазначив, що оцінка співмірності має здійснюватися, крім іншого, з урахуванням співвідношення права та інтересу, які просить захистити заявник, та майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Водночас вжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач жодним чином не позбавляє відповідача права володіти та користуватися своїм майном, а лише обмежує у праві відчуження цього майна, тобто розпорядження ним. З урахуванням викладеного, позивач не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення по даній справі.

Відповідно до ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст.137 ГПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" №16 від 26.12.2011, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Заходи до забезпечення позову можуть вживатися лише за умов, визначених статтею 136 Господарського процесуального кодексу, а саме:

- якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду;

- якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги,

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Оскільки позивач звернувся до суду серед іншого з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, підлягає дослідженню спільно з такою підставою вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

(Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

Заявлені позивачем заходи забезпечення позову спрямовані на унеможливлення розпорядження майном, щодо якого існує спір, пов`язаний із порушенням майнових інтересів позивача, а також на збереження майна в тому стані, який дозволив би захистити відповідне право (у разі якщо суд дійде висновку про його порушення) у спосіб, визначений законом.

Застосування зазначених заходів пов`язується з обставинами, на які позивач послався в обґрунтування позовних вимог та їм відповідає.

У разі, якщо до закінчення розгляду даної справи стосовно нежитлової будівля торгівельного павільйону, яка знаходиться за адресою: м . АДРЕСА_3 будуть здійснені ті чи інші реєстраційні дії, її буде відчужено тощо, це істотно ускладнить чи взагалі унеможливить як виконання судового рішення в цій справі, так і буде унеможливлено захист або поновлення права, про яке йдеться в позові, в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду.

Таким чином, враховуючи, що невжиття заходів по забезпеченню позову може утруднити виконання рішення господарського суду, тобто може призвести до порушення прав позивача, суд вважає за необхідне заяву про забезпечення позову позивача задовольнити, шляхом заборони вчиняти відповідачу та іншим особам певні дії щодо предмета спору.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.139 ГПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і, серед іншого, повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 ГПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснене шляхом:

1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів;

2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

У відповідності до ч.3 ст.141 ГПК України розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Таким чином, суд не застосовує зустрічне забезпечення по даній справі, оскільки вжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач жодним чином не позбавляє відповідача права володіти та користуватися своїм майном, а лише обмежує у праві відчуження цього майна, тобто розпорядження ним.

Керуючись ст.ст.136, 137, 139, 140, 141, 144, 234, 235 ГПК України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Миколаївської міської ради 2646/020201-22.02.06/14/20 від 15.05.2020 (вх.№6168/20) про забезпечення позову - задовольнити.

2. Заборонити фізичній особі - підприємцю Сербіну Олександру Івановичу (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) відчужувати або іншим чином розпоряджатися нежитловою будівлею торгівельного павільйону, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 35936889).

3. Заборонити Сербіну Олександру Івановичу (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) відчужувати або іншим чином розпоряджатися нежитловою будівлею торгівельного павільйону, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 35936889).

4. Заборонити державним реєстраторам, нотаріусам, іншим суб`єктам та посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 35936889 - нежитлова будівля торгівельного павільйону, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

5. Ухвала є обов`язковою для виконання та набирає законної сили з дати її підписання суддею.

6. Дана ухвала дійсна для пред`явлення державному виконавцю на протязі 3-х років.

7. Стягувачем у виконавчому провадженні за даною ухвалою є позивач:

- Миколаївська міська рада (54027, м.Миколаїв, вул.Адміральська, буд.20, ).

Боржником у виконавчому провадженні за даною ухвалою є відповідач:

- фізична особа - підприємець Сербін Олександр Іванович (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ).

Боржником у виконавчому провадженні за даною ухвалою є відповідач:

- Сербін Олександр Іванович (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідно до ч.1 ст.144 ГПК України, ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала суду, у відповідності до ч.2 ст.235 ГПК України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Згідно ст.ст. 254, 255 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5 п.17 ч.1Розділу X Перехідні положення ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвала оформлена у відповідності до ст.234 ГПК України

та підписана суддею 21 травня 2020 року.

Суддя В.О.Ржепецький