ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.05.2020 Справа № 905/452/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Аксьонової К.І., розглянувши матеріали

позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка», м.Запоріжжя, Запорізька область

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м.Краматорськ, Донецька область

про стягнення 3% річних у сумі 11455,66грн та інфляційних втрат у сумі 38435,47грн, всього 49891,13грн,

Представники учасників справи:

від позивача: представник не з`явився

від відповідача: представник не з`явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка», м.Запоріжжя, Запорізька область, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м.Краматорськ, Донецька область, про стягнення 3% річних у сумі 11455,66грн та інфляційних втрат у сумі 38435,47грн, всього 49891,13грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №15/11-18 від 09.04.2013 в частині своєчасного здійснення розрахунків за поставлений товар. Зазначає, що рішенням господарського суду Донецької області від 12.10.2015 у справі №905/1363/15 з відповідача стягнуто суму основного боргу у розмірі 75456,64грн, 3% річних у сумі 4327,65грн, інфляційні витрати у сумі 58607,17грн та судовий збір в сумі 1827,00грн, однак дане рішення суду фактично було виконане в повному обсязі лише 20.11.2019.

Приймаючи позовну заяву до розгляду та відкриваючи провадження у справі, суд, виходячи з вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про розгляд даної справи як малозначної в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Висновок щодо визначення даної справи як малозначної зроблений судом з огляду на приписи п.1 ч.5 ст.12 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, для цілей цього Кодексу визначені як малозначні.

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 16.03.2020; судове засідання призначене на 07.04.2020 з подальшим оголошенням перерви до 27.04.2020 та 14.05.2020.

У судове засідання 14.05.2020 представники сторін не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

З огляду на спливання встановленого ст.248 Господарського процесуального кодексу України строку розгляду справи, виходячи з того, що під час розгляду справи судом було створено необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених ст.ст. 42, 46 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про розгляд справи по суті в даному судовому засіданні.

Враховуючи ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк, згідно зі ст.178 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

09.04.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» (постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Енергомашспецсталь» (покупець) був укладений договір поставки №15/11-18, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався передати у власність товар, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар на умовах, передбачених даним договором.

Рішенням господарського суду Донецької області від 12.10.2015 у справі №905/1363/15, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 15.12.2015, були частково задоволені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» та стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» на користь позивача суму основного боргу у розмірі 75456,64грн, 3% річних у сумі 4327,65грн, інфляційних витрат у сумі 58607,17грн та судовий збір в сумі 1827,00грн. Вказане рішення господарського суду набрало законної сили в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 07.07.2010 №2453-VI.

На виконання рішення господарського суду Донецької області від 12.10.2015 у справі №905/1363/15 видано наказ №905/1363/15 від 25.12.2015 про примусове виконання рішення.

02.06.2016 державним виконавцем органу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №51303835 з примусового виконання наказу №905/1363/15 виданого 25.12.2015 Господарським судом Донецької області про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» суми основного боргу у розмірі 75456,64грн, 3% річних у сумі 4327,65грн, інфляційних витрат у сумі 58607,17грн та судового збору в сумі 1827,00грн.

Відповідно до платіжного доручення №13385 від 20.11.2019 заборгованість за рішенням суду від 12.10.2015 у справі №905/1363/15 у загальній сумі 140218,46грн в межах виконавчого провадження була погашена 20.11.2019.

21.11.2019 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №51303835 з примусового виконання наказу №905/1363/15 виданого 25.12.2015 Господарським судом Донецької області на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Враховуючи несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань в частині погашення заборгованості у розмірі 140218,46грн, позивачем донараховані та заявлені до стягнення 3% річних за період 01.03.2017 19.11.2019 включно у сумі 11455,66грн та інфляційні втрати за період 01.03.2017 19.11.2019 у сумі 38435,47грн.

Розглядаючи спір по суті, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, платити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 Цивільного кодексу України.

Пунктом 1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.

Відповідно до приписів ч.1 ст.626 ст.11 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 Господарського кодексу України.

За змістом ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. При цьому, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт порушення з боку відповідача умов договору поставки №15/11-18 від 09.04.2013 в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару у встановлені договором №15/11-18 від 09.04.2013 та специфікаціями № 1 від 09.04.2013 та № 2 від 31.05.2013 строк, встановлений рішенням господарського суду Донецької області від 12.10.2015 у справі №905/1363/15.

За приписами ст.75 Господарського процесуального кодексу України дане судове рішення має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують.

Разом з тим, само по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, або виконано несвоєчасно, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Як було встановлено судом 20.11.2019 відповідачем була погашена заборгованість за рішенням суду від 12.10.2015 у справі №905/1363/15 у загальній сумі 140218,46грн в межах виконавчого провадження відповідно до платіжного доручення №13385 від 20.11.2019.

21.11.2019 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №51303835 з примусового виконання наказу №905/1363/15 виданого 25.12.2015 Господарським судом Донецької області на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Таким чином, відповідачем в повному обсязі було виконано рішення господарського суду від 12.10.2015 у справі №905/1363/15 20.11.2019.

За результатом проведеної судом перевірки розрахунок 3% річних за заявлений позивачем період 01.03.2017 по 19.11.2019 є методологічно та арифметично правильним та відповідає фактичним обставинам справи, отже, позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних у сумі 11455,66грн є правомірними та підлягають задоволенню.

За результатом проведеної перевірки наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат судом встановлено, що методологія нарахування є неправильною, оскільки позивачем були враховані індекси інфляції за неповні місяці існування заборгованості, а саме за листопад 2019.

При цьому відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.2018 у справі №910/24266/16, вимога сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто, мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Індекс інфляції є показником, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу, не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Водночас, суд наголошує на врахуванні індексів виключно за цілі місяці існування прострочення певної суми, оскільки зі змісту п.6 Методики, затвердженої Наказом Державного комітету статистики №265 від 27.07.2007 вбачається, що мінімальний період застосування індексу є саме повний місяць, за який він розрахований, оскільки відсутні будь-які підстави стверджувати про знецінення коштів на відповідній коефіцієнт індексу за частину такого місяця. Означений висновок узгоджується із правовою позицією з цього приводу, сформульованою Верховним Судом у постанові №910/9938/17 від 10.10.2018.

Здійснивши розрахунок інфляційних втрат за цілі місяці існування заборгованості березень 2017 жовтень 2019, суд встановив, що інфляційні втрати складають 49712,66грн. Таким чином, позов підлягає задоволенню в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 49712,66грн, в решті вимог щодо стягнення інфляційних втрат позов є таким, що задоволенню не підлягає.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог за приписами п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору у сумі 2102грн, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо заявлених позивачем до стягнення 6900,00грн витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

При цьому, ч. 4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Вказані норми узгоджуються з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якими гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивачем до матеріалів справи надано попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, заяву про стягнення витрат на правову допомогу, договір-доручення про надання правової допомоги від 07.05.2019, укладеного між Адвокатським бюро «Сергія Жечева» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка», додаткову угоду №1 від 01.10.2019 до договору-доручення про надання правової допомоги від 07.05.2019, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №864 від 27.04.2011, розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, рахунок-фактури №СФ-0000047 від 02.03.2020 на суму 6900,00грн, акт №ОУ-0000П43 приймання-передачі від 02.03.2020 на суму 6900,00грн, платіжне доручення №6984 від 02.03.2020 на суму 6900,00грн, яким встановлюється фактичне понесення цих витрат позивачем.

Відповідно до п.1.1 договору-доручення предметом договору є надання Адвокатським бюро усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані зі захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів. Згідно з пп.2.1.1 п.2.1 договору-доручення, адвокат зобов`язується надати правову допомогу в тому числі, за окремими дорученнями клієнта. Клієнт зобов`язується сплатити гонорар адвокату в розмірі та в строк погоджені між ними (пп.2.3.1 п.2.3 договору-доручення). Додатковою угодою № 1 від 01.10.2019 до договору-доручення сторони узгодили вартість кожної з послуг, що може надавати адвокат в рамках зазначеного договору-доручення.

На підтвердження понесення судових витрат позивачем надано акт №ОУ-0000П43 приймання-передачі від 02.03.2020, відповідно до якого Адвокатським бюро були проведені такі роботи: - консультація з клієнтом/ з приводу можливості стягнення 3% річних та інфляційних втрат з урахуванням наявного рішення суду (кількість втраченого часу 1год., вартість однієї години 500грн, вартість 500грн); - підготовка позовної заяви / до ПАТ «Енергомашспецсталь» про стягнення 49891,1грн (кількість втраченого часу 8год., вартість однієї години 800грн, вартість 6400грн).

Адвокатським бюро «Сергія Жечева» було надано позивачу для оплати рахунок-фактури №СФ-0000047 від 02.03.2020 на суму 6900,00грн на суму 6900,00грн.

На підтвердження фактичного здійснення учасником справи оплати судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано платіжне доручення №6984 від 02.03.2020 на суму 6900,00грн.

Таким чином матеріали справи свідчать про надання послуг за договором про надання правової допомоги та фактичну сплату цих послуг позивачем.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, заява відповідача про розподіл судових витрат підлягає частковому задоволенню; з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 6875,32грн.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка», м.Запоріжжя, Запорізька область, до Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м. Краматорськ, Донецька область, про стягнення 3% річних у сумі 11455,66грн та інфляційних втрат у сумі 38435,47грн, всього 49891,13грн, задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергомашспецсталь» (84306, Донецька область, м. Краматорськ, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» (69002, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Грязнова (Фортечна), б.4А, ) 3% річних у сумі 11455,66грн, інфляційні втрати у сумі 38257,00грн, витрати зі сплати судового збору у сумі 2094,48грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6875,32грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 14.05.2020 складено та підписано повний текст рішення.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення ( з урахуванням приписів п. 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України).

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя К.І. Аксьонова