УХВАЛА

м. Київ

25.05.2020Справа № 910/7041/20

Суддя Омельченко Л.В., розглянувши матеріали

за заявою Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» Державне

підприємство «Зовнішньоторговельна» фірма «ТАСКО-Експорт»

(ідентифікаційний номер: 22971632)

про порушення провадження у справі про власне банкрутство

Без повідомлення (виклику) учасників

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство Державної компанії «Укрспецекспорт» Державне підприємство «Зовнішньоторговельна фірма «ТАСКО-Експорт» (ідентифікаційний номер: 22971632) звернулося до Господарського суду м. Києва із заявою про порушення провадження у справі про власне банкрутство.

Дослідивши матеріали заяви Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» Державного підприємства «Зовнішньоторговельна фірма «ТАСКО-Експорт» (ідентифікаційний номер: 22971632), суд вважає за необхідне залишити її без руху, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Частиною 3 ст. 37 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що Господарський суд залишає без руху заяву про відкриття провадження у справі з підстав, передбачених статтею 174 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням вимог цього Кодексу.

Як вбачається з ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Як вбачається з ч. 4 ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства, до заяви боржника про відкриття провадження у справі про банкрутство додаються докази сплати судового збору, крім випадків, коли згідно із законом судовий збір не підлягає сплаті.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, з наданих заявником пояснень щодо несплати останнім судового збору судом не було встановлено законних підстав, якими заявник обґрунтовує несплату судового збору у відповідності до чинного законодавства.

Крім того, як вбачається з ч. 4 ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства, до заяви боржника про відкриття провадження у справі про банкрутство додаються докази авансування винагороди арбітражному керуючому трьох розмірів мінімальної заробітної плати за три місяці виконання повноважень.

Так, з поданого до матеріалів заяви платіжного доручення № 812 від 13.12.2020 судом встановлено, що заявником було перераховано на рахунок Господарського суду міста Києва 37 557,00 грн у якості авансування винагороди арбітражному керуючому.

Проте, відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» мінімальну заробітну плату у місячному розмірі у 2020 з 1 січня установлено у розмірі 4 723,00 грн. Отже, розмір авансування винагороди арбітражному керуючому трьох розмірів мінімальної заробітної плати за три місяці виконання повноважень становить 42 507,00 грн.

При цьому судом зазначається, що відмова від авансування, відсутність майна у боржника або ж відсутність інших джерел для покриття витрат на виплату винагороди арбітражному керуючому судом може розцінюватись як примушування до безоплатної праці, що забороняється та прирівнюється до рабства у контексті статті 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та інших міжнародних актів (зокрема, Конвенції 1926 року про заборону рабства, Конвенції Міжнародної організації праці про примусову чи обов`язкову працю 1930 року ратифіковану Україною 10.08.56 року, Конвенції Міжнародної організації праці N 105 про скасування примусової праці 1957 року ратифіковану Україною 05.10.2000 року), резолюції Економічної і Соціальної Ради ООН (ЕКОСОС) 1996 року тощо) та суперечить статті 43 Конституції України.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про залишення заяви Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» Державного підприємства «Зовнішньоторговельна фірма «ТАСКО-Експорт» (ідентифікаційний номер: 22971632) про відкриття провадження у справі про власне банкрутство без руху із встановленням строку та способу усунення її недоліків.

Зважаючи на вищевикладене, керуючись Кодексом України з питань банкрутства та ст.ст. 3, 12, 81, 174, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України та, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» Державного підприємства «Зовнішньоторговельна фірма «ТАСКО-Експорт» (ідентифікаційний номер: 22971632) про відкриття провадження у справі про власне банкрутство залишити без руху.

2. Встановити строк десять днів з дня вручення цієї ухвали Дочірньому підприємству Державної компанії «Укрспецекспорт» Державному підприємству «Зовнішньоторговельна фірма «ТАСКО-Експорт» (ідентифікаційний номер: 22971632) на усунення недоліків заяви про відкриття провадження у справі про власне банкрутство.

3. Встановити Дочірньому підприємству Державної компанії «Укрспецекспорт» Державному підприємству «Зовнішньоторговельна фірма «ТАСКО-Експорт» (ідентифікаційний номер: 22971632) спосіб усунення недоліків заяви про відкриття провадження у справі про власне банкрутство шляхом подання до суду письмової заяви, яка буде містити докази авансування винагороди арбітражному керуючому трьох розмірів мінімальної заробітної плати за три місяці виконання повноважень у встановленому чинним законодавством розмірі та письмове обґрунтування несплати судового збору у встановленому порядку та розмірі із посиланням на відповідний закон, який передбачає звільнення заявника від сплати судового збору за подання заяви про відкриття провадження у справі про власне банкрутство, а у разі відсутності такого обґрунтування - докази сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Ухвала набрала законної сили 25.05.2020, оскарженню не підлягає.

Суддя Л.В. Омельченко