РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.05.2020Справа № 910/4068/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 63 102,89 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 63 102,89 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України не забезпечив збереження вантажу під час перевезення вантажу за залізничними накладними № 52435674, № 52435666, 52729514, № 52715281, № 52715133, 52715299, № 52727161 та № 52722303 у зв`язку з чим вагони з вантажем (кокс доменний), прибули з недостачею на загальну суму 63 102,89 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2020 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

08.04.2020 представником відповідача подано клопотання про витребування доказів у АТ «ДТЕК Західенерго», яке не є стороною у справі, в зв`язку з чим, враховуючи, що матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем дій з метою витребування доказів у позивача, означене клопотання залишається без задоволення, у зв`язку з його необґрунтованістю.

08.04.2020 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що позивачем не надано доказів понесення збитків, заявлених до стягнення та доказів наявності вини, у заподіянні позивачу збитків.

Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28.12.2017 між ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» (далі - виконавець, позивач) укладено Договір 608-ПУ-ПТП, за умовами якого, замовник зобов`язується передати (поставити) виконавцю вугілля для збагачення, сплатити послуги виконавця, пов`язані зі збагаченням вугілля, та прийняти концентрат (вугільна продукція, отримана в результаті збагачення вугілля.

Згідно Додаткової угоди від 20.12.2018 до Договору терміном закінчення строку дії Договору є 31.12.2019.

Відповідно до залізничних накладних № 52435674, № 52435666, № 52729514, № 52715281, № 52715133, № 52715299, № 52727161, № 5272233 Товариством з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» було відправлено на адресу Відокремленого підрозділу «Бурштинська теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Західенерго» вугілля, зокрема вагонами № 61837720, № 52595253, № 63486740, № 58940701, № 53524666, № 59956110, № 62601810, № 60454519, № 62611066, № 55329718 та № 60520137.

По прибутті вагонів № 61837720, № 52595253, № 63486740, № 58940701, № 53524666, № 59956110, № 62601810, № 60454519, № 62611066, № 55329718 та № 60520137 на станцію Бурштин Львівської залізниці було складено комерційні акти:

- № 388103/192 від 11.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 61837720 складає 2750 кг.;

- № 388103/193 від 11.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 52595253 складає 3700 кг.;

- № 388103/194від 11.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 63486740 складає 3700 кг.;

- № 388103/195 від 11.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 58940701 складає 5450 кг.;

- № 388103/200 від 29.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 53524666 складає 4650 кг.;

- № 388103/201 від 29.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 59956110 складає 1550 кг.;

- № 388103/202 від 29.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 62601810 складає 3700 кг.;

- № 388103/203 від 29.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 60454519 складає 5300 кг.;

- № 388103/204 від 29.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 62611066 складає 4900 кг.;

- № 388103/206 від 29.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 55329718 складає 2100 кг.;

- № 388103/207 від 29.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 60520137 складає 2800 кг.

Позивач зазначив, що Акціонерне товариство «Українська залізниця», як перевізник належним чином не виконав зобов`язань щодо збереження вантажу під час перевезення, у зв`язку з чим зобов`язаний відшкодувати позивачу, до якого перейшло право вимоги до залізниці згідно переуступних написів, здійснених одержувачем, збитки у розмірі 63 102,89 грн., заподіяні незбереженням прийнятого до перевезення вантажу згідно залізничних накладних № 52435674, № 52435666, № 52729514, № 52715281, № 52715133, № 52715299, № 52727161, № 5272233.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Згідно з пунктом 2 статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 Цивільного кодексу України обумовлено: у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Згідно з статтею 113 Статуту залізниць України за незбереження прийнятого до перевезення вантажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача чи пошкодження виникли з не залежних від перевізника причин.

Згідно статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Відповідно до статті 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Статтею 133 Статуту залізниць України передбачено, що передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

З аналізу ст. 130 та 133 Статуту залізниць України вбачається, що у разі недостачі вантажу, право на пред`явлення позовів набуває саме одержувач, а отже і передача такого права можливе лише вантажоодержувачем вантажовідправнику, оскільки у вантажовідправника, за приписами ст. 130 Статут залізниць України такого права, без його передачі вантажоодержувачем, не виникає.

Як вбачається з матеріалів справи, Акціонерним товариством «ДТЕК Західенерго» видано Довіреність № 159/ЗЕ/2019 від 24.04.2019, якою уповноважено ОСОБА_2., в.о. директора Відокремленого підрозділу «Бурштинська теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Західенерго» та ОСОБА_1 , головного бухгалтера Відокремленого підрозділу «Бурштинська теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Західенерго», передавати вантажовідправника право на пред`явлення претензій та позовів до Акціонерного товариства «Українська залізниця» у зв`язку з незбереженням вантажу.

Із залізничних накладних № 52435674, № 52435666, № 52729514, № 52715281, № 52715133, № 52715299, № 52727161, № 5272233. вбачається, що директором Відокремленого підрозділу «Бурштинська теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Західенерго» ОСОБА_2.. та головним бухгалтером Відокремленого підрозділу «Бурштинська теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Західенерго» ОСОБА_1. здійснено переуступні написи, відповідно до яких право на пред`явлення, зокрема позовів у зв`язку з нестачею вантажу у передано ТОВ «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська».

Факт нестачі за спірним перевезенням підтверджений комерційними актами:

- № 388103/192 від 11.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 61837720 складає 2750 кг.;

- № 388103/193 від 11.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 52595253 складає 3700 кг.;

- № 388103/194від 11.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 63486740 складає 3700 кг.;

- № 388103/195 від 11.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 58940701 складає 5450 кг.;

- № 388103/200 від 29.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 53524666 складає 4650 кг.;

- № 388103/201 від 29.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 59956110 складає 1550 кг.;

- № 388103/202 від 29.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 62601810 складає 3700 кг.;

- № 388103/203 від 29.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 60454519 складає 5300 кг.;

- № 388103/204 від 29.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 62611066 складає 4900 кг.;

- № 388103/206 від 29.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 55329718 складає 2100 кг.;

- № 388103/207 від 29.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні № 60520137 складає 2800 кг.

Приписами статті 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Згідно з частиною другою статті 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Згідно з пунктом 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 1) 2 % маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0 - 6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м`ясо свіже; 2) 1,5 % маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива; 3) 1 % маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м`ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м`ясні всякі; 4) 0,5 % маси всіх інших вантажів.

Норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються:

- від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці;

- від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.

З урахуванням вищевикладеного, фактична нестача вантажу у вагоні № 61837720 становить 2,05 т., у вагоні № 52595253 становить 3 т., у вагоні № 63486740 становить 3,05 т., у вагоні № 58940701 становить 4,75 т., у вагоні № 53524666 становить 3,969 т., у вагоні № 59956110 становить 0,865 т., у вагоні № 62601810 становить 3,016 т., у вагоні № 60454519 становить 4,61 т., у вагоні № 62611066 становить 4,215 т., у вагоні № 55329718 становить 1,4 т. та у вагоні № 60520137 становить 2,1 т.

Стосовно підтвердження дійсної вартості втраченого вантажу, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтями 924 Цивільного кодексу України, 314 Господарського кодексу України і пунктами 114 і 115 Статуту залізниць України залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Вартість вантажу, що перевозиться з оголошеною вартістю, визначається у такому ж порядку.

В матеріалах справи наявні довідки вантажовідправника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" № 1005-12 від 11.12.2019, а також вантажоодержувача - Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" № 1/226 від 05.12.2019, № 1/227 від 05.12.2019, № 1/232 від 05.12.2019, № 1/234 від 05.12.2019, № 1/228 від 05.12.2019, № 1/229 від 05.12.2019, № 1/230 від 05.12.2019, № 1/231 від 05.12.2019 щодо ціни 1 тони вугільної продукції.

При цьому, у позовній заяві позивач зазначив, що оскільки він не є ані постачальником, ані покупцем спірного вугілля, тому не має можливості надати докази оплати вантажу.

Враховуючи викладене, суд вказує на безпідставність доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, стосовно того, що позивачем не надано доказів оплати вантажу та як наслідок не доведено наявність шкоди.

Таким чином, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини втрати частини вантажу та враховуючи, що відповідачем не спростовано факту наявності в діях перевізника вини за незбереження прийнятого до перевезення вантажу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення суми збитків, які виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в розмірі 63 102,89 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість, в свою чергу заперечення викладені у відзиві на позовну заяву спростовуються фактичними обставинами справи.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код: 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» (85621, Донецька обл., Мар`їнський район, село Вовчанка, вул. Нагорна, 1-а; ідентифікаційний код: 33959754) збитки в розмірі 63 102 (шістдесят три тисячі сто дві) грн. 89 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 256 та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено: 25.05.2020

Суддя О.А. Грєхова