ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2020 р. Справа№ 920/812/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Тищенко О.В.

Коробенка Г.П.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційні скарги Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон", м. Конотоп, Сумська область, та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

на рішення Господарського суду Сумської області від 21.12.2019 (повний текст складено 23.12.2019)

у справі №920/812/19 (суддя Заєць С.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон", м. Конотоп, Сумська область

про стягнення 56 574,02 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

До Господарського суду міста Києва звернулось Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК "Нафтогаз України", позивач) з позовною заявою до Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" (далі - ДП "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон", відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 56574,02 грн., в тому числі: пені в сумі 17333,50 грн., 3 % річних в сумі 18162,19 грн. та інфляційних втрат в сумі 21078,33 грн. та покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем строків виконання грошового зобов`язання за укладеним між сторонами спору Договором постачання природного газу від 21.09.2017№6158/1718-ТЕ-29.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 21.12.2019 у справі №920/812/19 позов задоволено частково. Стягнуто з ДП "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" 15600,15 грн. пені, 18162,19 грн. - 3% річних, 21 078,33 грн. інфляційних втрат, 1921,00 грн відшкодування витрат зі сплати судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належним чином доведений факт несвоєчасного виконання відповідачем своїх обов`язків за спірним договором в частині своєчасної оплати поставленого газу, з огляду на що правомірним є нарахування пені, інфляційних втрат та 3 % річних у заявлених до стягнення сумах, разом з тим, з огляду на те, що відповідач в повному обсязі виконав зобов`язання з оплати поставленого природного газу за спірним Договором, незначний термін прострочення оплати вартості газу, відсутність спричинення збитків позивачу простроченням такої сплати, суд першої інстанції частково задовольнив клопотання відповідача та зменшив розмір пені до 15600,15 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 21.01.2020 Державне підприємство "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 21.12.2019 у даній справі, відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 18162,19 грн. 3% річних, 21 078,33 грн. інфляційних втрат та стягнути з відповідача пеню в розмірі 1,00 грн.

Вимоги апеляційної скарги відповідача мотивовані тим, що судом першої інстанції не досліджена вина боржника, якої не існувало через наявність заборгованості держави перед відповідачем, оскільки відшкодування субсидій та пільг з боку держави систематично відбувалось з порушенням строків. Для розрахунку з позивачем відповідачем відкрито поточний рахунок із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію від населення, відповідно до Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2017 № 217, а відтак, відповідач не користувався вказаними грошима, оскільки механізм у вигляді спеціального режиму проведення взаєморозрахунків фактично усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматизованому перерахунку із спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами. Відповідач зазначає, що у розрахунках штрафних санкцій позивача кошти, отримані по постанові Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002, враховані при визначенні штрафних санкцій в розмірах, що не відповідають фактичним сумам, сплаченим відповідачем позивачу в межах даної постанови, що суттєво збільшило борг відповідача за листопад та, як наслідок, розмір інфляційних втрат та 3 % річних нарахованих на суму боргу.

За твердженням відповідача судом першої інстанції не досліджено питання незаконної ціни на газ. Так, у преамбулі спірного договору зазначено, що його укладено керуючись Законом України "Про ринок природного газу", Положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758, зміни до якої були внесені постановою Кабінету Міністрів України № 315 від 27.04.2016, яка діяла в період з 30.04.2016 по 01.11.2018 і в період дії якої регульована ціна, за якою позивач постачав природній газ виробникам теплової енергії з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, була визначена на рівні 4 942,00 грн. за 1 000 куб. м. Водночас рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду віл 08.07.2019 у справі № 826/9665/16 постанову Кабінету Міністрів України № 315 від 27.04.2016 визнано протиправною та нечинною з моменту її прийняття, а саме з 27.04.2016. Враховуючи, що штрафні санкції, інфляційні втрати та 3% річних визначені позивачем виходячи з ціни газу, яка була встановлена нормативним актом, скасованим в судовому порядку, нарахування штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних є незаконним.

Разом з тим, відповідач зазначає, що судом першої інстанції проігноровано положення ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та необґрунтовано зменшено розмір пені лише на 10 % (до 15600,15 грн.).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, 23.01.2019 АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Сумської області від 21.12.2019 у справі № 920/812/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 1 733,35 грн. скасувати та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги щодо стягнення пені в розмірі 1733,35 грн. задовольнити.

У апеляційній скарзі позивач послався на те, що спірне рішення прийняте з порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 549-552, 599, 625 ЦК України та ст.ст. 236, 238, 239 ГПК України, без дослідження всіх істотних обставин справи.

У обґрунтування вказаної позиції позивач зазначив, що ним, на підставі пункту 8.2 укладеного сторонами договору, було правомірно заявлено до стягнення пеню в розмірі 17333,50 грн., при цьому судом задоволено лише 15600,15 грн.; наданий позивачем розрахунок пені відповідає п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" та положенням п. 6.1 договору, зокрема, щодо строку оплати за отриманий та спожитий природний газ, а саме: остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. На думку позивача, в мотивувальній частині рішення суд не вказав підстав зменшення пені, норми права та мотиви, застосовані при зменшенні пені.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №920/812/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Кравчука Г.А.(доповідач у справі), суддів Козир Т.П. та Коробенка Г.П.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2020 призначено повторний автоматизований розподіл справи, в зв`язку з участю судді Козир Т.П. у підготовці суддів для підтримання кваліфікації.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2020, справу №920/812/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді доповідача) Кравчука Г.А., суддів Коробенка Г.П та Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами АТ "НАК "Нафтогаз України" та ДП "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" на рішення Господарського суду Сумської області від 21.12.2019 у справі №920/812/19 та ухвалено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Між сторонами у справі було укладено Договір постачання природного газу від 21.09.2017 № 6158/1718-ТЕ-29 (далі - Договір), відповідно до умов якого позивач (постачальник) зобов`язався поставити відповідачу (споживачеві) у 2017-2019 роках природній газ, а відповідач зобов`язався оплатити його на умовах цього Договору. Природній газ, що постачається за цим Договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно з п. 2.1 Договору постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 3500 тис. куб. м. (три мільйони п`ятсот тисяч куб. м.), в тому числі по місяцях (тис. куб. м.): у жовтні - 304 тис. куб. м., у листопаді - 608 тис. куб. м., у грудні - 710 тис. куб. м., у січні - 710 тис. куб. м., лютому - 610 тис. куб. м., березні - 558 тис. куб м.

Відповідно до п. 3.7 Договору приймання-передача природного газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно п. 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат проведених споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписупостачальника печаткою, і діє в частині реалізації газу з 01 жовтня 2017 року до 31 березня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1 Договору).

В подальшому сторони уклали кілька Додаткових угод (а саме: Додаткові угоди № 1 від 15.01.2018, № 2 від 03.04.2018, №3 від 13.06.2018, № 4 від 13.08.2018, № 5 від 10.09.2018) до Договору постачання природного газу від 21.08.2017 № 6158/1718-ТЕ-29.

На виконання умов Договору позивач у період з жовтня 2017 року по вересень 2018 року передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 17 661 745,28 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями актів приймання-передачі природного газу, які підписані сторонами та скріплені відбитками їх печаток, а саме:

- акт приймання - передачі природного газу від 31.10.2017 на суму 1384463,74 грн;

- акт приймання - передачі природного газу від 30.11.2017 на суму 2176735,52 грн;

- акт приймання - передачі природного газу від 31.12.2017 на суму 2422930,15 грн;

- акт приймання - передачі природного газу від 31.01.2018 на суму 2980126,81 грн;

- акт приймання - передачі природного газу від 28.02.2018 на суму 2800151,04 грн;

- акт приймання - передачі природного газу від 31.03.2018 на суму 2869880,68 грн;

- акт приймання - передачі природного газу від 30.04.2018 на суму 928570,18 грн;

- акт приймання - передачі природного газу від 31.05.2018 на суму 503728,18 грн;

- акт приймання - передачі природного газу від 30.06.2018 на суму 438232,84 грн;

- акт приймання - передачі природного газу від 31.07.2018 на суму 434888,09 грн;

- акт приймання - передачі природного газу від 31.08.2018 на суму 406588,22 грн;

- акт приймання - передачі природного газу від 30.09.2018 на суму 315449,83 грн. (а. с. 43-54, том 1).

Всупереч умовам укладеного між сторонами Договору, відповідач своєчасно не здійснив розрахунок з позивачем, що стало підставою для звернення останнього з даним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 526 ЦК України, яка кореспондуються із ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Положеннями ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 2 ст. 625 вказаного Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 653 цього Кодексу у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі - постанова Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002) запроваджено механізм фінансування субвенцій на надання пільг та житлових субсидій населенню.

Затверджений постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок № 256) визначає, зокрема, що відповідно до ст. 102 Бюджетного кодексу України, механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (у т.ч. послуг з транспортування, розподілу та постачання).

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядками, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто держава офіційно визнає неспроможність підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (залежно від рівня наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами паливно-енергетичного комплексу, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Відтак правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають регулятивного впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. На виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти, до яких належить Порядок №256.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування, чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Аналогічного правового висновку дійшла об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 31.05.2018 року у справі №924/296/18.

Відповідно до п.8-1 Порядку №256 (в редакції чинній на час проведення розрахунків), кошти на оплату пільг і субсидій за електричну енергію, природний газ, послуги з транспортування, розподілу та постачання природного газу, тепло-, водопостачання і водовідведення, отримані від головних розпорядників місцевих бюджетів згідно з п. 8 цього Порядку, використовуються суб`єктами господарювання, розрахунки з якими здійснюються за рахунок таких коштів, за цільовим призначенням з урахуванням вимог цього пункту.

Суб`єктами господарювання, які мають ліцензію на розподіл природного газу, кошти, отримані згідно з абзацами другим, сьомим, дев`ятим та чотирнадцятим цього пункту, спрямовуються на оплату природного газу оптовим продавцям та власникам ресурсу природного газу (в тому числі ПАТ "НАК "Нафтогаз України").

Відповідно до ч.23 п.8-1 Порядку №256 усі учасники розрахунків, що проводяться згідно із цим пунктом, у графі "Призначення платежу" платіжних доручень додатково зазначають "постанова Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року N256" та вказують вид послуги (енергоносія), за який проводиться розрахунок (ч.3 п.8-1 Порядку).

Згідно з ч.25 п.8-1 Порядку №256, казначейство не пізніше ніж протягом наступного операційного дня після надходження платіжних доручень учасників розрахунків, передбачених цим пунктом, здійснює їх виконання.

Таким чином, постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 фактично визначено інший порядок розрахунків за поставлений природний газ, ніж передбачений сторонами у спірному Договорі.

За приписами ч.3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

При цьому положення норм вказаної постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 є обов`язковими для учасників розрахунків, виходячи із її змісту, тому строки та порядок здійснення розрахунків за поставлений природний газ визначаються саме нормами наведеної постанови.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10.07.2019 у справі № 913/334/18.

Матеріали даної справи вказують на те, що відповідачем було здійснено розрахунки за поставлений природний газ у порядку, встановленому вказаною постановою, за рахунок коштів Державного та місцевого бюджетів після їх надходження в установленому порядку.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, обов`язком позивача є доведення правильності обрахування заявленої до стягнення суми.

Щодо вимог про стягнення пені колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Відповідно до п. 8.2 Договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат проведених споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20.

З розрахунків позивача слідує, що позивач не нараховує пеню на суми оплат, проведених відповідачем згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 256, суми заборгованості та періоди існування відповідного боргу підтверджуються наявними в матеріалах справи документальними доказами, отже період нарахування відповідає спірному періоду, сам розрахунок виконаний з урахуванням умов п. 6.1 Договору щодо строків внесення оплати поставленого позивачем природного газу і є арифметично вірним, тому колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 17 333,50 грн.

При цьому, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру присудженої до стягнення пені до 15 600,15 грн. з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За змістом наведених вище норм, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності законодавчо встановленого переліку обставин, за яких суд може скористатися таким правом, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу, та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Вказаної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦК України, до загальних засад цивільного законодавства відносяться, зокрема, справедливість, добросовісність, розумність.

З матеріалів справи слідує, що несвоєчасне перерахування відповідачем позивачу коштів є наслідком несвоєчасного розрахунку з відповідачем споживачів - фізичних осіб, та що, з огляду на визначений законодавством порядок розрахунків (для розрахунку з позивачем відповідачем відкрито поточний рахунок із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію від населення - примітка суду), відповідач не користувався вказаними грошима, оскільки механізм у вигляді спеціального режиму проведення взаєморозрахунків фактично усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматизованому перерахунку із спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача із визначеними нормативами.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів понесення ним будь-яких майнових втрат внаслідок прострочення відповідача, і при цьому причинами прострочення виконання зобов`язання відповідачем є обставини, які перебувають поза його волею, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що застосування до відповідача штрафних санкцій у розмірі, заявленому позивачем, не може відповідати критеріям розумності та справедливості.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано скористався наданим законом суду правом і зменшив присуджену до стягнення пеню до 15 600,15 грн. (на 10 %).

Щодо розрахунку 3% річних та інфляційних втрат колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Як слідує з матеріалів справи, розрахунки 3 % річних (508,75 грн.) за жовтень 2017 року, (2944,87 грн.) лютий 2018 року проводились з врахуванням перерахування коштів згідно порядку погашення заборгованості, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 і визнаються апеляційним господарським судом правильними.

Разом з цим, колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що позивач нарахував 3% річних на заборгованість за листопад, грудень 2017 року та січень, березень 2018 року, частина заборгованості яких була погашена на виконання постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002, що є неправомірним, а відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних за вказані періоди підлягають задоволенню за розрахунком колегії суддів апеляційного господарського суду в загальному розмірі 10 253,79 грн. згідно розрахунку:

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки
Листопад 2017 року26.12.201726.12.201711 110 997.65391.31
27.12.201727.12.0.00380.19
28.12.201728.12.7.00369.24
29.12.201702.01.0.003324.80
03.01.201803.01.4.00364.48
04.01.201804.01.2.00363.61
05.01.201809.01.8.003315.22
10.01.201810.01.6.00362.04
11.01.201811.01.1.00359.40
12.01.201814.01.8.003168.41
15.01.201815.01.1.00353.66
16.01.201816.01.0.00350.37
17.01.201817.01.4.00347.97
18.01.201818.01.5.00344.03
19.01.201821.01.6.003121.90
22.01.201822.01.9.00338.04
23.01.201823.01.1.00327.57
24.01.201824.01.0.00321.35
25.01.201828.01.6.00358.17
29.01.201829.01.2018165 373.0035.37
30.01.201830.01.2018126 214.0032.15
31.01.201831.01.201819 068.0030.75
01.02.201801.02.201812 816.0030.23
всього 38 1770.28

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки
Грудень 2017 року26.01.201821.02.25.5131 766.92
22.02.201822.02.6.00364.12
23.02.201825.02.6.003162.95
26.02.201826.02.7.00327.25
27.02.201827.02.8.00310.07
28.02.201828.02.2018141 456.4133.41
Всього: 34 2 034.72

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки
Січень 2018 року27.02.201801.03.201831 541 771.003380.16
02.03.201802.03.201811 523 087.003125.19
03.03.201804.03.201821 521 856.003250.17
05.03.201805.03.201811 519 746.003124.91
06.03.201806.03.201811 517 086.003124.69
07.03.201811.03.201851 513 323.003621.91
12.03.201812.03.201811 511 421.003124.23
13.03.201813.03.201811 477 512.003121.44
14.03.201814.03.201811 420 308.003116.74
15.03.201815.03.201811 347 710.003110.77
16.03.201818.03.201831 276 930.003314.86
19.03.201819.03.201811 202 569.00398.84
20.03.201820.03.201811 096 287.00390.11
21.03.201821.03.9.00377.22
22.03.201822.03.9.00372.20
23.03.201825.03.6.003176.40
Всього: 27 2 929.84

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки
Березень 2018 року26.04.201826.04.3.00316.91
27.04.201801.05.4.00343.67
02.05.201802.05.2018157 880.0034.76
Всього: 7 65.33

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних підлягають задоволенню за уточненим розрахунком апеляційного господарського суду в сумі 10 253,79 грн. (508,75 + 1770,28 + 2034,72 + 2929,84 + 2944,87 + 65,33). Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Щодо розрахунку інфляційних втрат колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Відповідно до Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, у якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць у якому мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, у які індекс інфляції становив менше одиниці. З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем неправильно визначено суми заборгованості на кінець місяця, то вказані вимоги підлягають задоволенню за уточненим розрахунком апеляційного господарського суду:

Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку
9 068.00грн.26.12.201731.01.2018
41456,41грн.26.01.201828.02.2018

Період простроченняІндекси інфляціїСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїЗбитки від інфляції
Січень 2018 - Січень 2018101.5101.509068.009 204.02136.02
Лютий 2018 - Лютий 2018100.9100.9041 456.0041 829.10373.10
Всього: 509.12

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягають задоволенню за уточненим розрахунком колегії суддів в сумі 509,12 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Щодо посилань відповідача на те, що у простроченні зобов`язань щодо оплати поставленого газу відсутня його вина з тих підстав, що:

- судом першої інстанції не досліджена вина боржника, якої навіть не існувало через наявність заборгованості держави перед відповідачем, оскільки відшкодування субсидій та пільг з боку держави систематично відбувалось з порушенням строків;

- для розрахунку з позивачем відповідачем відкрито поточний рахунок із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію від населення, відповідно до Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2017 № 217, а відтак, відповідач не користувався вказаними грошима, оскільки механізм у вигляді спеціального режиму проведення взаєморозрахунків, фактично усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматизованому перерахунку із спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача із визначеними нормативами, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Статтями 11, 509 ЦК України передбачено, що договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

Відповідно до ч.7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до п. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 вказаного Кодексу встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Частиною 1 ст. 510 ЦК України визначено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

В даному випадку за умовами Договору боржником є саме відповідач, а отже, він має зобов`язання вчинити на користь позивача (кредитора) дії по оплаті поставленого газу та, відповідно, має нести встановлену Договором та законодавством відповідальність за порушення вказаного зобов`язання.

Щодо посилань відповідача на те, що судом першої інстанції не досліджено питання незаконної ціни на газ, а отже не враховано, що штрафні санкції, інфляційні втрати та 3% річних визначені позивачем виходячи з ціни газу, яка була встановлена нормативним актом, скасованим в судовому порядку, колегія суддів апеляційного господарського суду відзначає, що відповідно до умов п. 5.2 Договору сторонами погоджено, що ціна за 1000 куб.м. природного газу за цим договором становить 4 942,00 грн. (5 930,40 грн. за 1000 куб. м. з ПДВ), зміни до Договору сторонами не вносились, а відтак, нарахування плати за поставлений газ, виходячи саме з умов Договору, є правомірним.

До того ж, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що відповідачем природний газ купувався для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання теплової енергії населенню, а тому тарифи, за якими він постачав теплову енергію зі спірного природного газу населенню, були обраховані виходячи саме з тієї ціни на газ, яка визначена Положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758, зміни до якої були внесені постановою Кабінету Міністрів України № 315 від 27.04.2016, так само, як і субсидії, які державою відповідачу компенсувались виходячи саме з такої ціни на газ.

З огляду на досліджені та встановлені обставини, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга АТ "НАК "Нафтогаз України" задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ДП "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" задовольняється частково, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, тому рішення Господарського суду Сумської області від 21.12.2019 у справі № 920/812/19 підлягає зміні, позовні вимоги задоволенню частково, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає пеня в сумі 15600,15 грн., 3 % річних в сумі 10253,79 грн. та інфляційні втрати в сумі 509,12 грн. В іншій частині позову необхідно відмовити.

Судові витрати.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору, а саме:

- судові витрати позивача по сплаті судового збору за звернення з позовом покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та з врахуванням суми пені до її зменшення судом;

- судові витрати позивача по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою - на позивача;

- судові витрати відповідача по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та з врахуванням суми пені до її зменшення судом.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 278, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області від 21.12.2019 у справі № 920/812/19 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" на рішення Господарського суду Сумської області від 21.12.2019 у справі № 920/812/19 задовольнити частково.

3. Рішення Господарського суду Сумської області від 21.12.2019 у справі № 920/812/19 змінити.

4. Викласти п. 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Сумської області від 21.09.2019 у справі № 920/812/19 в такій редакції:

" 2. Стягнути з Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" (41601, Сумська область, м. Конотоп, вул. Рябошапка, 25; ідентифікаційний код 12602750) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) 15600,15 грн. пені, 10253,79 грн. 3% річних, 509,12 грн. інфляційних втрат та витрати по сплаті судового збору в сумі 954,03 грн.".

5. Стягнути з Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) на користь Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" (41601, Сумська область, м. Конотоп, вул. Рябошапка, 25; ідентифікаційний код 12602750) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 2091,17 грн.

6. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Сумської області

7. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

8. Повернути до Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/812/19.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді О.В. Тищенко

Г.П. Коробенко