РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.05.2020Справа №910/17513/19

За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Парк Плюс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецбуд-Плюс"

про стягнення 1 131 091,91 грн.

Суддя Бойко Р.В.

Представники учасників справи в судове засідання, призначене на 07.05.2020, не з`явилися, у зв`язку з чим розгляд справи було завершено в порядку письмового провадження, а тому згідно ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України датою ухвалення рішення у даній справі є дата складення його повного тексту.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Парк Плюс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецбуд-Плюс" про стягнення 1 131 091,91 грн.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Парк Плюс" вказує, що у Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецбуд-Плюс" наявна заборгованість з оплати поставленого позивачем згідно Договору поставки №180 від 12.07.2018 товару у розмірі 940 912,77 грн.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 163 968,97 грн., 3% річних у розмірі 17 689,58 грн. та інфляційні втрати у розмірі 8 520,59 грн., нараховані за період з 29.03.2019 по 03.12.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2019 (постановленою після усунення позивачем недоліків позовної заяви, встановлених в ухвалі від 16.12.2019) відкрито провадження у справі №910/17513/19; вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи; підготовче засідання призначено на 04.02.2020.

У підготовче засідання, призначене на 04.02.2020, представники сторін не з`явились, позивачем було подано подано клопотання про відкладення засідання, а відповідач про причини неявки суд не повідомив, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 у справі №910/17513/19 було призначено підготовче засідання в режимі відеоконференції на 21.02.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 у справі №910/17513/19 за заявою позивача залишено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Парк Плюс" про забезпечення позову без розгляду.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2020 задоволено клопотання позивача про відкладення підготовчого засідання; продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів; відкладено підготовче засідання у справі без визначення дати та часу; вирішено наступне підготовче засідання здійснювати в режимі відеоконференції у зв`язку з чим необхідно погодити дату та час наступного судового засідання з Криворізьким районним судом Дніпропетровської області.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/17513/19 було призначено підготовче засідання в режимі відеоконференції на 20.03.2020.

У підготовче засідання, призначене на 20.03.2020, представники сторін не з`явились, позивачем було подано клопотання про відкладення розгляду справи, а відповідач про причини неявки суд не повідомив, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2020 у справі №910/17513/19 було призначено підготовче засідання в режимі відеоконференції на 09.04.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.04.2020 у справі №910/17513/19 закрито підготовче провадження у справі №910/17513/19, встановлено порядок дослідження доказів - в порядку їх надходження та призначено справу №910/17513/19 до розгляду по суті на 07.05.2020.

В судове засідання, призначене на 07.05.2020 представники сторін не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Натомість позивач звернувся до суду із клопотанням вх. №01-37/29460/20 від 05.05.2020, в якому просив розглянути справу №910/17513/19 без присутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Парк Плюс" за наявними в матеріалах справи документами.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецбуд-Плюс" про судове засідання, призначене на 07.05.2020, було повідомлене належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №398, згідно якого ухвала від 09.04.2020 була вручена відповідачу 16.04.2020.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Керуючись вказаними приписами господарського процесуального закону, враховуючи явку представників учасників справи у судове засідання, а також зважаючи на характер спору, який свідчить про те, що дана справа не є складною та не потребує повторної явки представників учасників в судове засідання, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників учасників справи.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, надані у підготовчому засіданні, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, встановив наступне.

12.07.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецбуд-Плюс" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Парк Плюс" (постачальник) укладено Договір поставки №180 (надалі - Договір), у відповідності до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався передати товар у власність покупця, а останній - прийняти товар та оплатити його.

Згідно пункту 1.2 Договору асортимент товару, що поставляється, строки та умови його поставки, ціна, порядок і строки його оплати обумовлюються сторонами в цьому Договорі та/або в специфікаціях, які є його невід`ємними частинами. У зв`язку із специфікою товару можливі незначні відмінності у кількості узгодженого товару та кількістю фактично поставленого товару.

Пунктом 2.2 Договору передбачено, що поставка товару може здійснюватися як автомобільним, так і залізничним транспортом.

Відповідно до п. 3.2 Договору покупець здійснює оплату за замовлений та отриманий товар у готівковій або безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 15 робочих днів з дня отримання товару.

У пункті 3.4 Договору сторонами було погоджено, що при наявності заборгованості покупця перед постачальником, останній має право зараховувати всі грошові кошти, що надійшли від покупця в рахунок погашення заборгованості, незважаючи на призначення платежу.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що у випадку порушення покупцем термінів розрахунків за отриманий товар, визначених Договором і додатковими угодами (додатками) до нього покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені за кожен день прострочення.

Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2018. У разі якщо до дати закінчення терміну дії цього Договору жодна із сторін не направила іншій стороні в письмовій формі повідомлення про розірвання цього Договору, цей Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік на умовах, які діяли станом на дату закінчення терміну дії цього Договору (п. 8.1 Договору).

Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями позивача, що ним на виконання умов Договору було поставлено, а відповідачем прийнято товар загальною вартістю 1 112 879,00 грн., а відповідачем з простроченням частково оплачено товар, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 940 912,77 грн. Крім того, позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі 163 968,97 грн., 3% річних у розмірі 17 689,58 грн. та інфляційних втрат у розмірі 8 520,59 грн.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору, суд дійшов висновку, що він за своєю правовою природою є договором поставки.

Положеннями ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

З аналізу Договору вбачається, що він є рамковим договором, тобто таким, що укладений з метою багаторазового застосування, який містить загальні умови поставки товару постачальником, та при цьому погодження істотних умов (найменування товару, кількість, вартість, тощо) кожного окремого зобов`язання з поставки товару (партії товару) погоджується сторонами у специфікаціях (п. 1.2 Договору).

Згідно з п. 8.1 Договору даний Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2018. У разі якщо до дати закінчення терміну дії цього Договору жодна із сторін не направила іншій стороні в письмовій формі повідомлення про розірвання цього Договору, цей Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік на умовах, які діяли станом на дату закінчення терміну дії цього Договору.

З огляду на відсутність в матеріалах справи доказів, які б свідчили про припинення дії Договору (в порядку п. 8.1 Договору), суд дійшов висновку, що Договір був чинним у спірний період.

На виконання своїх зобов`язань за Договором позивачем було поставлено відповідачу:

- згідно видаткової накладної №1310 від 06.03.2019 - товар на суму 371 952,00 грн.;

- згідно видаткової накладної №2182 від 03.04.2019 - товар на суму 369 684,00 грн.;

- згідно видаткової накладної №2184 від 03.04.2019 - товар на суму 371 243,00 грн.;

Вказані видаткові накладні підписані уповноваженими представниками позивача та відповідача, скріплені печатками Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецбуд-Плюс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Парк Плюс" та в них міститься посилання на реквізити Договору.

Крім того, позивачем на підтвердження виконання ним своїх зобов`язань також було надано суду відповідні товарно-транспортні накладні та податкові накладні.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується здійснення позивачем поставки відповідачу товару загальною вартістю 1 112 879,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У пункті 3.2 Договору сторонами було погоджено, що покупець здійснює оплату за замовлений та отриманий товар у готівковій або безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 15 робочих днів з дня отримання товару.

Отже, у відповідності до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та пункту 3.2 Договору товар, поставлений позивачем за видатковою накладною №1310 від 06.03.2019 на суму 371 952,00 грн., позивач повинен був оплатити у строк до 28.03.2019, за видатковими накладними №2182 від 03.04.2019 на суму 369 684,00 грн. та №2184 від 03.04.2019 на суму 371 243,00 грн. - до 24.04.2019.

Із долучених позивачем до позовної заяви платіжних доручень №6237 від 24.04.2019 на суму 100 000,00 грн., №6450 від 07.05.2019 на суму 155 110,00 грн. та №7130 від 24.05.2019 на суму 50 000,00 грн., підтверджується перерахування відповідачем позивачу коштів у загальному розмірі 305 110,00 грн.

Проте, позивач вказує, що на підставі п. 3.4 Договору вказані платежі були ним зараховані в рахунок погашення заборгованості, яка виникла у відповідача з оплати товару, поставленого у період, що передував спірному.

Тому лише за видатковою накладною №1310 від 06.03.2019 на суму 371 952,00 грн. відбулось часткове погашення заборгованості у розмірі 171 966,23 грн., а в іншій частині - 199 985,77 грн. поставлений згідно вказаної накладної товар залишився неоплаченим.

Відповідач не скористався своїм правом на спростування наведених тверджень позивача, в той час як доказів оплати товару в повному обсязі, поставленого позивачем за вказаними видатковими накладними, відповідачем суду не надано.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись наведеними нормами господарського процесуального закону, суд приходить до висновку, що у відповідача наявне грошове зобов`язання перед позивачем за Договором у розмірі 940 912,77 грн.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецбуд-Плюс" за Договором (за спірними видатковими накладними) у розмірі 940 912,77 грн. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Парк Плюс" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецбуд-Плюс" суми основного боргу у розмірі 940 912,77 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 163 968,97 грн., 3% річних у розмірі 17 689,58 грн. та інфляційні втрати у розмірі 8 520,59 грн., нараховані за період з 29.03.2019 по 03.12.2019.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

У пункті 7.2 Договору передбачено, що у випадку порушення покупцем термінів розрахунків за отриманий товар, визначених Договором і додатковими угодами (додатками) до нього покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені за кожен день прострочення.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

З наведеного пункту Договору вбачається, що сторонами було визначено розмір пені (подвійна облікова ставка НБУ), порядок нарахування пені (на суму заборгованості за кожен день прострочення за кожен день прострочення), проте не визначено строк такого нарахування, а відтак в силу приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України період нарахування штрафних санкцій обмежено піврічним терміном.

Так, позивачем у позові наведено розрахунок пені, яку він просить стягнути з відповідача.

Згідно вказаного розрахунку позивачем нараховано:

- 35 230,37 грн. пені за період з 29.03.2019 по 29.09.2019 (за прострочення оплати товару за видатковою накладною №1310 від 06.03.2019 в частині заборгованості у розмірі 199 985,77 грн.);

- 128 738,60 грн. пені за період з 25.04.2019 по 25.10.2019 (за прострочення оплати товару за видатковими накладними №№2182 від 03.04.2019 на суму 369 684,00 грн. та №2184 від 03.04.2019 на суму 371 243,00 грн.).

Перевіривши розрахунок пені, викладений позивачем у позовній заяві, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, так як позивач здійснює нарахування пені за період, що перевищує (на один день більше) шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (зобов`язання з оплати товару, поставленого за кожною партією - відповідною видатковою накладною), що суперечить положенням ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, тоді як умовами Договору сторони не встановили іншого періоду нарахування пені, ніж той, що визначений у ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

При цьому, умова договору про нарахування пені за кожен день прострочення платежу не встановлює іншого періоду нарахування пені, а визначає механізм (спосіб) нарахування пені.

За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок пені, а також з урахуванням положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та дійшов висновку, що обґрунтованим розміром пені, що підлягає стягненню з відповідача є пеня у загальному розмірі 161 971,82 грн., яка складається з:

- 34 918,06 грн. пені за період з 29.03.2019 по 28.09.2019 за видатковою накладною №1310 від 06.03.2019 на заборгованість у розмірі 199 985,77 грн.;

- 127 053,76 грн. пені за період з 25.04.2019 по 24.10.2019 за видатковими накладними №№2182 від 03.04.2019 на загальну суму заборгованості у розмірі 740 927,00 грн.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Парк Плюс" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецбуд-Плюс" пені підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 161 971,82 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, викладений позивачем у позовній заяві, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Парк Плюс" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецбуд-Плюс" інфляційних втрат у розмірі 8 520,59 грн. та 3% річних у розмірі 17 689,58 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Парк Плюс" підлягають частковому задоволенню, а з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецбуд-Плюс" підлягає стягненню заборгованість у розмірі 940 912,77 грн., пеня у розмірі 161 971, 82 грн., інфляційні втрати у розмірі 8 520,59 грн., 3% річних у розмірі 17 689,58 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 13, 74, 129, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Парк Плюс" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецбуд-Плюс" (01011, м. Київ, вул. Рибальська, буд. 13; ідентифікаційний код 36590344) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Парк Плюс" (53032, Дніпропетровська обл., Криворізький р-н, с. Вільне, станція Червоний Шахтар, буд. 1; ідентифікаційний код 30169090) заборгованість у розмірі 940 912 (дев`ятсот сорок тисяч дев`ятсот дванадцять) грн. 77 коп., пеню у розмірі 161 971 (сто шістдесят одну тисячі дев`ятсот сімдесят один) грн. 82 коп., інфляційні втрати у розмірі 8 520 (вісім тисяч п`ятсот двадцять) грн. 59 коп., 3% річних у розмірі 17 689 (сімнадцять тисяч шістсот вісімдесят дев`ять) грн. 58 коп. та судовий збір у розмірі 16 936 (шістнадцять тисяч дев`ятсот тридцять шість) грн. 43 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Київського апеляційного господарського суду або через Господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 12.05.2020.

Суддя Р.В. Бойко