ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року Справа № 916/3193/19

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: М.А.Мишкіної

суддів: В.В. Бєляновського, К.В. Богатиря

Розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»

на рішення господарського суду Одеської області від 13 січня 2020 року

у справі №916/3193/19

за позовом Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 177240грн.

суддя суду першої інстанції: С.Ф.Гут

час і місце ухвалення рішення: 13.01.2020р., 11:55год, м.Одеса, господарський суд Одеської області, зала судових засідань №11,

повне рішення складене 20.01.2020р.

встановив:

28.10.2019р. Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - позивач, ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», Комбінат) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі - відповідач, РФ «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця», Залізниця), в якому просило стягнути з відповідача на свою користь 177240грн. штрафу, 2658,60грн. судового збору та 5976грн. витрат на правову допомогу.

В обґрунтування вимог позову ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» зазначило, що 15.02.2018р. між сторонами у справі був укладений Договір №10548/ЦТЛ-2018/279-70-40 «Про надання послуг», за умовами якого Залізниця зобов`язалася, зокрема перевозити вантаж Комбінату. У квітні 2019 року Залізниця здійснювала перевезення вантажу на адресу ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» за накладними №№ 45267572, 45548005, 45548013, 47865159, 47980115, 47955927, 47955919, 47980123, 47992524, 47992557 та досильними накладними до них №№40894560, 41261272, 41261264, 40579963, 40667941, 40902322, 40868960, 40902314, 40667974, 40676744, проте ці перевезення були здійснені з простроченням термінів доставки вантажів.

Враховуючи допущене Залізницею прострочення термінів доставки вантажу за вищезазначеними накладними, позивач на підставі ст.116 Статуту залізниць України нарахував відповідачу штраф у сумі 177240грн. (розрахунок доданий до позовної заяви), який підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку.

З посиланням на норми ст.526,610(ч.1), 611(ч.1) ЦК України, ч.ч.1,5 ст.306, ч.ч.1,5 ст.307 ГК України, ст. 41, 116 Статуту залізниць України, позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

19.11.2019р. відповідач подав суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 04.04.2012 №01-06/420/2012 «Про обчислення термінів доставки залізницею вантажів та визначення розміру штрафу за порушення цих термінів», якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менше, як на дві доби (не більше 48 годин), підстави для нарахування штрафу, передбаченого ст. 116 Статуту залізниць України, відсутні. Залізниця повідомила, що усі вагони з вантажем «окатиш залізорудний» були доставлені до станції призначення з простроченням не з вини залізниці, а через не прийом даного вантажу Ізмаїльським портом через перевантаження в його адресу. Згідно ст.116 Статуту залізниць України залізниця не несе відповідальності за порушення термінів доставки, якщо порушення сталося внаслідок стихійного лиха або з інших, незалежних від залізниці обставин.

Також відповідач 19.11.2019р. подав суду клопотання, в якому з посиланням на норми ст.233 ГК України, ч.3 ст.551 ЦК України просив суд зменшити розмір штрафних санкцій на 50% до суми 88620грн. з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів, підтверджуючих понесення позивачем збитків внаслідок затримки доставки вантажу.

12.12.2019р. позивач подав суду відповідь на відзив, в якій просив задовольнити позов та відмовити у задоволенні клопотання про зменшення штрафу та зазначив, що норми ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України встановлюють, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у справі; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Рішенням господарського суду Одеської області від 13.01.2020р. (суддя С.Ф.Гут) позов задоволено частково - стягнуто з АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» на користь ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» 100000грн. штрафу, 2658,60грн. судового збору та 4976грн. витрат на правову допомогу; в іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішення суду обґрунтоване посиланням на норми ч.2 ст.908, ч.ч.1,3 ст.909 ЦК України, ст.ст.6, 41, 116,219 Статуту залізниць України, Правила обчислення термінів доставки вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р., умови договору про надання послуг №10548/ЦТЛ-2018/279-70-04 та вмотивоване наступним. Судом встановлено, що в період квітня 2019 року на адресу ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» на станцію Ізмаїл-експорт регіональної філії "Одеська залізниця" АТ «Українська залізниця» за накладними №№ 45267572, 45548005, 45548013, 47865159, 47980115, 47955927, 47955919, 47980123, 47992524, 47992557 та досильними накладними до них №№40894560, 41261272, 41261264, 40579963, 40667941, 40902322, 40868960, 40902314, 40667974, 40676744. направлявся вантаж «окатиші залізорудні». Під час здійснення перевезень вантажів за вищезазначеними накладними відповідачем допущено прострочення термінів доставки вантажів, визначених п.41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, що підтверджується електронними цифровими підписами одержувача у графі 53 накладних та відмітками, проставленими Залізницею в графах 51,53 накладних. Відповідачем не надані акти (комерційні акти, акти загальної форми, які складають станції залізниць) та не наведено жодних обставин, які б доводили відсутність його вини в затримці доставки вагонів. В зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що вантаж був доставлений з простроченням з незалежних від залізниці причин.

Щодо клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій з посиланням на норми ч.ч.2,3 ст.551, ст.ст.15, 16, 11(ч.ч.1,2) ЦК України,ч.1 ст.233 ГК України, ч.3 ст.13, ч.1 ст.76, ч.1 ст.78, ч.1 ст.79, ст.86 ГПК України суд зазначив, що зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу. Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами, які несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) розміру заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань, кореспондує обов`язок сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно зі ст.74 ГПК України, ст.233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту, на підставі належних і допустимих доказів. Ураховуючи встановлені господарськими судами обставини справи, зважаючи на доведеність порушення зобов`язань відповідача та розмір штрафу, суд зазначив про відсутність підстав для задоволення зазначеного клопотання у зв`язку з недоведеністю обставин, з якими законодавець пов`язує можливість такого зменшення, що відповідає висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 05.08.2019р. у справі №910/10848/18.

В частині стягнення витрат на правничу допомогу, суд з посиланням на норми ст.ст.123,129 ГПК України дійшов висновку про стягнення частково з відповідача на користь позивача 4976грн., оскільки відповідно до наданих документів (Договору про надання правової допомоги від 30.03.2018р., додатковими угодами до нього, Актами приймання-передачі та рахунком на оплату) сума витрат позивача на правничу допомогу складає 4976грн.

13.02.2020р. до Південно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області надійшла апеляційна скарга ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення від 13.01.2020р., в якій скаржник просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, виходячи з наступного. Зі змісту норм ст.549 ЦК України, ч.1 ст.230, ч.ч.1,2 ст.233 ГК України, роз`яснень, які містяться у пп.3.17.4 п.3.17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд повинен, зокрема встановити винятковість даного випадку, майновий стан сторін та оцінити співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій із розміром збитків кредитора, врахувати інтереси обох сторін. В матеріалах справи відсутні належні докази, які б свідчили про існування підстав для зменшення розміру штрафу, виходячи з обставин винятковості та майнового стану сторін, а тому підстав для задоволення клопотання про зменшення штрафу не було. Більш того, в мотивувальній частині рішення суд зазначає про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу у зв`язку з недоведеністю обставин, а в резолютивній частині вирішує позов задовольнити частково, зменшивши суму позову у зв`язку з клопотанням відповідача. Тобто незрозуміло, з яких підстав дане клопотання було судом задоволене та позовні вимоги задоволені частково. Відповідач, як перевізник, у разі затримки вантажу в процесі перевезення має право зробити відмітку у перевізних документах про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки. Своїм правом відповідач не скористався, а відправником та одержувачем вантажу своєчасно здійснені всі необхідні дії щодо оформлення, одержання (вивезення) вантажу передбачені законодавством. Тому штраф нарахований правомірно та зменшенню не підлягає.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення господарського суду Одеської області від 13.01.2020р. у справі №916/3193/19; постановлено розгляд апеляційної скарги ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення господарського суду Одеської області від 13.01.2020р. у справі №916/3193/19 здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено іншим учасникам справи згідно з нормами ст.263 ГПК України строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, будь-яких клопотань з процесуальних питань до 10.03.2020р.

06.03.2020р. відповідач подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити оскаржене рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. У відзиві, зокрема, зазначено, що матеріали справи не містять доказів, що позивач поніс збитки внаслідок затримки доставки вантажу. У даному спорі позивач не довів, що йому вчиненим відповідачем правопорушенням були завдані збитки, тому суд керуючись ст. 233 ГК України, ч.3 ст.551 ЦК України та встановленими ст.3 ЦК України такими загальними засадами цивільного законодавства як справедливість і розумність вирішив зменшити стягувану суму штрафу. Крім того, для Укрзалізниці в чотири рази зріс коефіцієнт зі статті земельного податку у 2019р. Через це товариство має віддати 4,2 млрд. грн., що втричі більше, ніж минулоріч. Таким чином, враховуючи інші податки, рівень податкового навантаження на залізничну компанію зріс до 51- 57 %. Згідно із ЗУ «Про залізничний транспорт», Укрзалізниця мала б отримувати з місцевих та державного бюджетів компенсацію за пасажирські перевезення, проте з 1996 року ця норма не виконується. Обсяг збитків лише за 2018 рік - 12млрд.грн. плюс капітальні вкладення в пасажирські перевезення понад 2 млрд. грн. За викладених обставин, враховуючи інтереси обох сторін у справі № 916/3191/20 та зміст постанови Верховного суду від 25.06.2018р. у справі №906/754/17, постанови Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2019р. у справі № 910/2062/19 та постанов Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.03.2019р. у справі №916/2001/18, від 21.10.2019р. у справі №916/1307/19 та від 18.11.2019р. у справі №916/1846/19, відповідач просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги.

Станом на дату перегляду оскаржуваного рішення в апеляційному порядку додаткових пояснень, відзивів, заяв, клопотань до суду не надійшло.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши докази стосовно фактів, наведених сторонами, колегія суддів дійшла наступного.

З матеріалів справи убачається, що відповідач погодився із обґрунтованістю нарахування штрафу за ст.116 Статуту залізниць України та його розміром, визнавши обставину затримки доставки вантажу ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт», та не заперечивши те, що позивач ПрАТ «ЦГЗК» на підставі переуступних підписів на накладних набув право пред`явлення претензій і позовів до АТ «Українська залізниця».

Оскільки позивач оскаржує рішення лише в частині результатів розгляду клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій, рішення господарського суду Одеської області від 13.01.2020р. у даній справі підлягає перегляду лише в цій частині в межах доводів апеляційної скарги (за загальним правилом відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач на підставі ст.116 Статуту залізниць України та умов укладеного з відповідачем договору нарахував відповідачу 177240грн. штрафу за несвоєчасну доставку вантажу ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» у квітні 2019 року. Обґрунтованість розрахунку штрафу АТ «Українська залізниця» не спростовує.

АТ «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії АТ «Укрзалізниця» у клопотанні від 19.11.2019р. просило суд зменшити розмір штрафних санкцій на 50%, до 88620грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач виконав свої зобов`язання з перевезення вантажу у повному обсязі, допустивши затримку доставки вантажу.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті допущеного відповідачем порушення строку доставки вантажів.

Відповідно до ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявлених санкцій, що нараховуються за неналежне виконання стороною свої зобов`язань, кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно ст.74 ГПК України, ст.233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту, на підставі належних і допустимих доказів.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, АТ «Укрзалізниця» в особі РФ «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» посилалось в обґрунтування клопотання на те, що матеріали справи не містять доказів, що позивач поніс збитки внаслідок затримки доставки вантажу ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт».

Враховуючи відсутність у справі доказів негативних наслідків від несвоєчасної доставки вантажу, що свідчили б про погіршення фінансового стану позивача, ускладнення у його господарській діяльності чи завдання йому збитків в результаті дій Залізниці, а також те, що в матеріалах справи відсутні докази завдання збитків ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт», вантажоодержувача вантажів за залізничними накладними, яким здійснено передачу прав на пред`явлення позовів ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (тобто відсутні докази завдання збитків іншому учаснику господарських відносин), оцінка доказів на предмет переваги доказів однієї сторони перед іншою в даному випадку нездійсненна.

З урахуванням необхідності при вирішенні питання про зменшення штрафу дотримання збалансованості інтересів обох сторін, справедливості та розумності суд першої інстанції правомірно скористався своїм повноваженням із зменшення розміру штрафу за клопотанням Залізниці, визначивши його розмір у резолютивній частині оскаржуваного рішення на рівні 100000грн. на власний розсуд, чим фактично частково задовольнив клопотання відповідача.

Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Про необхідність забезпечення балансу інтересів сторін при розгляді справи про стягнення штрафних санкцій за порушення термінів доставки вантажів Залізницею зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 26.03.2020р. у справі №916/2154/19.

Незгода скаржника із зменшенням судом першої інстанції штрафу не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зі змісту ст.233 ГК України, ст.551 ЦК України вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

На думку колегії суддів, стягнення з відповідача саме 100000грн. штрафу компенсує негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем строків доставки вантажу, стягнення ж з відповідача штрафу у повному обсязі, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання.

При цьому, колегія суддів враховує, що чинним законодавством не врегульований граничний розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із приписами ст.86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги у своїй сукупності не спростовують правильність висновку місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог, оскільки зменшення штрафу з 177240грн. до 100000грн. забезпечує збалансованість інтересів сторін та спроможне запобігти допущенню таких порушень у майбутньому.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та/або резолютивної частини (ч.4 ст.277 ГПК України).

Ненаведення судом першої інстанції мотивів, з яких суд дійшов висновку про необхідність зменшення заявлених до стягнення штрафних санкцій з 177240грн. до 100000грн., та навпаки, помилкове зазначення в мотивувальній частині рішення про відсутність підстав для задоволення відповідного клопотання Залізниці викликає необхідність зміни мотивувальної частини рішення у відповідній частині в постанові апеляційного суду.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» задоволенню не підлягає, проте оскаржуване рішення господарського суду Одеської області підлягає зміні в мотивувальній частині, із викладенням мотивувальної частини рішення щодо результатів розгляду клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій в редакції постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення від 13.01.2020р.), покладаються на скаржника, оскільки вимоги апеляційної скарги відхилені у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 13.01.2020р. у справі №916/3193/19 змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в частині розгляду клопотання АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» про зменшення розміру штрафних санкцій в редакції постанови Південно-західного апеляційного господарського суду у цій справі.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова в порядку ст.282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст.ст.286,287 ГПК України.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя В.В. Бєляновський

Суддя К.В. Богатир