ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

05.03.2020 р. м. Ужгород Справа № 907/308/19

За позовом Національного банку України, м. Київ

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Берегівський м`ясокомбінат", м. Берегово

з участю у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива", м. Київ

про звернення стягнення на предмет іпотеки,

та за зустрічним позовом

Приватного акціонерного товариства "Берегівський м`ясокомбінат", м. Берегово

з участю у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача за зустрічним позовом - Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива", м. Київ

до відповідача Національного банку України, м. Київ

про визнання недійсним Іпотечного договору від 30.03.2010 року, укладеного між Національним банком України та Приватним акціонерним товариством "Берегівський м`ясокомбінат",

Суддя господарського суду - Пригара Л.І.

Секретар судового засідання - Сінкіна Е.В.

представники:

Позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) -

Софін О.В., довіреність № 18-0014/64703 від 11.12.2019 року

Відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) -

не з`явився

Третьої особи - не з`явився

СУТЬ СПОРУ: Національним банком України, м. Київ заявлено позов до відповідача Приватного акціонерного товариства "Берегівський м`ясокомбінат", м. Берегово про звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою суду від 27.06.2019 року до участі у справі залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Фінансова ініціатива", м. Київ. Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 24.07.2019 року прийнято до спільного розгляду із первісним позовом у справі № 907/308/19 зустрічний позов Приватного акціонерного товариства "Берегівський м`ясокомбінат", м. Берегово з участю у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача за зустрічним позовом - Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива", м. Київ до відповідача Національного банку України, м. Київ про визнання недійсним Іпотечного договору від 30.03.2010 року, укладеного між Національним банком України та Приватним акціонерним товариством "Берегівський м`ясокомбінат".

Представник позивача просить суд задоволити первісні позовні вимоги в повному обсязі. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням договірних зобов`язань Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" перед Національним банком України в рамках укладеного між останніми Кредитного договору № 12/09/2 від 20.02.2009 року (із подальшими змінами та доповненнями до нього) та Кредитного договору № 12/09/5 від 13.05.2014 року (з подальшими змінами та доповненнями до нього) в частині своєчасної сплати кредиту та процентів, в забезпечення виконання зобов`язань за яким між позивачем та Відкритим акціонерним товариством "Берегівський м`ясокомбінат" (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Берегівський м`ясокомбінат") укладений Іпотечний договір від 30.03.2010 року із змінами та доповненнями до нього, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мойсеєнко Т.О. (реєстраційний номер № 660). З огляду на такі обставини, позивач просить суд в рахунок часткового погашення заборгованості позичальника у розмірі 2 355 276 712 грн. 33 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 30.03.2010 року, а саме, на рухоме майно, яке перелічено в додатку № 1 до договору іпотеки та встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідач за первісним позовом відзивом на позовну заяву заперечив проти заявлених позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та незаконними. Вказує на те, що між НБУ та ПрАТ "Берегівський м`ясокомбінат" укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мойсеєнко І.О., за реєстровим номером № 660, яким забезпечено вимоги, що випливають з Кредитного договору № 12/09/2 від 20.02.2009 року та Кредитного договору № 12/09/5 від 13.05.2014 року, який на думку відповідача, є недійсним.

На думку відповідача, оскільки фактично в іпотеку було передано майно, якого реально не існує як єдиного об`єкту нерухомого майна, яке можна ідентифікувати як об`єкт нерухомого майна, а також не було зареєстровано в порядку, передбаченому законодавством, як окремий об`єкт права власності, а відтак не набуло статусу об`єкта нерухомості в передбаченому законом порядку, і відповідно не може бути предметом іпотеки згідно з ст. 5 Закону України "Про іпотеку".

Відповідач зазначає про те, що іпотечний договір має бути визнаний судом недійсним, а підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки - відсутні.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, приватне акціонерне товариство "Берегівський м`ясокомбінат" звернулося до суду із зустрічним позовом до Національного банку України про визнання іпотечного договору від 30.03.2010 року, укладеного між Національним банком України та Приватним акціонерним товариством "Берегівський м`ясокомбінат", яким забезпечено вимоги, що випливають з Кредитного договору № 12/09/2 від 20.02.2009 року та Кредитного договору № 12/09/5 від 13.05.2014 року, недійсним.

Вказує на те, що предметом цього іпотечного договору є рухоме майно. Разом з тим, відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст. 575 Цивільного кодексу України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Стаття 181 Цивільного кодексу України визначає поняття рухомого та нерухомого майна, а саме: до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації; рухомими є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Наголошує на тому, що відповідно до ст. 5 Закону України "Про іпотеку" предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об`єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.

Предметом іпотеки може бути право оренди чи користування нерухомим майном, яке надає орендарю чи користувачу право будувати, володіти та відчужувати об`єкт нерухомого майна. Таке право оренди чи користування нерухомим майном для цілей цього Закону вважається нерухомим майном.

Оскільки фактично в іпотеку було передано майно, якого реально не існує як єдиного об`єкту нерухомого майна, яке можна ідентифікувати як об`єкт нерухомого майна, а також не було зареєстровано в порядку, передбаченому законодавством, як окремий об`єкт права власності, а відтак не набуло статусу об`єкта нерухомості в передбаченому законом порядку, і відповідно не може бути предметом іпотеки згідно з ст. 5 Закону України "Про іпотеку".

Таким чином, на думку позивача за зустрічним позовом, виходячи із аналізу зазначених законодавчих норм, предметом іпотеки не можуть бути речі, зазначені у додатку № 1 до іпотечного договору від 30.03.2010 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мойсеєнко Т.О. та зареєстрований в реєстрі за № 660.

За твердження позивача за зустрічним позовом, однією із загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є вимога щодо змісту правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Також, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним.

Посилаючись на п. 3 ст. 18 Закону України "Про іпотеку", яким визначено, що істотною умовою договору іпотеки є опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер, позивач за зустрічним позовом вважає, що у разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Відзивом на зустрічну позовну заяву, відповідач за зустрічним позовом, зустрічні позовні вимоги вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Наголошує на тому, що згідно ст. 191 Цивільного кодексу України підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом. Підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю. Підприємство або його частина можуть бути об`єктом купівлі-продажу, застави, оренди та інших правочинів.

Вказує на те, що згідно ч. 3 ст. 66 Господарського кодексу України цілісний майновий комплекс підприємства визнається нерухомістю і може бути об`єктом купівлі-продажу та інших угод, на умовах і в порядку, визначених цим Кодексом та законами, прийнятими відповідно до нього. Визначення цілісного майнового комплексу також міститься в Законах України "Про концесії" та "Про оренду державного та комунального майна".

Наголошує на тому, що відповідно до пункту 5 Іпотечного договору "В забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором Іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно (комплекс)... та рухоме майно згідно з Додатком № 1...". Тобто, з пункту 5 Іпотечного договору випливає, що у відповідності до Додатку № 1 до Іпотечного договору предметом договору є нерухоме та рухоме майно, які входять до складу цілісного (єдиного) майнового комплексу. За твердженням відповідача за зустрічним позовом, з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за адресою місцезнаходження Відповідача знаходиться підприємство, яке відповідно до Класифікатору видів економічної діяльності основним видом діяльності має виробництво м`яса.

На думку відповідача за зустрічним позовом, реєстрація окремих об`єктів єдиного майнового комплексу (рухомого майна), як і відсутність рухомого майна, зазначеного в Додатку № 1 в oписi майна, наведеного в п. 5.1. Іпотечного договору, не заперечує сутність єдиного (цілісного) майнового комплексу. Наголошує на тому, що в іпотеку за спірним договором було передано саме цілісний (єдиний) майновий комплекс (об`єкт з завершеним циклом виробництва), оскільки, чинним законодавством визначена можливість передачі в іпотеку нерухомого майна разом з усіма його приналежностями, що не суперечить п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про іпотеку".

Зазначає, що ПрАТ "Берегівський м`ясокомбінат" оскаржує Іпотечний договір, що укладений 30.03.2010 року, а відтак, строк на його оскарження становить три роки, тобто такий строк сплив 31.03.2013 року. Просить суд, у випадку якщо суд дійде до висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову, відмовити у його задоволені у зв`язку зі спливом позовної давності.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та відповідачем.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи,

заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом),

суд Встановив:

По первісному позову

Між Національним банком України (надалі - кредитором, позивачем у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю Комерційним банком "Фінансова ініціатива", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" (надалі - позичальником, третьою особою у справі) 20.02.2009 року укладено Кредитний договір № 12/09/2 (з наступними змінами до нього, внесеними відповідними Договорами про внесення змін від 10.12.2009 року, 30.03.2010 року, 09.04.2010 року, 11.06.2010 року, 07.10.2011 року, 07.06.2012 року, 31.10.2012 року, 28.11.2012 року, 26.02.2014 року, 19.09.2014 року, 01.12.2014 року, 23.12.2014 року, 26.02.2015 року, 12.03.2015 року), відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику кредит на суму 200 000 000 грн. в рахунок відкритої кредитної лінії за кредитним договором від 16.02.2009 року № 12/09 на строк з 20.02.2009 року по 10.06.2015 року з оплатою 16,5% річних (з врахуванням внесених до Договору змін: з 26.02.2014 року процентна ставка за користування кредитом встановлена на рівні облікової ставки Національного банку України плюс два процентних пункти; на період з 02.03.2015 року до 10.06.2015 року процентна ставка за користування кредитом встановлюється на рівні 21,5%). Базова кількість днів для нарахування процентів - 365 днів.

Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору № 12/09/2 (в редакції від 30.03.2010 року) під забезпечення кредиту надається, в тому числі нерухоме майно та обладнання майнового поручителя Відкритого акціонерного товариства "Берегівський м`ясокомбінат", що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, м. Берегово, вул. Сільвая, 3.

Згідно з п. 1.4 Кредитного договору (в редакції від 26.02.2015 року) позичальник нараховує та сплачує проценти за користування кредитом щомісячно в останній робочий день місяця та одночасно з кінцевим строком погашення кредиту. Сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 року терміни сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року - травень 2015 року.

Сторони також обумовили, що кредитний договір набирає чинності з дня його підписання і діє до повного виконання зобов`язань за цим договором. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (п. 4.2. Договору в редакції від 28.11.2012 року).

Крім того, 13.05.2014 року між Національним банком України (надалі - кредитором, позивачем у справі) та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" (надалі - позичальником, третьою особою у справі) укладено Кредитний договір № 12/09/5 (з наступними змінами до нього, внесеними відповідними Додатковими договорами №№ 1-5 від 28.05.2014 року, 04.06.2014 року, 01.12.2014 року, 23.12.2014 року, 26.02.2015 року), відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику кредит на суму 2 000 000 000 грн. шляхом збільшення ліміту за відкритою кредитною лінією відповідно до кредитного договору від 16.02.2009 року № 12/09 на строк з 13.05.2014 року до 30.12.2016 року. З врахуванням внесених до Договору змін, розмір процентної ставки за користування кредитом встановлюється на рівні півтори облікової ставки Національного банку України. Базова кількість днів для нарахування процентів є фактична кількість днів у місяці/фактична кількість днів у році.

Пунктом 1.8. Кредитного договору № 12/09/5 (в редакції від 04.06.2014 року) визначено, що забезпеченням за цим кредитом виступає нерухомість, інше ліквідне майно позичальника та майнових поручителів на загальну суму не менше 3,5 млрд. грн, відповідно до висновків незалежних оцінювачів, здійснених згідно з вимогами чинного законодавства України, яке буде оформлено не пізніше 60-денного терміну від дати укладення цього Кредитного договору шляхом укладення договорів іпотеки.

Згідно з п. 1.4. цього Кредитного договору (в редакції від 26.02.2015 року) позичальник нараховує та сплачує проценти за користування кредитом щомісячно в останній робочий день місяця та одночасно з кінцевим строком погашення кредиту. Сторони домовились перенести з лютого - травня 2015 року до 10.06.2015 року терміни сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року - травень 2015 року.

Сторони також обумовили, що кредитний договір вважається укладеним з дати його підписання і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань, що не звільняє сторони від відповідальності за невиконання взятих на себе зобов`язань за цим договором (пункт 3 Договору).

На забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеними Кредитними договорами, між Національним банком України (надалі - іпотекодержателем, позивачем у справі) та Відкритим акціонерним товариством "Берегівський м`ясокомбінат" (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Берегівський м`ясокомбінат" (надалі - іпотекодавцем, відповідачем у справі) 30.03.2010 року укладено Іпотечний договір (з наступними змінами до нього від 07.06.2012 року, 28.11.2012 року та 19.08.2014 року).

Відповідно до Договору № 3 про внесення змін та доповнень до Іпотечного договору в редакції від 19.08.2014 року, сторони обумовили, що ним забезпечуються вимоги Іпотекодержателя, що випливають з Кредитних договорів від 20.02.2009 року № 12/09/2 та від 13.05.2014 року № 12/09/5 (з наступними змінами до них) з повернення кредиту в сумах та строками повернення, що обумовлені Кредитними договорами; сплати процентів за користування кредитом, штрафних санкцій у розмірі та порядку, передбаченому Цими договорами.

Згідно пункту 5 Іпотечного договору, в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно (комплекс), загальною ринковою вартістю 19 097 369 грн. та рухоме майно згідно з Додатком № 1. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія ЯЯЯ № 298559, виданого Виконавчим комітетом Берегівської міської ради 18.07.2006 року та зареєстрованого КП "Берегівське бюро технічної інвентаризації Берегівської районної ради" 18 липня 2006 року, номер запису 333 в книзі 52.

Сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 19 097 369 грн. (п. 9 Іпотечного договору).

Згідно з п. 15.8.1. Іпотечного договору, іпотекодержатель має право з метою задоволення свої вимог звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань передбачених кредитним договором, вони не будуть виконанні.

Пунктом 15.10. Іпотечного Договору, сторонами визначено, що у разі звернення стягнення на предмет застави за умовами цього договору іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги у повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмета іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог.

На виконання Кредитного договору №12/09/2 позивачем перераховано кошти в розмірі 200 000 000 грн., про що свідчить долучена до матеріалів справи копія меморіального ордеру № 5528 від 23.02.2009 на вказану суму.

На виконання Кредитного договору № 12/09/5 позивачем перераховано ПАТ КБ "Фінансова ініціатива" кошти в розмірі 2 000 000 000 грн. (меморіальний ордер № від 13.05.2014 року долучений до матеріалів справи).

Відповідач свої зобов`язання по поверненню вказаних коштів згідно кредитних договорів не виконав, в зв`язку з чим заборгованість перед позивачем згідно Кредитного договору № 12/09/2 від 20.02.2009 року склала 219 413 698 грн. 63 коп., в тому числі 200 000 000 грн. заборгованості за кредитом та 19 413 698 грн. 63 коп. заборгованості по процентах та згідно Кредитного договору № 12/09/5 від 13.05.2014 року 2 135 863 013 грн. 70 коп., в тому числі 2 000 000 000 грн. заборгованості за кредитом та 135 863 013 грн. 70 коп. заборгованості по процентах.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 21.11.2018 року у справі № 907/628/17, яке набрало законної сили, задоволено частково позов Національного Банку України до Приватного акціонерного товариства "Берегівський м`ясокомбінат" з участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" про звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Фінансова ініціатива" (03150, м. Київ, вул. Щорса, буд. 7/9, ) за Кредитними договорами № 12/09/2 від 20.02.2009 року (із змінами та доповненнями) та № 12/09/5 від 13.05.2014 року (із змінами та доповненнями) перед Національним банком України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9, ) в загальній сумі заборгованості 2 355 336 712 грн. 33 коп., з яких за кредитним договором-1 заборгованість у сумі 219 443 698 грн. 63 коп., в т.ч. за кредитом - 200 000 000 грн.; заборгованість за процентами - 19 413 698 грн. 63 коп.; штраф (п. 2.3.10. Кредитного договору) - 30 000 грн.; за Кредитним договором-2: заборгованість у сумі 2 135 893 013 грн. 70 коп. в т.ч. за кредитом - 2 000 000 000 грн.; заборгованість за процентами - 135 863 013 грн. 70 коп.; штраф (п. 2.3.16. Кредитного договору) - 30 000 грн. звернено стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 30.03.2010 року, укладеним між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством "Берегівський м`ясокомбінат", посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мойсеєнко Т.О. та зареєстрованим в реєстрі за № 660 (із змінами та доповненнями) на наступне нерухоме майно: комплекс, який знаходиться за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, місто Берегово, вулиця Сільвая (Кооперативна), будинок 3 і складається з: адмінбудівля, двоповерхова, складається з 28 приміщень, в тому числі адміністративна будівля літ. "А" загальною площею 339,5 кв.м.; головний виробничий комплекс літ. "Б", загальною площею 1749,3 кв.м.; прохідна літ. "В", загальною площею 8,1 кв.м; вагова літ. "Г", загальною площею 116,4 кв.м.; контора літ. "Д", загальною площею 53,6 кв.м.; пральна та котельна, одноповерхова, складається з 6 приміщень, під літерами "Е-Е1", загальною площею 160,1 кв.м.; трансформаторна, одноповерхова, складається з 2 приміщень, під літерою "Ж", загальною площею 40,6 кв.м.; склад, одноповерховий, складається з 1 приміщення, під літерою "З", загальною площею 25,9 кв.м.; склад, одноповерховий, складається з 1 приміщення, під літерою "И", загальною площею 60,00 кв.м.; склад, одноповерховий, складається 6 приміщення, під літерою "И", загальною площею 173,8 кв.м.; корпус для тримання худоби, одноповерховий, складається з 9 приміщень, під літерою "К", загальною площею 599,8 кв.м.; насосна, одноповерхова, складається з 1 приміщення, під літерою "Л", загальною площею 6,5 кв.м., склад, одноповерховий, складається з 1 приміщення, під літерою "Н", загальною площею 13,7 кв.м.; птахоцех, двоповерховий, складається з 9 приміщень, під літерою "М", загальною площею 774,3 кв.м.; склад, одноповерховий, складається з 1 приміщення, під літерою "П", загальною площею 47,2 кв.м.; склад, одноповерховий, складається з 1 приміщення, під літерою "Р", загальною площею 16,8 кв.м.; склад, одноповерховий, складається з 2 приміщень, під літерою "С", загальною площею 26,9 кв.м.; склад під літерою "Т"; склад, одноповерховий, складається з 2 приміщень, під літерою "X", загальною площею 88,3 кв.м.; навіс під літерою "Ф"; ворота, під номером 1-3; огорожа, під номером 4; збірник для рідких відходів, під номером 5; очисні споруди, під номером 6; свердловина, під номером 7, тротуар, під літерою "І", реєстраційний номер 15430154. Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження". В частині встановлення початкової ціни предмета іпотеки в позові відмовлено.

Враховуючи те, що Національний Банк України звертався до суду із позовом про звернення стягнення лише на частину предмета іпотеки, без включення рухомого майна, яке перелічено в Додатку № 1 до Іпотечного договору, останній звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 30.03.2010 року, а саме, рухоме майно, яке зазначено в Додатку № 1 до Іпотечного договору від 30.03.2010 року.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною 2 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, в тому числі, є договори та інші правочини.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 Цивільного кодексу України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитними договорами, надавши позичальнику кредит в обумовлених договорами розмірах, що підтверджується долученими позивачем до позовної заяви меморіальними ордерами та банківськими виписками з рахунку позичальника.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що позичальник - Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" не виконав своїх зобов`язань за вказаними кредитними договорами в частині повернення кредиту, у зв`язку з чим у позичальника виникла та рахується заборгованість за Кредитним договором № 12/09/2 від 20.02.2009 року - 200 000 000 грн. основного боргу за кредитом та 19 413 698 грн. 63 коп. заборгованості по відсотках та за Кредитним договором № 12/09/5 від 13.05.2014 року - 2 000 000 000 грн. основного боргу за кредитом та 135 863 013 грн. 70 коп. заборгованості по відсотках.

За приписами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання із порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Положеннями ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця.

У відповідності до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком, правом довірчої власності.

Виходячи з положення ст. 575 Цивільного кодексу України іпотека є окремим видом застави, і регулюється приписами спеціального закону - Законом України "Про іпотеку".

Статтею 589 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що майновий поручитель - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи - боржника.

Приписами статті 23 Закону України "Про іпотеку", зокрема, встановлено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Позичальником зобов`язання за Кредитними договорами належним чином не виконані в результаті чого у останнього за перед позивачем виникла заборгованість за Кредитним договором № 12/09/2 від 20.02.2009 року - 200 000 000 грн. основного боргу за кредитом та 19 413 698 грн. 63 коп. заборгованості по відсотках та за Кредитним договором № 12/09/5 від 13.05.2014 року - 2 000 000 000 грн. основного боргу за кредитом та 135 863 013 грн. 70 коп. заборгованості по відсотках.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов`язання чи умов іпотечного договору.

Пунктом 15.10. Іпотечного договору визначено, що у разі звернення стягнення на предмет застави за умовами цього договору іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги у повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмета іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог.

Відповідно до п. 20 Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених умовами цього договору, відповідно до ст. 24 та розділу V Закону України "Про іпотеку" на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з п. 2.4 цього договору.

Згідно зі статтею 11 вищевказаного закону, майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.

Судом з`ясовано, що між сторонами немає спору з приводу розміру кредитної заборгованості третьої особи перед позивачем, яка складає за Кредитним договором № 12/09/2 від 20.02.2009 року - 200 000 000 грн. основного боргу за кредитом та 19 413 698 грн. 63 коп. заборгованості по відсотках та за Кредитним договором № 12/09/5 від 13.05.2014 року - 2 000 000 000 грн. основного боргу за кредитом та 135 863 013 грн. 70 коп. заборгованості по відсотках.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України "Про іпотеку" нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором.

Як вбачається із матеріалів справи, для забезпечення належного виконання зобов`язань за Кредитними договорами (із змінами до них), між сторонами було укладено Іпотечний договір, умовами якого передбачена передача в іпотеку нерухомого майна (комплексу), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та рухомого майна згідно з Додатком № 1 (п. 5 Іпотечного договору від 30.03.2010 року).

З наведеного вбачається, що нормами Закону України "Про іпотеку" визначена можливість передачі в іпотеку нерухомого майна разом з усіма його приналежностями та сторонами погоджено умови такої передачі підписанням даного Іпотечного договору.

За приписами ст. 179 Цивільного кодексу України визначено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Згідно зі ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Частиною 1 ст. 184 Цивільного кодексу України передбачено, що річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Відповідно до ст. 191 Цивільного кодексу України підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом. Підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю. Права на земельну ділянку та інші об`єкти нерухомого майна, які входять до складу єдиного майнового комплексу підприємства, підлягають державній реєстрації в органах, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Підприємство або його частина можуть бути об`єктом купівлі-продажу, застави, оренди та інших правочинів.

Положення ст. 191 Цивільного кодексу України встановлює обов`язковість реєстрації всіх об`єктів нерухомого майна (індивідуальних), які входять до складу єдиного майнового комплексу підприємства, при цьому реєстрація окремо визначених об`єктів майнового комплексу, не забороняє можливість передачі підприємства в цілому (як майнового комплексу) або його частин в заставу, і не спростовує ті обставини, що підприємство або його частини можуть бути об`єктом купівлі-продажу, застави, оренди та інших правочинів.

При цьому, за приписами ст. 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

В силу ст. 177 Цивільного кодексу України перелік об`єктів цивільних прав не має вичерпного характеру.

Разом з тим, за приписами ст. 188 Цивільного кодексу України якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ).

Правочин, вчинений щодо складної речі, поширюється на всі її складові частини, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 Цивільного кодексу України України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З огляду на наведені приписи законодавства та фактичні встановлені обставини, в іпотеку за спірним договором було передано нерухоме майно (комплекс) та рухоме майно згідно Додатку № 1 до Договору, оскільки, чинним законодавством визначена можливість передачі в іпотеку нерухомого майна разом з усіма його приналежностями, що не суперечить п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про іпотеку".

При цьому, сторонами погоджено умови такої передачі підписанням даного Іпотечного договору, а також погоджено безпосередньо у тексті Договору, що нерухоме майно (комплекс) та рухоме майно згідно з Додатком № 1 іменується "Предмет іпотеки".

Аналогічна позиція викладена і у постановах Верховного Суду від 07.03.2018 року у справі № 910/24073/16, від 21.03.2019 року у справі № 910/1948/18.

Враховуючи невиконання ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" зобов`язань за Кредитним договором № 12/09/2 від 20.02.2009 року (із змінами до нього) та за Кредитним договором № 12/09/5 від 13.05.2014 року (із змінами до нього) позивач по справі наділений правом звернути стягнення на предмет іпотеки - рухоме майно, згідно з Додатком № 1 на підставі Іпотечного договору від 30.03.2010 року, укладеного між Національним банком України (Іпотекодержатель) та ПрАТ "Берегівський м`ясокомбінат" (відповідач по справі), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мойсеєнко Т.О. та зареєстрованого за № 660 (із змінами до нього).

У відповідності до статті 39 Закону України "Про іпотеку", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Згідно зі статтею 41 Закону України "Про іпотеку", реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього закону.

Частиною 2 статті 43 Закону України "Про іпотеку" визначено, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Таким чином, якщо господарський суд визнає обґрунтованими позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, то у резолютивній частині рішення суду має бути встановлено та зазначено початкову ціну реалізації предмета іпотеки.

З урахуванням положення частини шостої статті 38 Закону України "Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а у разі відсутності такої згоди - на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

У випадку застосування процедури продажу предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, навіть за наявності згоди сторін щодо початкової ціни продажу предмета іпотеки, початкова ціна такого продажу повинна бути встановлена на підставі висновку суб`єкта оціночної діяльності про оцінку майна, оскільки відповідно до частини другої статті 43 Закону України "Про іпотеку" початкова ціна продажу не може бути нижчою за 90 відсотків вартості майна, визначеної шляхом його оцінки.

Суд вважає, що початкова ціна реалізації предмета іпотеки повинна бути визначена в ході виконавчого провадження, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження можуть заявляти клопотання про визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж про це буде зазначено в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася. За змістом цієї норми сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель можуть досягти згоди щодо вартості майна боржника для його реалізації.

Приписи ч. 3 ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що початкова ціна продажу нерухомого майна визначається в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

Отже, Закон України "Про виконавче провадження" не містить норми про обов`язковість використання державним виконавцем саме встановленої судовим рішенням початкової ціни реалізації іпотечного майна, а, навпаки, дає сторонам виконавчого провадження можливість в першу чергу визначити іншу ціну за спільною згодою, або державний виконавець визначає її самостійно чи із залученням суб`єкта оціночної діяльності.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про проведення реалізації іпотечного майна шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, встановленої Законом України "Про виконавче провадження", тобто, без визначення у резолютивній частині рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні.

Аналогічна позиція міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі № 235/3619/15-ц та від 05.09.2018 року у справі № 202/30076/13-ц та постанові Верховного Суду від 20.05.2019 року у справі № 925/53/18.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач доказів на спростування викладених позивачем обставин суду не надав.

З врахуванням вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову повністю.

Судові витрати за первісним позовом підлягають віднесенню на відповідача за первісним позовом у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у розмірі 1 921 грн. судового збору.

Звертаючись із позовною заявою у даній справі, позивач за первісним позовом позовну вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки оплатив судовим збором у розмірі 1 921 грн. як за вимогу немайнового характеру.

При цьому, зміст заявленої вимоги про звернення стягнення на майно ґрунтується на наявності грошових вимог позивача до відповідача на підставі окремого договору, наслідком задоволення таких вимог та виконання судового рішення є припинення грошових вимог позивача. Отже, позовні вимоги про звернення стягнення на іпотечне майно мають вартісну оцінку, носять майновий характер і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за вимогами ст. 4 Закону України "Про судовий збір", виходячи з розміру грошових вимог позивача, на задоволення яких спрямовано позов.

Аналогічної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2019 року у справі № 907/9/17 та Верховний Суд у постанові від 20.05.2019 року у справі № 925/53/18.

Таким чином, судовий збір за вимогу про звернення стягнення на предмета іпотеки має обраховуватися у відсотковому значенні від вартості предмета іпотеки.

Із наявних у матеріалах справи документів вбачається, що сторони при укладенні іпотечного договору визначили вартість предмета іпотеки у сумі 19 097 369 грн., а ринкова вартість рухомого майна згідно звіту становить 526 515 грн.

Виходячи із вартості рухомого майна, на яке просить звернути стягнення позивач за первісним позовом, судовий збір за такою вимогою має бути оплачений у розмірі 7 897 грн. 72 коп.

Відтак, різниця між сумою 7 897 грн. 72 коп., яка підлягає сплаті за первісну позовну вимогу, і сумою судового збору, сплаченого позивачем за первісним позовом у розмірі 1 921 грн., є недоплатою судового збору у розмірі 5 976 грн. 72 коп.

За результатами розгляду справи, суд доходить висновку про стягнення недоплаченої суми судового збору у розмірі 5 976 грн. 72 коп. з відповідача за первісним позовом в дохід Державного бюджету України.

По зустрічному позову

Приватне акціонерне товариство "Берегівський м`ясокомбінат" звернулося до суду із зустрічним позовом до Національного банку України про визнання іпотечного договору від 30.03.2010 року, укладеного між Національним банком України та Приватним акціонерним товариством "Берегівський м`ясокомбінат", яким забезпечено вимоги, що випливають з Кредитного договору № 12/09/2 від 20.02.2009 року та Кредитного договору № 12/09/5 від 13.05.2014 року, недійсним.

Між Національним банком України (та Товариством з обмеженою відповідальністю Комерційним банком "Фінансова ініціатива", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" було укладено Кредитний договір № 12/09/2 від 20.02.2009 року (з наступними змінами до нього) та Кредитний договір № 12/09/5 від 13.05.2014 року (з наступними змінами до нього).

На забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеними Кредитними договорами, між Національним банком України (надалі - іпотекодержателем, позивачем у справі) та Відкритим акціонерним товариством "Берегівський м`ясокомбінат" (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Берегівський м`ясокомбінат" (надалі - іпотекодавцем, відповідачем у справі) 30.03.2010 року укладено Іпотечний договір (з наступними змінами до нього від 07.06.2012 року, 28.11.2012 року та 19.08.2014 року).

Відповідно до Договору № 3 про внесення змін та доповнень до Іпотечного договору в редакції від 19.08.2014 року, сторони обумовили, що ним забезпечуються вимоги Іпотекодержателя, що випливають з Кредитних договорів від 20.02.2009 року № 12/09/2 та від 13.05.2014 року № 12/09/5 (з наступними змінами до них) з повернення кредиту в сумах та строками повернення, що обумовлені Кредитними договорами; сплати процентів за користування кредитом, штрафних санкцій у розмірі та порядку, передбаченому Цими договорами.

Згідно пункту 5 Іпотечного договору в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно (комплекс), загальною ринковою вартістю 19 097 369 грн. та рухоме майно згідно з Додатком № 1. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія ЯЯЯ № 298559, виданого Виконавчим комітетом Берегівської міської ради 18.07.2006 року та зареєстрованого КП "Берегівське бюро технічної інвентаризації Берегівської районної ради" 18 липня 2006 року, номер запису 333 в книзі 52.

Звертаючись з даним позовом до суду позивач стверджує, що укладений між сторонами Іпотечний договір від 30.03.2010 року не відповідає вимогам ст. 18 Закону України "Про іпотеку", а саме, опису предмета іпотеки, достатнього для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні зустрічного позову належить відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. (ст. 509 Цивільного кодексу України).

Згідно п. 1 ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статею 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013 року визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України).

Згідно п. 4 ст. 180 Господарського кодексу України умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов`язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними (ч. 5 ст. 180 Господарського кодексу України).

Як встановлено судом, 30.03.2010 року між Національним банком України та Відкритим акціонерним товариством "Берегівський м`ясокомбінат" (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Берегівський м`ясокомбінат" (надалі - іпотекодавцем, відповідачем у справі) укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мойсеєнко Т.О. та зареєстрований в реєстрі за № 661 (з наступними змінами до нього).

Таким чином, між сторонами виникли відносини з забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України (глава 49), Законом України "Про іпотеку", який є спеціальним законом, що регулює відносини у сфері застави нерухомого майна іпотеки.

Частиною 1 ст. 575 Цивільного кодексу України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотекодавцем є особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Майновий поручитель це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника.

Згідно ст. 5 Закону України "Про іпотеку" предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором.

Статтею 18 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити зокрема, такі істотні умови: - зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання; - опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Іпотечний договір може містити інші положення.

Відповідно до п. 5 Іпотечного договору, в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за Кредитними договорами іпотекодавець надає в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно (комплекс) та рухоме майно згідно з Додатком № 1 (надалі - Предмет іпотеки), яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1

Приписами ст. 179 Цивільного кодексу України визначено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Згідно зі ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Частиною 1 ст. 184 Цивільного кодексу України передбачено, що річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Положеннями ст. 191 Цивільного кодексу України зазначено, що підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом. Підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю. Права на земельну ділянку та інші об`єкти нерухомого майна, які входять до складу єдиного майнового комплексу підприємства, підлягають державній реєстрації в органах, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Підприємство або його частина можуть бути об`єктом купівлі-продажу, застави, оренди та інших правочинів. Крім того, вказана стаття встановлює обов`язковість реєстрації всіх об`єктів нерухомого майна (індивідуальних), які входять до складу єдиного майнового комплексу підприємства, при цьому реєстрація окремо визначених об`єктів майнового комплексу, не забороняє можливість передачі підприємства в цілому (як майнового комплексу) або його частин в заставу, і не спростовує ті обставини, що підприємство або його частини можуть бути об`єктом купівлі-продажу, застави, оренди та інших правочинів.

При цьому, за приписами ст. 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. В силу ст. 177 Цивільного кодексу України перелік об`єктів цивільних прав не має вичерпного характеру.

В свою чергу, положеннями ст. 188 Цивільного кодексу України визначено, що кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ).

Правочин, вчинений щодо складної речі, поширюється на всі її складові частини, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 62 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

За приписами ст. 66 Господарського кодексу України майно підприємства становлять виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства. Єдиний майновий комплекс підприємства визнається нерухомістю і може бути об`єктом купівлі-продажу та інших угод, на умовах і в порядку, визначених цим Кодексом та законами, прийнятими відповідно до нього.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Водночас, згідно з ч. 3 ст. 213 Цивільного кодексу України при тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи вищенаведене, в іпотеку за спірним договором було передано саме нерухоме майно (комплекс) та рухоме майно згідно Додатку № 1 до Договору, оскільки, чинним законодавством визначена можливість передачі в іпотеку нерухомого майна разом з усіма його приналежностями, що не суперечить п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про іпотеку".

Судом встановлено, що сторонами погоджено умови такої передачі підписанням даного Іпотечного договору, а також погоджено безпосередньо у тексті Договору, що нерухоме майно (комплекс) та рухоме майно згідно з Додатком № 1 іменується "Предмет іпотеки".

З наведеного вбачається, що нормами Закону України "Про іпотеку" визначена можливість передачі в іпотеку нерухомого майна разом з усіма його приналежностями та сторонами погоджено умови такої передачі підписанням даного Іпотечного договору.

Враховуючи вищевикладене, позивачем за зустрічним позовом не доведено наявності підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним на підставі ст. 18 Закону України "Про іпотеку" та ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Позивач за зустрічним позовом доказів на підтвердження викладених ним у зустрічному позові обставин суду не надав.

З врахуванням вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову повністю.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач за зустрічним позовом просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову з підстав його необґрунтованості, а у випадку наявності підстав для задоволення зустрічного позову - застосувати наслідки спливу строку позовної давності, оскільки зустрічною позовною заявою у даній справі просить визнати недійсним Іпотечний договір, укладений ще у 2010 році.

Приписами статей 256, 257 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи те, що судом відмовлено у зустрічному позові з підстав його необґрунтованості, позовна давність до вимог позивача за зустрічним позовом застосуванню не підлягає.

Судові витрати підлягають віднесенню на позивача за зустрічним позовом у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД УХВАЛИВ:

1. Первісний позов задоволити повністю.

2. В рахунок часткового погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" 03150, м. Київ, вул. Щорса, 7/9 (код ЄДРЮОФОПГФ 33299878) за Кредитним договором № 12/09/2 від 20.02.2009 року та за Кредитним договором № 12/09/5 від 13.05.2014 року з додатковими угодами до нього на користь Національного Банку України, 01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9 (код ЄДРЮОФОПГФ 00032106) в загальній сумі 2 355 276 712 грн. 33 коп. (з яких 219 413 698 грн. 63 коп. за Кредитним договором № 12/09/2 від 20.02.2009 року, в тому числі 200 000 000 грн. заборгованості за кредитом та 19 413 698 грн. 63 коп. заборгованості по процентах; 2 135 863 013 грн. 70 коп. за Кредитним договором № 12/09/5 від 13.05.2014 року, в тому числі 2 000 000 000 грн. заборгованості за кредитом та 135 863 013 грн. 70 коп. заборгованості по процентах), звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 30.03.2010 року, який укладено між Приватним акціонерним товариством "Берегівський м`ясокомбінат", 90200, Закарпатська область, м. Берегово, вул. Сільвая, 3, код ЄДРЮОФОПГФ 00443468) та Національним Банком України, 01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9 (код ЄДРЮОФОПГФ 00032106), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мойсеєнко Т.О. та зареєстрований в реєстрі за № 660 на рухоме майно, яке перелічено в додатку № 1 до договору іпотеки, а саме: К-т обладнання ОЖА ОФГ 1478, 1995, (98); Автомобіль "Москвич" - 21251 - 01 (заводський № НОМЕР_1 ), 2002, (24); Автомобіль ГАЗ - 3307 (заводський № НОМЕР_2 ), 2002, (25); Автомобіль КАМАЗ 5320 (заводський № НОМЕР_3 ), 2002, (220); Аміачний насос, 2002, (137); Апарат ДАУ-2, 2002, (132); Апарат опалювальний ПВ 04, 2007, (235); Апарат опалювальний ПВ 04, 2007, (236); Барабан моющий Р6-ФЦШ,1982, (67); Бокс АБ-50М, 1968, (66); Вага 5063 РП,1988, (146); Вага автомобільна, 2002, (141); Вага ВМ-14, 2002, (143); Вага для худоби, 2002, (144); Вага електронна DIGI, 2002, (152); Вага електронна настільна UNS.EXCELL1OC 2.793.004-0369, 2008, (інв.№ 223); Вага електронна настільна UNS.EXCELL1OC 2.793.004-0369, 2008, (інв.№ 320); Вага електронна настільна UNS.EXCELL1OC 2.793.004-0369, 2008, (інв.№ 321); Вага електронна настільна UNS.EXCELL1OC 2.793.004-0369, 2008, (інв № 322); Вага електронна настільна UNS.EXCELL1OC 2.793.004-0369, 2008, (інв.№ 323); Вага електронна настільна UNS.EXCELL1OC 2.793.004-0369, 2008, (інв.№ 325); Вага електронна настільна UNS.EXCELL1OC 2.793.004-0369, 2008, (інв.№ 326); Вага електронна настільна UNS.EXCELL1OC 2.793.004-0369, 2008, (інв.№ 327); Вага електронна пратформена UNS-П150/1-1, 2008, (інв.№ 224); Вага електронна пратформена UNS-П150/1-1, 2008, (інв.№ 301); Вага електронна пратформена UNS-П150/1-1, 2008, (інв.№ 302); Вага електронна пратформена UNS-П150/1-1, 2008, (інв.№ 303); Вага електронна пратформена UNS-П150/1-1, 2008, (інв.№ 314); Вага електронна пратформена UNS-П150/1-1, 2008, (інв.№ 315); Вага електронна пратформена UNS-П150/1-1, 2008, (інв.№ 316); Вага електронна пратформена UNS-П150/1-1, 2008, (інв.№ 317); Вага електронна пратформена UNS-П150/1-1, 2008, (інв.№ 318); Вага електронна пратформена UNS-П150/1-1, 2008, (інв.№ 304); Вага монорельс, 1927, (140); Вага моторна ВМР-200, 1927, (142); Ваги електронні CAS S HFS 1215, 2007, (221); Вентилятор витяжний Д 3,5 У2, 1989, (234); Вентилятор витяжний Д 35 У2, 1989, (233); Вентилятор витяжний Д2,5 У2, 1989, (95); Вітрина холодильна ПВХС "Флорида" 1,3 С60, 2008, (Інв.№ 225); Вітрина холодильна ПВХС "Флорида" 1,3 С60, 2008, (Інв.№ 282); Вітрина холодильна ПВХС "Флорида" 1,3 С60, 2008, (Інв.№ 283); Вітрина холодильна ПВХС "Флорида" 1,3 С60, 2008, (Інв.№ 284); Вітрина холодильна ПВХС "Флорида" 1,3 С60, 2008, (Інв.№ 235); Вітрина холодильна ПВХС "Флорида" 1,3 С60, 2008, (Інв.№ 286); Вітрина холодильна ПВХС "Флорида" 1,6 С66, 2008, (Інв.№ 285); Вітрина холодильна ПВХС Флорида" 1,6 С66, 2008, (Інв.№ 330); Вітрина холодильна ПВХС "Флорида" 1,6 С66, 2008, (Інв.№ 287); Вітрина холодильна ПВХС "Флорида" 1,6 С66, 2008, (Інв.№ 226); Вітрина холодильна ПВХС "Флорида" 1,6 С66, 2008, (Інв.№ 289); Вітрина холодильна ПВХС "Флорида" 2,0 С65, 2008, (Інв.№ 290); Вітрина холодильна ПВХС "Флорида" 2,0 С65, 2008, (Інв.№ 296); Вітрина холодильна ПВХС "Флорида" 2,0 С65, 2008, (Інв.№ 292); Вітрина холодильна ПВХС "Флорида" 2,0 С65, 2008, (Інв.№ 293); Вітрина холодильна ПВХС "Флорида" 2,0 С65, 2008, (Інв.№ 294); Вітрина холодильна ПВХС "Флорида" 2,0 С65, 2008, (Інв.№ 295); Водонагрівач ВЕНП 500/1528, 2006, (156); Генератор АСП10 газозварювальн., 2006, (199); Дифібратор К-1ФДМ, 1990, (102); Дубина 3 шт., 2006, (Інв.№ 157); Ел. тельфер Т-10, 1970, (64); Ел. тельфер Т-10, 1970, (65); Ел.насосний агрегат 1280-65-160, 1990, (113); Ел.пилка, 2002, (101); Ел.пилка ФЕГ, 2002, (85); Ел.Погрузчик, 2002, (106); Електропила для розпилювання туш Р3 - ФРП -2, 2007, (85); Електропилка ФЕГ, 1987, (84); Електроплитка (кухня), 2006, (Інв.№ 158); Електротельфер Л2 500, 1985, (78); ИБП600 трансформатор 4 шт., 2006, (Інв.№ 160); Каналізація, 1995, (17); Каса незгораєма, 2002, (Інв.№ 36); Кассовий апарат К-К MINI-500/02 МЕ, 2008, (інв.№ 305); Кассовий апарат К-К MINI-500, 2008, (інв.№ 149); Кассовий апарат К-К MINI-500/02 МЕ, 2008, (інв.№ 228); Кассовий апарат К-К MINI-500/02 МЕ, 2008, (інв.№ 306); Кассовий апарат К-К MINI-500/02 МЕ, 2008, (інв.№ 309); Кассовий апарат К-К MINI-500/02 МЕ, 2008, (інв.№ 310); Кассовий апарат К-К MINI-500/02 МЕ, 2008, (інв.№ 311); Кассовий апарат К-К MINI-500/02 МЕ, 2008, (інв.№ 313); Кассовий апарат К-К MINI-500/02 МЕ, 2008, (інв.№ 328); Кліпсатор, 1988, (92); Кобура револьвера, 2006, (Інв.№ 162); Комп`ютер в комплекті 1 шт., 2006, (Інв.№ 150); Комп`ютер в комплекті 2 шт., 2006, (Інв.№ 164); Комп`ютер НБ, 2007, (Інв.№ 213); Компресорне обладнання та автом.(труби), 2005, (99); Компрессори 4 шт., 2006, (169); Конвектор FEG-50, 2006, (215); Конвектор FEG-50, 2006, (268); Конвектор FEG-50, 2006, (269); Конвектор FEG-50, 2006, (270); Конденсатор ПК-90, 1987, (88); Конденсатор ПК-90, 1987, (89); Конденсатор ТК-140, 1989, (109); Коректор об`єму газу, 2006, (166); Котел паровий 1/9, 1995, (147); Котел 1/9 (резервний), 1995, (128); Котел 1/9 (рідке паливо), 1988, (87); Котел варочний К 791А, 1983, (70); Котел варочний ТВА, 1984, (71); Котел газовий, 2002, (133); Ксерокс-принтер-сканер, 2006, (Інв.№ 151); Ксерокс-принтер-сканер, 2006, (Інв.№ 188); Ларь морозильний "Ікарос" 30-75, 2008, (Інв.№ 229); Ларь морозильний "Ікарос" 30-75, 2008, (Інв.№ 278); Ларь морозильний "Ікарос" 30-75, 2008, (Інв.№ 279); Ларь морозильний "Ікарос" 30-75, 2008, (Інв.№ 280); Ларь морозильний "Ікарос" 30-75, 2008, (Інв.№ 281); Лебідка підйомна ЛМ 51-1000 2 шт., 1987, (82); Лінійний рисивер РД 3,5, 2003, (80); Лінія В-2 ФОК, 1992, (129); Лічильник витратомір Турга(4) 00/3, 1995, (135); Лічильник води ЛК - 32Г, 2006, (167); Лічильник газовий РГ 106, 1995, (276); Лічильник газовий РГ40, 1995, (134); Лічильник газу РГ-К-ЕХ, 2002, (138); Машина АВ -2, 1983, (69); Машина К-7 ФИП-16, 2002, (121); Машина об.рог.коп, 1996, (96); Машина под.Утол.ФИП шкірозйомна, 1988, (97); Машина ФОКС-22-04, 1989, (263); МЕ-38 чорний, 2006, (Інв.№ 168); Меблі к-т "Дизайн", 2006, (Інв.№ 56); Миюча машина Гб ФЦС, 1985, (76); Мікроскоп монокулярний Rating, 2006, (170); Набір слюсара, 2006, (171); Насос PEDROLLO 72 (глубінний) ЕЦВ 6*63*40, 2007, (153); Насос PEDROLLO JSWm 1OM, 2007, (232); Насос 2КС-ЕФ-40, 1990, (119); Насос живильний АН 2/16, 2007, (191); Насос К 80-65100, 1989, (107); Насос К 80-65100, 1989, (108); Насос КМ-160/20, 1989, (103); Насос центробежн., 1987, (81); Обладнаний кутер ЛБ ФКН, 1990, (118); Обладнання для водоочистки, 2006, (172); Обладнання ФП, 2006, (136); Перфоратор, 2006, (173); Пила В2Ф-610-10 ПЛМ-2, 1991, (120); Пила ПЗТ-051-01, 1989, (124); Під`йомник, 1988, (267); Площадка підйомника К 7, 1985, (79); Повітряохолоджувач, 1985, (75); Пожежний щит у комплекті, 2000, (174); Посмолг.агрегат ПА-2-2М, 2002, (112); Прилад ЕВ-74, 1986, (53); Прилад КФК -2-Ух5,1985, (86); Провід універсальний, 2006, (Інв.№ 90); Програма 1С бухгалтерія, 2008, (175); Радіатор електричний 3 шт., 2007, (Інв.№ 176); Радіомерт "Бета", 1991, (126); Револьвер 4 шт., 2006, (Інв.№ 177); Резервуар 75, 2005, (37); Ресівер, 1927, (83); Ресівер 1,5 ГКР, 1989, (105); Ресівер центробіжн, 1990, (116); Станок ЗК-69Н, 1989, (111); Станок токарний 3К 63460, 2004, (216); Стол разделочний, 1984, (251); Стол разделочний, 1984, (252); Стол разделочний, 1984, (253); Стол разделочний, 1984, (254); Стол разделочний, 1984, (257); Стол разделочний, 1984, (266); Стол разделочний, 1984, (264); Стол разделочний, 1984; Столи консервн., 1984, (237); Столи консервн., 1984, (265); Тележка напольная алюм., 2006, (178); Тележка напольная алюм., 2006, (238); Тележка напольная алюм., 2006, (239); Тележка напольная алюм., 2006, (240); Тележка напольная нерж., 2006, (179); Тележка напольная нерж., 2006, (241); Тележка напольная нерж., 2006, (242); Тележка напольная нерж., 2006, (243); Тележка напольная нерж., 2006, (244); Тележка напольная нерж., 2006, (245); Телефон 2 шт., 2007, (Інв.№ 57); Термостат ТС-80, 1982, (130); Торговий павільйон ПТ 1 380х500х250, 2008, (Інв.№ 234); Трансформатор зварювальний ТДМ-503У2, 2006, (181); Трансформатор ТД -380/36, 2006, (77); Трихінелоскоп ПТ-80У, 2008, (222); Троллей з путовой цепью 5 шт., 2006, (217); Трос 170 мп, 2007, (182); Установка ВЧ-16-28, 2004, (110); Факс PANASONIK, 2008, (Інв Nє 33); Флекс MAG-1114, 2007, (183); Флеш пам`ять 2 шт., 2007, (Інв.№ 184); Херокс, 2007, (Інв.№ 189); Холодильна вітрина, 1992, (125); Холодильна камера, 1992, (219); Холодильне обладнання (труби), 2006, (100); Холодильне обладнання установка, 2006; Шкаф ВРУ ГРЩ, 2004, (256); Шкаф для книг, 2004, (Інв.№ 43); Шкаф для книг, 2004, (Інв.№ 44); Шкаф для книг, 2004, (Інв.№ 45); Шкаф для книг, 2004, (Інв.№ 46); Шкаф для плаття, 2004, (Інв.№ 47); Шкаф для плаття, 2004, (Інв.№ 48); Шкаф для плаття, 2004, (Інв.№ 49); Шкаф морозильний ШХ-1,5, 2004, (Інв.№ 332); Шкаф одинарний ФИМ, 2004, (122); Шкаф роздягальний, 2004, (Інв.№ 39); Шкаф роздягальний, 2004, (Інв.№ 41); Шкаф роздягальинй, 2004, (Інв.№ 42); Шкаф стенка, 2004, (Інв.№ 62); Шкаф універсальний витяжний ШУВ-ІУХЛ4, 1989, (115); Шкаф холодильний ШХС -1,2 ТЕХАС, 2008, (Інв.№ 333); Шкаф холодильний ШХС -1,2 ТЕХАС, 2008, (Інв.№ 231); Шкаф холодильний ШХС -1,2 ТЕХАС, 2008, (Інв.№ 297); Шкаф холодильний ШХС -1,2 ТЕХАС, 2008, (Інв.№ 334); Шкаф колодильний ШХС -1,2 ТЕХАС, 2008, (Інв.№ 299); Шкаф холодильний ШХС -1,2 ТЕХАС, 2008, (Інв.№ 300); Шкаф холодильний ШХС -1,2 ТЕХАС, 2008, (Інв.№ 298); Шкаф холодильний ШХС -1,2 ТЕХАС, 2008, (Інв.№ 296); Шприц ПМ-КМ, 1985, (122); Шприц ФШ2-ЛМ, 1991, (123), що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Берегово, вул. Сільвая (Кооперативна), буд. 3 та належить на праві власності Приватному акціонерному товариству "Берегівський м`ясокомбінат", м. Берегово.

Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", за ціною, встановленою за згодою сторін або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Берегівський м`ясокомбінат", 90202, Закарпатська область, м. Берегово, вул. Сільвая, 3 (код ЄДРЮОФОПГФ 00443468) на користь Національного Банку України, 01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9 (код ЄДРЮОФОПГФ 00032106) суму 1 921 (Одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня) грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Берегівський м`ясокомбінат", 90202, Закарпатська область, м. Берегово, вул. Сільвая, 3 (код ЄДРЮОФОПГФ 00443468) в дохід Державного бюджету України (одержувач - УК у м.Ужгороді/м.Ужгород/22030101, код 38015610, МФО 899998, номер рахунку - UA3007002, банк одержувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 22030101, призначення платежу: *;101 судовий збір в розмірі 5 976 (П`ять тисяч дев`ятсот сімдесят шість гривень) грн. 72 коп.

5. У задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

6. Судові витрати за зустрічним позовом покласти на позивача за зустрічним позовом.

7. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

8. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі - http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено та підписано 06.05.2020 року.

Суддя Пригара Л.І.