РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.05.2020Справа № 910/765/20
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС БУДІВЕЛЬНИКІВ УКРАЇНИ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КВАРТА ГРУП"

про стягнення 685 282,97 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЬЯНС БУДІВЕЛЬНИКІВ УКРАЇНИ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КВАРТА ГРУП» про стягнення заборгованості за договором поставки № АБУ/250719/1620/КТВ від 25.07.2019 в розмірі 685282,97 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не виконано свої зобов`язання за Договором № АБУ/250719/1620/КТВ від 25.07.2019 з оплати поставленого товару, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 508214,30 грн, пеню у розмірі 22277,95 грн, штраф у розмірі 152463,60 грн, відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 2327,12 грн.

Ухвалою суду від 27.01.2020 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

31.01.2020 від позивача через канцелярію суду надійшов супровідний лист на виконання ухвали від 27.01.2020 про усунення недоліків позовної заяви. До заяви долучений розрахунок основного боргу на суму 512178,20 грн.

Ухвалою суду від 10.02.2020 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

03.03.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивачем не долучено до матеріалів справи всіх первинних документів в підтвердження здійснення господарських операцій. Також зазначено, що на деяких документах від імені відповідача стоїть не підпис Гречко С.М, який є відповідальною особою на будівництві. Відповідач зазначає, що ним належним чином виконувались обов`язки з попередньої оплати товару після надання йому відповідних актів. Крім того, оскільки між сторонами було укладено 2 договори, по яким відповідач здійснював оплати доцільно було б розглядати спір в одному провадженні по обох договорах. Відповідач посилається на законодавство про бухгалтерський облік та фінансову звітність та необхідність їх належного ведення на підприємствах. Відповідач зазначає, що згідно його зауважень до первинних документів сума заборгованості за договором становить 148174,95 грн. Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також відповідач у відзиві вказує, що отримав ухвалу суду, якою йому було встановлено 15-денний строк на подання відзиву на позовну заяву 14.02.2020. Отже, здавши до пересилання відзив 02.03.2020, відповідач не пропустив, наданий йому строк.

Проте, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 150, яким було направлено відповідачу ухвалу суду про відкриття провадження у справі, поштове відправлення було отримано 13.02.2020, в зв`язку чим строк на подання відзиву сплинув 28.02.2020. Крім того, відповідач не надав суду будь-яких доказів, в підтвердження отримання ухвали суду про відкриття провадження у справі саме 14.02.2020.

Отже, відповідачем пропущено строк на подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч.2 ст. 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Проте, суд відзначає, що з метою всебічного розгляду справи та ухвалення у даній справі законного та обгрунтованого рішення, суд з власної ініціативи продовжує відповідачу строк на подання відзиву до 02.03.2020 та враховує його, при розгляді даної справи.

Суд відзначає, що у тексті відзиву зазначено про доцільність об`єднання в одне провадження спорів за двома договорами між сторонами, однак відповідне клопотання відповідачем не заявлено.

17.03.2020 позивач через канцелярію суду подав відповідь на відзив з долученими документами, в якій просить поновити строк на подання відповіді на відзив та долучити документи до матеріалів справи, оскільки, адвокат позивача отримав відзив лише 12.03.2020, а тому позивач не мав можливості подати документ у строк, встановлений ухвалою суду (до 05.03.2020). Також з огляду на значну кількість додаткових доказів, які необхідно було зібрати, позивач подав відповідь на відзив лише 17.03.2020.

Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Відповідно до ч.1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд розглянув клопотання позивача про поновлення йому строку на подання відповіді на відзив та вважає його необгрунтованим та не доведеним належними та допустимими доказами. Позивачем зазначено, що його адвокат отримав відзив лише 12.03.2020, проте згідно відстеження поштового відправлення з офіційного сайту Укрпошти, повноважний представник позивача отримав відзив відповідача 03.03.2020. Несвоєчасне передання позивачем відзиву своєму адвокату не є поважною причиною пропуску строку на подання відповіді на відзив. Крім того, суду не надано доказів того, що відзив на пошті отримав не адвокат, і що адвокат отримав відзив від позивача лише 12.03.2020.

З огляду на вищезазначене, суд відмовляє позивачу у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання відповіді на відзив.

Відповідно до ч.2 ст. 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Проте, суд відзначає, що з метою всебічного розгляду справи та ухвалення у даній справі законного та обгрунтованого рішення, суд з власної ініціативи продовжує позивачу строк на подання відповіді на відзив до 17.03.2020 та враховує її, при розгляді даної справи.

Щодо клопотання про долучення додаткових доказів.

Відповідно до ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Відповідно до ст. 42 ГПК України учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам.

Відповідно до ст. 166 ГПК України у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення. Відповідь на відзив підписується позивачем або його представником. До відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою - шостою статті 165 цього Кодексу. Відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Отже позивачем було подано відповідь на відзив, а ст. 166 ГПК України, що регламентує подання такої заяви по суті спору, передбачає можливість долучення до відповіді на відзив додаткових доказів, з урахування відзиву відповідача.

Суд розглянув клопотання позивача про долучення доказів, вважає його обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки докази не були подані разом з позовом з об`єктивних причин. Суд долучає докази, подані з відповіддю на відзив, до матеріалів справи.

Відповідач правом на подання заперечень на відповідь на відзив не скористався.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

25.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Альянс будівельників України" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кварта Груп" (покупець) укладено договір поставки № АБУ/250719/ 1620 /КТВ, за умовами якого постачальник зобов`язується поставляти покупцю, а покупець приймати та оплачувати будівельні матеріали (товар). Вид, одиниця виміру, ціна, умови та строки поставки яких визначені сторонами у специфікаціях та/або видаткових накладних, що мають силу специфікацій, які є невід`ємною частиною даного договору (п. 1.1 договору).

Якість товару, що постачається повинна відповідати державним стандартам та технічним умовам, у відповідності до норм діючого законодавства України (п. 2.1 Договору).

Відповідно до пункту 3.1, 3.2 договору поставка товару здійснюється на підставі письмових або усних замовлень покупця. Поставка товару здійснюється на підставі попередньо погоджених сторонами умов, які відображаються у письмовій заявці покупця на кожну окрему партію товару.

Приймання товару за кількістю і якістю здійснюється на умовах даного договору. Не узгоджені даним договором питання приймання товару по кількості та якості регулюються нормами чинного законодавства України, Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості (затверджена Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6 із змінами та доповненнями) та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості (затверджена Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 № П-7 із змінами та доповненнями), в частині, що не суперечить умовам даного договору. Розвантаження та приймання-передача товару здійснюється на підставі товарно-транспортних накладних протягом 1 години з моменту прибуття транспортного засобу постачальника на склад (будівельний майданчик, місце вивантаження) покупця. Якщо при прийманні товару буде виявлена нестача, невідповідність якості товару вимогам стандартів - виклик представника постачальника є обов`язковим. Представник постачальника повинен прибути до покупця протягом 3 днів з моменту направлення повідомлення. За наслідками приймання-передачі в такому випадку має складатись акт розбіжностей. У випадку наявності претензій по якості та кількості, товар не підлягає використанню, до взаємного врегулювання питань. За відсутності претензій по кількості та якості покупець зобов`язується прийняти товар відповідно до умов договору шляхом підписання товарно-транспортних накладних (інших актів прийому передачі) або інших документів, підтверджуючих поставку товару/ надання послуг (шляхових листів, нарядів, тощо та надати постачальнику його примірник, в протилежному випадку або у випадку необгрунтованості відмови у підписанні товарно-транспортних накладних (інших актів прийому-передачі), товарно-транспортні накладні або інші документи, які підтверджують поставку товару (шляхових листів, нарядів, тощо) вважається підписаним сторонами, а поставка належної якості та в повному об`ємі. Право власності на товар виникають у покупця в момент передачі товару покупцю, що фіксується у товарно-транспортних накладних, та підтверджують момент передачі та отримання товару покупцем (п. 4.2 - 4.7 договору).

Розрахунки за Товар здійснюються на підставі цього Договору, у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. Поставка Товару здійснюється за умови 100 (сто) відсоткової передоплати. Факт приймання-передачі Товару підтверджується підписами представників Сторін на товарно- транспортних накладних. В разі наявності заборгованості «Покупця» перед «Постачальником» щодо оплати вартості поставленого Товару, незалежно від призначення платежу, зазначеного в платіжних документах «Покупця» при перерахуванні «Постачальнику» будь-яких платежів, такі суми зараховуються й використовуються «Постачальником» для виконання зобов`язань «Покупця» за цим Договором. Сторони роблять звіряння розрахунків за поставлений товар. Складений належним чином Акт звіряння передається Покупцеві для підпису. У випадку необгрунтованої відмови Покупця від підпису (ігнорування, не надсилання заперечень та ін) Акту звіряння, чи інших документів щодо, поставки товару, взаємозарахування зустрічних вимог - вказані акти вважаються підписаними, дійсними та підлягають виконанню Сторонами. Сторони погодили, повідомляти один одного по залік зустрічних однорідних вимог за цим договором (п. 6.1-.6.4 договору).

Відповідно до п. 9.1 договору Даний Договір набуває чинності з моменту підписання обома сторонами і діє до 31.12.2019 року із дня підписання Сторонами, а в частині грошових розрахунків - до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань згідно умов даного Договору. Договір продовжується автоматично на кожен наступний календарний рік, у випадку якщо жодна із сторін не заявить вимогу про його розірвання за 20 (двадцять) календарних днів до закінчення строку дії Договору.

На підтвердження поставки товару позивачем відповідачу за договором № АБУ/250719/1620/КТВ від 25.07.2019 позивачем надано видаткові накладні, підписані та скріплені печатками контрагентів (або ЕЦП): № 7497 від 16.08.2019 на суму 6758,60 грн (рахунок на оплату № 5166 від 25.07.2019); № 7496 від 16.08.2019 на суму 10942,50 грн (рахунок на оплату № 6004 від 16.08.2019); № 7855 від 22.08.2019 на суму 10715,70 грн (рахунок на оплату № 6515 від 22.08.2019); № 7869 від 23.08.2019 на суму 20557,80 грн (рахунок на оплату № 5166 від 25.07.2019); № 7962 від 27.08.2019 на суму 6312,10 грн (рахунок на оплату № 5166 від 25.07.2019); № 8049 від 29.08.2019 на суму 7050,00 грн (рахунок на оплату № 5166 від 25.07.2019); № 8090 від 30.08.2019 на суму 7346,10 грн (рахунок на оплату № 6272 від 27.08.2019); № 8774 від 13.09.2019 на суму 7052,50 грн (рахунок на оплату № 6954 від 12.09.2019); № 8925 від 17.09.2019 на суму 10492,50 грн (рахунок на оплату № 7043 від 16.09.2019); № 9009 від 17.09.2019 на суму 6627,00 грн (рахунок на оплату № 6272 від 27.08.2019); № 9550 від 17.09.2019 на суму 3135,42 грн; № 9042 від 18.09.2019 на суму 15148,10 грн (рахунок на оплату № 6272 від 27.08.2019); № 9262 від 21.09.2019 на суму 35005,60 грн; № 9552 від 25.09.2019 на суму 3963,90 грн; № 9658 від 01.10.2019 на суму 31514,00 грн; № 9497 від 02.10.2019 на суму 21620,00 грн; № 9506 від 02.10.2019 на суму 3210,30 грн; № 9676 від 03.10.2019 на суму 3963,90 грн; № 9670 від 07.10.2019 на суму 2369,58 грн; № 9977 від 07.10.2019 на суму 3210,30 грн; № 9671 від 08.10.2019 на суму 14100,00 грн; № 9672 від 09.10.2019 на суму 21150,00 грн; № 10027 від 09.10.2019 на суму 2456,70 грн; № 9673 від 10.10.2019 на суму 14100,00 грн; № 9674 від 11.10.2019 на суму 14100,00 грн; № 9675 від 12.10.2019 на суму 14100,00 грн; № 10238 від 15.10.2019 на суму 7050,00 грн; № 10365 від 19.10.2019 на суму 14100,00 грн; № 10367 від 19.10.2019 на суму 10102,50 грн; № 10366 від 21.10.2019 на суму 14550,00 грн; № 11062 від 24.10.2019 на суму 14100,00 грн; № 11082 від 25.10.2019 на суму 14499,50 грн; № 11097 від 26.10.2019 на суму 21150,00 грн; № 11098 від 26.10.2019 на суму 4977,30 грн; № 11106 від 27.10.2019 на суму 12971,20 грн; № 11116 від 28.10.2019 на суму 14100,00 грн; № 11117 від 28.10.2019 на суму 10046,25 грн; № 11166 від 30.10.2019 на суму 3432,90 грн; № 11173 від 30.10.2019 на суму 2594,34 грн; № 11199 від 31.10.2019 на суму 13733,40 грн.

Крім того, позивачем долучено видаткові накладні підписані та скріплені печаткою позивача та не підписані з боку відповідача: № 12544 від 03.12.2019 на суму 6711,60 грн (рахунок на оплату № 8692 від 24.10.2019); № 12545 від 04.12.2019 на суму 14135,25 грн (рахунок на оплату № 8692 від 24.10.2019); № 12375 від 27.11.2019 на суму 4966,40 грн (рахунок на оплату № 9586 від 26.11.2019); № 12041 від 25.11.2019 на суму 14100,00 грн (рахунок на оплату № 8692 від 24.10.2019); № 12378 від 24.11.2019 на суму 3238,14 грн (рахунок на оплату № 9730 від 22.11.2019); № 12040 від 23.11.2019 на суму 14100,00 грн (рахунок на оплату № 8692 від 24.10.2019); № 12377 від 22.11.2019 на суму 3238,14 грн (рахунок на оплату № 9730 від 22.11.2019); № 12376 від 22.11.2019 на суму 3167,10 грн (рахунок на оплату № 9729 від 22.11.2019); № 12042 від 22.11.2019 на суму 20910,30 грн (рахунок на оплату № 8692 від 24.10.2019); № 12301 від 20.11.2019 на суму 4705,38 грн (рахунок на оплату № 9728 від 20.11.2019); № 12039 від 20.11.2019 на суму 14100,00 грн (рахунок на оплату № 8692 від 24.10.2019); № 12277 від 19.11.2019 на суму 4567,74 грн (рахунок на оплату № 9686 від 12.11.2019); № 12220 від 16.11.2019 на суму 3851,58 грн (рахунок на оплату № 9686 від 12.11.2019); № 12216 від 16.11.2019 на суму 3135,42 грн (рахунок на оплату № 9686 від 12.11.2019); № 12038 від 16.11.2019 на суму 14151,70 грн (рахунок на оплату № 8692 від 24.10.2019); № 11946 від 15.11.2019 на суму 7059,40 грн (рахунок на оплату № 8692 від 24.10.2019); № 11696 від 13.11.2019 на суму 6559,80 грн (рахунок на оплату № 9083 від 12.11.2019); № 11830 від 12.11.2019 на суму 7176,90 грн (рахунок на оплату № 8692 від 24.10.2019); № 11791 від 09.11.2019 на суму 7050,00 грн (рахунок на оплату № 8692 від 24.10.2019); № 11773 від 08.11.2019 на суму 7118,50 грн (рахунок на оплату № 8692 від 24.10.2019); № 11745 від 07.11.2019 на суму 7050,00 грн (рахунок на оплату № 8692 від 24.10.2019); № 11713 від 06.11.2019 на суму 7050,00 грн (рахунок на оплату № 8692 від 24.10.2019); № 11631 від 05.11.2019 на суму 7050,00 грн (рахунок на оплату № 8692 від 24.10.2019); № 11589 від 02.11.2019 на суму 3391,14 грн (рахунок на оплату № 8903 від 30.10.2019); № 11586 від 02.11.2019 на суму 7050,00 грн (рахунок на оплату № 8692 від 24.10.2019); № 11550 від 01.11.2019 на суму 2665,38 грн (рахунок на оплату № 8903 від 30.10.2019). Вищезазначені видаткові накладні були направлені позивачем відповідачу з супровідним листом від 06.12.2019 № 262 з проханням підписати та повернути 1 екземпляр позивачу. Лист був отриманий повноваженим представником відповідача 10.12.2019 (докази долучені до матеріалів справи).

Листом від 16.12.2019 № 269 позивач направив відповідачу для підписання наступні видаткові накладні: № 12816 від 02.12.2019 на суму 3963,90 грн (рахунок на оплату № 9948 від 02.12.2019); № 12817 від 04.12.2019 на суму 2456,70 грн (рахунок на оплату № 9948 від 02.12.2019); № 12818 від 04.12.2019 на суму 6589,62 грн (рахунок на оплату № 9949 від 04.12.2019); № 12874 від 08.12.2019 на суму 3210,30 грн (рахунок на оплату № 10193 від 08.12.2019). Лист з видатковими накладними був отриманий повноваженим представником відповідача 19.12.2019, докази чого долучені до матеріалів справи, проте видаткові накладні не були підписані з боку відповідача.

Загальна вартість товару, поставленого згідно вище зазначених видаткових накладних становить 680478,30 грн.

Суд відзначає, що позивачем зазначено про поставку товару на підставі видаткової накладної № 12569 від 26.11.2019 на суму 3963,90 грн. Однак, вказана накладна не була долучена позивачем до матеріалів справи, крім того, відсутні докази її направлення для підписання відповідачу, в зв`язку з чим загальна вартість поставленого товару становить 680478,30 грн, а не 684442,20 грн, як вказує позивач.

До матеріалів справи також долучено копії товарно-транспортних накладних за 2 договорами, які не містять посилання на договір, в зв`язку з чим суд не може ідентифікувати, які з долучених ТТН підтверджують поставку по кожній конкретній видатковій накладній.

Позивач зазначив, що відповідачем було частково оплачено вартість поставленого товару на суму 172264,00 грн.

Відповідачем не надано суду документів, які б спростували суму оплати у визначеному позивачем розмірі чи підтвердили оплату за спірним договором у сумі більшій, ніж 172264,00 грн.

Отже сума не оплаченого відповідачем товару становить 508214,30 грн.

23.12.2019 позивач звернувся до відповідача з претензією № 1 з вимогою протягом 7 днів з моменту її вручення оплатити суму заборгованості і штрафні санкції за договором № АБУ/250719/1620/КТВ від 25.07.2019 у розмірі 665831,66 грн, в зв`язку з простроченням оплати вартості поставленого товару. Претензія була отримана відповідачем 26.12.2019 (докази долучені до матеріалів справи).

Відповідач надав відповідь на претензію № 03 від 14.02.2020, в якій зазначив, що позивачем не своєчасно надавались оригінали товарно-транспортних накладних. На деяких накладних підписи відсутні, або проставлені підписи осіб, які не є відповідальними за будівництво (зокрема не Гречко С. М. ). Відповідь була направлена позивачу 18.02.2020 та отримана його повноважним представником 20.02.2020.

Спір у справі виник в зв`язку з неналежним на думку позивача виконанням договору відповідачем щодо оплати поставленого товару.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 5.1-5.5 договору ціна Товару встановлюється в національній валюті України. Ціна вказується в специфікаціях та/або видаткових накладних, рахунках-фактурах Постачальника. Сума Договору визначається загальною вартістю поставленого Товару, відповідно до видаткових накладних, що додаються до Договору і є його невід`ємною частиною. Розрахунки за Товар здійснюються на підставі рахунків-фактур Постачальника, які є невід`ємними частинами цього Договору у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. Здійснюючи оплату за Товар. Покупець, зобов`язується в платіжному дорученні в розділі «Призначення платежу» вказати: «Оплата за Товар згідно Договору поставки № АБУ/250719/1620/КТВ від « 25» липня 2019 року». Сторони погодили, що один раз на місяць, але не пізніше 14 числа місяця, наступного за звітним, складається та підписується обома сторонами акт звірки взаєморозрахунків. У випадку якщо Покупець протягом 5-ти (п`яти) робочих днів з моменту надіслання Постачальником видаткових накладних та/або Акта звіряння взаєморозрахунків не підпише видаткові накладні та/або Акт звіряння взаєморозрахунків та/або не надасть Постачальнику свої мотивовані (обгрунтовані) та документально підтверджені заперечення, видаткові накладні та/або Акт звіряння взаєморозрахунків підписані лише Постачальником, вважаються повністю погодженими обома Сторонами.

Частина видаткових накладних підписана та скріплена печатками обох контрагентів, а частина накладних була направлена 06.12.2019 та 16.12.2019 та отримана відповідачем 10.12.2019 та 19.12.2019.

Отже відповідач повинен був у строк, протягом 5 робочих днів з моменту надіслання видаткових накладних для підпису, тобто до 13.12.2019 та до 21.12.2019 відповідно направити позивачу обгрунтовані та документально підтверджені заперечення щодо даних, зафіксованих у видаткових накладних.

Проте відповідач у визначений договором строк не направив позивачу мотивованої відмови від підписання видаткових накладних, в зв`язку з чим видаткові накладні, підписані лише з боку позивача є повністю погодженими і відповідно підтверджують обсяг та вартість поставленого товару на суму 680478,30 грн.

Матеріалами справи підтверджується факт постачання позивачем товару на суму 680478,30 грн., внаслідок чого у відповідача виникло зобов`язання вказаний товар оплатити.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 7.2 договору у випадку невиконання Покупцем п. 6.2. Договору, Постачальник має право призупинити поставку Товару, до моменту повного розрахунку (зарахування грошових коштів на рахунок Постачальника), крім цього, у випадку якщо Постачальник все-таки (за домовленістю між сторонами) передав Товар Покупцеві, а Покупець не оплатив поставлений Товар протягом п`яти банківських днів від дати поставки Товару, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, та додатково штраф у розмірі 30% від суми заборгованості. Сплата штрафу не звільняє Покупця від взятих на себе зобов`язань за цим Договором.

З договору вбачається, що сторонами обумовлено 100% попередню оплату, проте, п. 7.2 договору сторони обумовили можливість оплати товару після його поставки, і з огляду на факт поставки без здійснення попередньої оплати, товар мав бути оплачений протягом 5 банківських днів від дати поставки.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та пункту 7.2 Договору, оплата товару за підписаними видатковими накладними мала бути здійснена протягом 5 банківських днів з дати поставки, проте позивач вважає відповідача таким, що прострочив оплату за вказаними накладними з 01.11.2019. По видатковим накладним, що були направлені відповідачу 06.12.2019 позивач вважає відповідача таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання з 16.12.2019, проте суд не погоджується з вказаною позицією позивача, оскільки, як зазначено судом видаткові накладні направлені відповідачу 06.12.2019 вважаються погодженими з 13.12.2019, тобто 5 денний строк (банківські дні) на оплату розпочався з 14.12.2019, а відповідач є таким, що прострочив з 21.12.2019. Так само невірно позивачем був обрахований строк на оплату товару, поставленого за погодженими 21.12.2019 (направлені 16.12.2019) видатковими накладними, оскільки, за ними відповідач є таким, що прострочив оплату з 29.12.2019.

Відтак, станом на час розгляду справи строк виконання відповідачем грошових зобов`язань, щодо яких заявлено позов, настав.

В зв`язку з частковою оплатою товару відповідачем сума боргу становить 508214,30 грн

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи доведено прострочення з боку відповідача зобов`язання з оплати вартості поставленого товару, в зв`язку з чим, суд вважає вимоги позивача про стягнення 508214,30 грн обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення 3% річних в сумі 2327,12 грн. та пені у розмірі 22277,95 грн за період з 01.11.2019 по 14.01.2019, та штраф у розмірі 152463,60 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд відзначає, що оскільки, позивач розраховував санкції на суму 293693,91 грн з 01.11.2019, а не протягом 5 банківських днів з дати поставки по кожній видатковій накладній, суд не може на підставі ст. 237 ГПК України виходити за межі позовних вимог, в тому числі і щодо періоду нарахування санкцій.

Суд не погоджується з розрахунком 3% річних, здійсненим позивачем і зазначає, що на суму 293693,91 грн 3% нараховуються за період з 01.11.2019 по 14.01.2020, на суму боргу у розмірі 198299,87 грн 3% річних нараховуються за період з 21.12.2019 по 14.01.2020, а на суму боргу у розмірі 16220,52 грн 3% нараховуються за період з 29.12.2019 по 14.01.2020. Згідно перерахунку суду сума 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача становить 2238,97 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Так, відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до п. 7.2 договору у випадку невиконання Покупцем п. 6.2. Договору, Постачальник має право призупинити поставку Товару, до моменту повного розрахунку (зарахування грошових коштів на рахунок Постачальника), крім цього, у випадку якщо Постачальник все-таки (за домовленістю між сторонами) передав Товар Покупцеві, а Покупець не оплатив поставлений Товар протягом п`яти банківських днів від дати поставки Товару, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, та додатково штраф у розмірі 30% від суми заборгованості. Сплата штрафу не звільняє Покупця від взятих на себе зобов`язань за цим Договором.

Як зазначено судом вище, пеня також розраховується за визначені судом періоди прострочення (періоди вказані для нарахування 3% річних), в зв`язку з чим розрахунок позивача є невірним. Згідно розрахунку суду сума пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 21516,94 грн.

Щодо нарахованого позивачем штрафу, то його розмір згідно розрахунку суду є більшим ніж, нарахований позивачем, проте на підставі ст. 237 ГПК України, суд не наділений повноваженнями виходити за межі позовних вимог, а тому сума штрафу стягується з відповідача у розмірі, визначеному позивачем - 152463,60 грн.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Щодо заперечень відповідача з приводу відсутності підпису на товарно-транспортних накладних з боку відповідача чи проставлення на них підпису інших осіб ніж Гречко С.М. чи проставлення підпису вчиненого не Гречко С.М. , суд зазначає, що відповідачем не надано суду доказів того, що він звертався до правоохоронних органів з приводу привласнення третіми особами належного йому майна чи підробки підписів з боку третіх осіб. Також, суд наголошує, що Гречко С.М. згідно Наказу № 1 від 26.07.2019 директора ТОВ "Кварта Груп" був призначений керівником робіт на об`єкті відповідача, проте з наказу не вбачається, що тільки вказана особа має право приймати товарно-матеріальні цінності і що саме його підпис засвідчує належне прийняття відповідачем поставленого товару. Крім того, в договорі відсутнє застереження, що повноваженою особою відповідача є лише керівник робіт на об`єкті. І як уже зазначалось вище судом, частина видаткових накладних була підписана відповідачем без зауважень, а інша частина (не підписані видаткові накладні) вважається погодженою, оскільки, відповідачем у визначені договором та нормативними актами строки не заявлено будь-яких претензій.

Заперечення відповідача, що йому не своєчасно надавались первинні документи, зокрема товарно-транспортні накладні не підтверджується жодними доказами. Крім того, відповідач не звертався до позивача з вимогами чи претензіями щодо несвоєчасності надання первинних документів на підтвердження руху товарно-матеріальних цінностей. В будь-якому випадку, згідно умов договору, несвоєчасне надання первинних документів позивачем не є підставою для не оплати товару, оскільки, договором передбачено 100% попередня оплата за товар.

Щодо заперечень відповідача, що він не розуміє, за яким договором ним здійснювались оплати, суд відзначає, що договором на відповідача покладено обов`язок в призначенні платежу вказувати посилання на договір № АБУ/250719/1620/КТВ від 25.07.2019, рахунки на оплату, долучені відповідачем до матеріалів справи, також містять посилання на конкретний договір, як і видаткові накладні. В зв`язку з чим суд відхиляє дане заперечення як не обгрунтоване.

Отже заперечення відповідача та додані ним до матеріалів справи документи не спростовують обов`язку оплатити поставлений товар та сплатити штрафні санкції, в зв`язку з неналежним виконанням умов договору.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів відповідача суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України. Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З вищезазначеного вбачається, що позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, ст.ст. 74, 76, 77, 123, 129, 237, 238, 239, 240, 241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кварта Груп" (01010, м. Київ, вулиця Миколи Гайцана, буд. 6; ідентифікаційний код 37883349) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс будівельників України" (02000, м. Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 17/52, поверх 4; ідентифікаційний код 37354345) суму боргу у розмірі 508214 (п`ятсот вісім тисяч двісті чотирнадцять) грн. 30 коп.; штраф у розмірі 152463 (сто п`ятдесят дві тисячі чотириста шістдесят три) грн 60 коп., 3% річних у розмірі 2238 (дві тисячі двісті тридцять вісім) грн 97 коп.; пеню у розмірі 21516 (двадцять одна тисяча п`ятсот шістнадцять) грн 94 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 10266 (десять тисяч двісті шістдесят шість) грн. 50 коп.

3. В частині позовних вимог про стягнення суми 3% річних у розмірі 88,15 грн та суми пені у розмірі 761,01 грн - відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко