ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/4211/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Кучко А.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Профіль" (61003, м. Харків, вул. Короленка, 25) Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: 1. ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) 2. ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 )
про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників товариства, оформлених протоколами № 3 від 02.07.2012 та № 4 від 30.08.2013
за участю представників:

від позивача - не прибув;

від відповідача - Нурієв С.Л., директор ТОВ "Сервіс Профіль"

від третьої особи 1 - Зайцева Н.А., ордер серія АХ №1008247 від 27.01.2020, договір про надання правової допомоги №20.01.06 від 23.01.20;

від третьої особи 2 - не прибув

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Харківської області подано позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Профіль" про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників товариства, оформлених протоколами № 3 від 02.07.2012 та № 4 від 30.08.2013.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 28.01.2020 о 10:40.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.01.2020 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ), відкладено підготовче засідання на 25.02.2020 об 11:00.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 25.02.2020 відкладено підготовче засідання на 10.03.2020 о 12:45.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.03.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.03.2020 о 12:30.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.03.2020 відкладено розгляд справи по суті без визначення дати та часу наступного судового засідання. При цьому вказано, що про дату та час наступного судового засідання учасників справи буде повідомлено додатково.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.04.2020 розгляд справи по суті призначити на 16.04.2020 об 11:20.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 16.04.2020 клопотання позивача та відповідача про відкладення розгляду справи задоволено та відкладено розгляд справи по суті на 24.04.2020 о 12:00.

Позивач у судове засідання 24.04.2020 не з`явився, про розгляд справи повідомлялася своєчасно та належним чином.

Відповідач у судове засідання 24.04.2020 з`явився, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача у судове засідання 24.04.2020 з`явилася, проти позову заперечила повністю.

Третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача у судове засідання 24.04.2020 не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, процесуальним правом на подання пояснень у межах строку, встановленого судом не скористалася.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов`язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез`явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 3 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників відповідача та третьої особи, судом встановлено наступне:

Відповідно до пункту 5.2. Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Профіль", затвердженого рішенням Загальних зборів товариства № 1 від 30 жовтня 2007 року, частки учасників Товариства становили: 51 % - ОСОБА_2 ; 47 % - ОСОБА_1 ; 2 % - ОСОБА_3 .

На підставі заяви ОСОБА_1 від 02.07.2012 про вихід позивача зі складу учасників Товариства та передачу всіх своїх прав та обов`язків учасника на користь ОСОБА_2 , 02.07.2012 відбулися загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Профіль", за результатами якого прийнято оскаржуване рішення, оформлене протоколом № 3 від 02.07.2012, яким:

- виведено позивача зі складу учасників Товариства на підставі нотаріально посвідченої заяви про вихід шляхом передачі належної їй частки 47% статутного капіталу Товариства на користь ОСОБА_2 ;

- розподілено частки учасників таким чином: частка ОСОБА_2 98%, ОСОБА_3 2% статутного капіталу Товариства.

- затверджено статут у новій редакції.

Також, із обставин справи убачається, що рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Профіль", оформлене протоколом № 4 від 30.08.2013 виведено зі складу учасників Товариства ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі нотаріально засвідчених заяв про вихід та передачі їхніх часток на користь ОСОБА_4 , яка стала єдиним учасником Товариства з часткою 100% у статутному капіталі Товариства.

Позивач стверджує, що про проведення 02.07.2012 та 30.08.2013 зборів повідомлена не була, участі у зборах не брала, в реєстрі зборів не розписувалась, протоколи, складені за результатами проведених зборів не підписувала, заяви про вихід із товариства не підписувала, тому з огляду на те, що прийняті загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення зборів та прийняття рішень, а також у зв`язку із тим, що процедура скликання і проведення зборів відбулася без дотримання вимог ЗУ "Про господарські товариства" та статуту товариства, а тому рішення загальних зборів, оформлені протоколами №3 від 02.07.2012 та № 4 від 30.08.2013 мають бути визнані недійсними.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 під час розгляду справи наполягала на відсутності підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи на відсутність порушення прав позивача оскаржуваними рішеннями. Також третьою особою було наголошено про те, що у відзиві відповідача вказано, що викладені позивачем обставини відповідають дійсності, а товариство визнає позов. Проте, представником відповідача у даній справі є чинний директор товариства ОСОБА_5 , який згідно протоколів № 3 та № 4 участі у загальних зборах не брав, присутнім на них не був.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам, в контексті зазначених обставин та змісту правовідносин, що склались між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Оскільки, правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права та захисту підлягає порушене право.

Крім того, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

У розумінні приписів ст. 15, ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України, спосіб захисту повинен бути таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов`язку по відновленню порушеного права на порушника.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Реалізація учасником господарського товариства передбачених законом прав учасника господарського товариства відбувається в рамках корпоративних відносин.

Згідно з ч. 3 ст. 167 Господарського кодексу України під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Частиною 1 статті 167 Господарського кодексу України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 98 Цивільного кодексу України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства. Рішення загальних зборів може бути оскаржене учасником товариства до суду.

За змістом наведених вище положень закону, сторонами у корпоративному спорі є:

1) юридична особа та її учасник (засновник, акціонер, член), у тому числі учасник, який вибув;

2) учасники (засновники, акціонери, члени) юридичної особи.

При цьому, учасник, який вибув зі складу юридичної особи, може бути стороною корпоративного спору, зокрема, про визнання недійсними рішень юридичної особи, якщо ці рішення прийняті в період до виходу (виключення) учасника, а відповідні вимоги обґрунтовуються порушенням його корпоративних прав на момент прийняття такого рішення.

Тобто, право на звернення до суду з позовом про визнання недійсними рішень органів управління товариства мають ті його учасники, які були учасниками на дату прийняття рішення, що оскаржується (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 910/7847/17, від 12.06.2018 у справі № 910/10134/17, від 04.09.2018 у справі 915/593/17, від 16.10.2018 у справі № 910/15792/14).

Таким чином, під час вирішення корпоративного спору суд повинен встановити наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з`ясувати питання про наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання.

Як вказувалось вище, предметом оскарження у даній справі є прийняті загальними зборами учасників ТОВ "Сервіс Профіль" рішення від 02.07.2012, оформлене протоколом №3 та рішення від 30.08.2013, оформлене протоколом № 4, які, за твердженням ОСОБА_1 , порушують її корпоративні права як учасника товариства.

При цьому, в ході розгляду справи судом встановлено, що прийняттю оскаржуваних рішень у часовій хронології передувало укладення договору дарування частки статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Профіль" від 11.06.2012.

Згідно зазначеного договору ОСОБА_1 , я засновник (учасник) товариства подарувала, а ОСОБА_5 прийняв в дарунок частку розміром 47 % статутного капіталу, яка належала дарувальнику, а також всі майнові та корпоративні права, що випливають із володіння цією часткою.

Зазначені обставини були встановлені судами та були предметом розгляду справ №820/1050/15, №642/3206/17.

Так, із обставин справи убачається, що 11.06.2012 позивач - ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_5 (директору та учаснику Товариства), а ОСОБА_5 прийняв частку розміром 47% у статутному капіталі ТОВ «Сервіс Профіль», яка належала дарувальнику, а також всі майнові та корпоративні права, що випливають із володіння цією часткою.

Зазначена обставина встановлена Постановою Харківського окружного адміністративного суду по справі № 820/1050/15 від 10.03.2015 за позовом ОСОБА_5 до Державного реєстратора відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Дарницького району реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві про визнання дій протиправними та скасування державної реєстрації.

Також зазначена обставина підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 06.10.2017 по справі № 642/3206/17, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 11.10.2017 про встановлення факту виходу зі складу учасників ТОВ "Сервіс Профіль" ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, в розумінні ст. 75 ГПК України не підлягає доведенню факт передачі ОСОБА_1 частки розміром 47% у статутному капіталі ТОВ "Сервіс Профіль" ОСОБА_5 за договором дарування частки статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Профіль" від 11.06.2012.

Згідно з ч. 1 ст. 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Правом власності відповідно до статті 316 ЦК України є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Отже, частка в статутному капіталі ТОВ «Сервіс Профіль» є об`єктом цивільних прав або, інакше, майном у розумінні статті 190 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з п. 1. ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 638 ЦК України визначено, що моментом укладення договору вважається досягнення сторонами в належній формі всіх істотних умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Як зазначалося судом вище, відповідно до Договору дарування від 11.06.2012 ОСОБА_5 прийняв від ОСОБА_1 частку розміром 47% у статутному капіталі ТОВ "Сервіс Профіль".

Пунктом 1 частини 1 статті 346 ЦК України встановлено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

За змістом ст. 363 ЦК України право власності на частку у статутному капіталі ТОВ у третьої особи виникає з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін.

На підставі викладеного, особа, яка придбала частку у статутному капіталі ТОВ, здійснює права і виконує обов`язки учасника з моменту набуття права власності на частку.

З огляду на вказані вище обставини, суд дійшов висновку, що в розумінні наведених вище норм, право власності позивача - ОСОБА_1 на частку, розміром 47% у статутному капіталі ТОВ «Сервіс Профіль» припинилось 11.06.2012, а отже припинилися й корпоративні права, що пов`язані з цією часткою.

Відповідно до приписів п. 1.2. постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" № 4 від 25.02.2016 р. учасник, який вибув зі складу юридичної особи, може бути стороною корпоративного спору щодо визначення та стягнення належної йому до сплати вартості частки майна юридичної особи, про визнання недійсними рішень про виключення його зі складу юридичної особи, а також про визнання недійсними інших рішень юридичної особи, якщо ці рішення прийняті в період до виходу (виключення) учасника, а відповідні вимоги обґрунтовуються порушенням його корпоративних прав на момент прийняття такого рішення.

Отже, права ОСОБА_1 (позивача) на участь у ТОВ "Сервіс Профіль" є припиненими з 11.06.2012, тоді як оскаржувані рішення загальних зборів, які є предметом оскарження у даній справі прийнято 02.07.2012 та 30.08.2013, відповідно, (в період, коли позивач носієм корпоративних прав не являється) право участі у товаристві останнього було припинено, в зв`язку з чим прийняття рішень загальним зборами товариства у вказаний період не впливає на права позивача та не перебуває в залежності від волевиявлення останнього.

Суд звертає увагу на те, що припинення права шляхом їх відчуження (у даному випадку дарування) учасника з товариства має наслідком припинення корпоративних правовідносин між учасником і товариством, і з такого моменту учасник втрачає право брати участь в управлінні товариством, оскільки таке право набуте іншою особою.

В той же час, умовою для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

Вищевказана правова позиція відображена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 927/699/17.

Як визначено ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Беручи до уваги встановлені обставини, суд приходить до переконливого висновку про те, що судове рішення не може носити декларативний характер, а наслідком його прийняття має бути реальне відновлення порушеного права особи.

Водночас враховуючи те, що станом на момент прийняття оспорюваних рішень від 02.07.2012 та від 30.08.2013 позивачем було відчужено свої права як учасника товариства шляхом їх дарування, тому права як учасника товариства у нього припинилися, з метою поновлення яких заявлено даний позов, суд дійшов висновку, що права останнього внаслідок прийняття зазначених рішень порушено не було, а обраний позивачем спосіб захисту не направлений на реальне відновлення порушеного корпоративного права.

За таких обставин суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Щодо заяви третьої особи ОСОБА_2 про застосування позовної давності, суд зазначає наступне.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність сплила і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, оскільки право та охоронюваний законом інтерес, за захистом якого позивач звернувся до суду не порушено відповідачем, то в позові слід відмовити саме з підстав його необґрунтованості.

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про відмову у позові, судові витрати по сплату судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "29" квітня 2020 р.

Суддя Г.І. Сальнікова