ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2020 року Справа № 906/937/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А. В.

судді Олексюк Г. Є.

судді Петухов М.Г.

секретар судового засідання Орловська Т.Й.

за участю представників:

позивача: не з`явився

відповідача: Костюкевич-Тарнавська О.В. адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мілієнко Ніни Григорівни на рішення Господарського суду Житомирської області від 29.01.20р. в частині стягнення 27635,74 грн. основного боргу, 757,53 грн. 3% річних, 1268,53 грн. інфляційних, 925,81 грн. судового збору у справі №906/937/19 (суддею Вельмакіна Т.М., м.Житомир, повний текст складено 10.02.2020)

за позовом Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Житомирської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта"

до Фізичної особи-підприємця Мілієнко Ніни Григорівни

про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення 61546,37грн (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 17.12.2019)

В С Т А Н О В И В :

І. Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції.

1. Акціонерне товариство "Укрпошта" в особі Житомирської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, про усунення перешкод у здійсненні Житомирською дирекцією АТ «Укрпошта» права користування та розпорядження належним на праві відповідно до Статуту Акціонерного товариства "Укрпошта" майном, шляхом звільнення ФОП Мілієнко Н.Г., займаного приміщення (кіоск), що знаходиться за адресою Житомирська область смт. Брусилів вул. Митрополита Іларіона, 45 ; стягнення з фізичної особи - підприємця Мілієнко Ніни Григорівни на користь Житомирської дирекції АТ "Укрпошта" 91363,73грн, з яких: 49412,06 грн. сума боргу, 9922,05 грн. пені, 884,51 грн. інфляційних та 1327,75 грн. 3% річних. Судом першої інстанції не прийнято до розгляду збільшення розміру позовних вимог в частині заявленої додаткової вимоги про стягнення 29817,36 грн. неустойки, оскільки у вказній частині позивач змінив як предмет так і підставу позову.

2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що в порушення умов Договору, орендар не сплачує орендну плату, внаслідок чого станом на 01.12.2019 (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) за останнім рахується заборгованість у розмірі 49412,06 грн. Крім основної суми заборгованості позивач просить стягнути з відповідача 9922,05грн пені, 884,51грн інфляційних та 1327,75грн 3% річних.

3. Також, посилаючись на приписи ст. 316, 317, 321, 391 Цивільного кодексу України, позивач стверджує, що добровільно звільнити орендоване приміщення орендар відмовляється, чим створює перешкоди у користуванні майном, у зв`язку з чим просить суд усунути перешкоди у здійсненні Житомирською дирекцією АТ "Укрпошта" права користування та розпорядження належним на праві відповідно до Статуту Акціонерного товариства "Укрпошта" майном, шляхом звільнення ФОП Мілієнко Н.Г. займаного приміщення (кіоск), що знаходиться за адресою Житомирська область смт. Брусилів вул. Митрополита Іларіона, 45.

4. Рішенням Господарського суду Житомирської області від 29.01.2020 року у справі №906/937/19 позов Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Житомирської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" до Фізичної особи-підприємця Мілієнко Ніни Григорівни задовольнити частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Мілієнко Ніни Григорівни на користь Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Житомирської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта": 27635,74 грн основного боргу; 757,53 грн 3% річних; 1268,53 грн інфляційних; 925,81 грн судового збору. У стягненні 21776,32 грн основного боргу, 9922,05грн пені, 126,98 грн 3 % річних та 59,22 грн інфляційних відмовлено. В задоволенні вимоги про усунення перешкод у користуванні майном відмовлено.

5. Рішення господарського суду мотивоване тим, що оскільки матеріали справи не містять доказів, що орендодавець заявляв про припинення договору оренди як в межах його дії до 01.07.2017, так і у визначений Законом місячний строк після припинення його дії, суд дійшов висновку, що договір оренди №491 від 01.08.2014 продовжував свою дію в силу приписів ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", п. 11.5. договору та є чинним і на час розгляду справи. Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не довів факт припинення орендних правовідносин, з вказаних ним підстав, та не доведено виникнення у відповідача обов`язку повернути орендоване майно, тому у задоволенні позовних вимог в частині усунення перешкод у користуванні майном, шляхом звільнення відповідачем орендованого приміщення, слід відмовити. Оскільки станом на час звернення до суду строк проведення розрахунків за серпень - листопад 2019 не настав, суд першої інстанції вважає, що позивач обґрунтовано заявив про стягнення орендної плати за період з березня 2018 року по липень 2019 рік, що складає 27635,74 грн. (з урахуванням здійснених проплат). У стягненні 21776,32 грн. орендної плати за серпень - листопад 2019 року слід відмовити.

6. В укладеному сторонами договорі нарахування пені взагалі не обумовлено, а зазначено лише загальну умову (п. 9.1. договору) про те, що у разі порушення своїх зобов`язань за цим договором, сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. З урахуванням викладеного, суд першої інстанції вважає нарахування пені у розмірі 9922,05 грн. за період з 16.04.2018 по 15.01.2020 необґрунтованим, тому в задоволенні позову у цій частині слід відмовити.

7. Згідно уточненого розрахунку позивача, 3% річних в сумі 884,51грн нараховано за період з 16.04.2018 по 15.01.2020 та включено заборгованість з орендної плати за серпень-листопад 2019. Здійснивши перерахунок 3% річних, за виключенням суми боргу за серпень-листопад 2019, суд першої інстанції дійшов висновку, що обґрунтовано заявленою сумою 3% річних за 2019 період з 16.04.2018 по 17.12.2019 (дата заяви про збільшення позовних вимог) є 757,53грн. У стягненні 126,98 грн річних слід відмовити. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат, їх нарахування здійснено останнім за період з квітня 2018 по грудень 2019 у розмірі 884,51грн. Здійснивши перерахунок інфляційних за період з квітня 2018 по грудень 2019, за виключенням суми боргу за серпень-листопад 2019, суд першої інстанції дійшов висновку, що обґрунтовано заявленою сумою інфляційних є 1268,53грн. У стягненні 59,22 грн інфляційних слід відмовити.

ІІ. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

8. Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець Мілієнко Ніна Григорівна звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду Житомирськоі? області від 29 січня 2020 рокуу справі №906/937/19 скасувати в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення з Фізичноі? особи-підприємця Мілієнко Ніни Григорівни на користь Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Житомирськоі? дирекціі? Акціонерного товариства "Укрпошта": 27635,74 грн. основного боргу; 757,53 грн. 3% річних; 1268,53 грн. інфляціи?них; 925,81 грн. судового збору та ухвалити нове рішення яким в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариство "Укрпошта" в особі Житомирськоі? дирекціі? Акціонерного товариства "Укрпошта" відмовити повністю.

9. Вважає, що суд першої інстанції взяв до уваги лише позицію позивача та прийшов до висновку щодо належності кіоску Акціонерному товариству "Укрпошта", проте у справі відсутні належні та допустимі докази щодо набуття АТ «УКРПОШТА» права власності на кіоск, що знаходиться за адресою: Брусилівськии? р-н., смт. Брусилів, вул. Митрополита Іларіона, 45, а отже на думку відповідача рішення є прийнятим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а висновки викладені у рішенні такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

10. Апелянт зазначає, що оскільки у позивача немає належних документів, які б підтверджували належність йому кіоску, то відповідач не міг направити будь-які листи щодо припинення договору оренди, адже такий лист може бути направлений тільки власником майна, яке є предметом договору оренди. Таким чином, відповідач дійшов висновку, що договір оренди, укладений позивачем та відповідачем припинив свою дію 01.10.2017. Окрім того, умовами договору не передбачено, що орендна плата сплачується орендарем за весь час фактичного використання об`єкта оренди до дати підписання акта приймання-передачі об`єкта оренди, включно.

11. Таким чином, відповідач вважає, що позивач намагається стягнути заборгованість по сплаті орендної плати за договором вже після закінчення його діі? та без надання доказів перебування спірного майна у власності позивача.

12. Разом з тим, відповідач вважає, що до заяви про уточнення позовних вимог від 19 грудня 2019 року, яку судом першої інстанції було прийнято як заяву про збільшення позовних вимог ухвалою суду від 02 січня 2020 року в порушення вимог ч.3 ст. 163 ГПК України та п.6 ч.1 ст. 170 ГПК України не додано докази сплати судового збору. Таким чином, заяву про уточнення позовних вимог суду першої інстанції слід було повернути позивачу без розгляду, а не прии?мати з і?і? урахуванням рішення по суті спору, адже заяву було подано з порушенням вимог ГПК Украі?ни.

ІІІ. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та заперечень інших учасників справи.

13. Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.03.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Мілієнко Ніни Григорівни на рішення Господарського суду Житомирської області від 29.01.20р. в частині стягнення 27635,74 грн. основного боргу, 757,53 грн. 3% річних, 1268,53 грн. інфляційних, 925,81 грн. судового збору та розгляд апеляційної скарги призначено на 01 квітня 2020 року.

14. На адресу суду 26.03.2020 року від Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Житомирської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" надійшов відзив в якому просить суд залишити рішення Господарського суду Житомирської області у справі №906/937/19 без змін, а апеляційну скаргу ФОП Мілієнко Н.Г. без задоволення.

15. На адресу суду 27.03.2020 року від представника Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Житомирської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" - адвоката Войдевич О.А. надійшло клопотання в якому просить суд перепризначити розгляд справи на іншу дату, враховуючи поважність причин, з метою недопущення розповсюдження коронавірусу СОVID-19, для убезпечення від ризику життя та здоров`я людей, зокрема представників та учасників справи й працівників суду.

16. Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.04.2020 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 06 травня 2020 року. Витребувано у Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Житомирської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" - належним чином завірені докази сплати відповідачем орендної плати у сумі 8665,32 грн. - 11.04.2018; 6000,00 грн. - 12.09.2018; 6000,00 грн.(банківські виписки завірені банківською установою).

17. На адресу суду 22.04.2020 року від Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Житомирської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» на виконання вимог ухвали суду від 01.04.2020 року надійшли завірені банком копії платіжних доручень від 11.04.2018 року на суму 8665,32 грн., від 12.09.2018 року на суму 6000,00 грн, від 06.11.2018 року на суму 6000,00 грн. про сплату ФОП Мілієнко Н.Г. коштів за оренду майна.

18. На адресу суду 06.05.2020 року засобами електронного зв`язку від представника Акціонерного товариства "Укрпошта" - адвоката Войдевич О.А. надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції по справі №906/937/19 (вх.№1240/20 від 06.05.2020) та визначити Господарський суд Житомирської області, відповідальним за проведення відеоконференцій під час судового засідання.

19. Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.05.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Акціонерного товариства "Укрпошта" - адвоката Войдевич О.А. про участь у судовому засіданні 06.05.2020 року об 11 год. 40 хв. в режимі відеоконференції по справі №906/937/19 (вх.№1240/20 від 06.05.2020).

20. На адресу 06.05.2020 року засобами електронного зв`язку від представника Акціонерного товариства "Укрпошта" - адвоката Войдевич О.А. надійшло клопотання про перенесення розгляду справи. В обґрунтування вказаного клопотання адвокат позивача послався на постанову Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року із мінами від 16.032020 №215 та змінами від 22.04.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої распіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 до 11 травня 2020 року на всій території України карантин. Отже враховуючи поважність причин, з метою недопущення розповсюдження коронавірусу COVID-19, для убезпечення від ризику життя та здоров`я людей, зокрема представників та учасників справи й працівників суду адвокат позивача вважає правомірним просити суд перепризначити розгляд справи на іншу дату.

21. Адвокат відповідача в судовому засіданні 06.05.2020 року щодо вирішення клопотання адвоката позивача про перепризначення розгляду справи на іншу дату послався на розсуд суду. Поряд з цим, підтримала доводи апеляційної скарги та надала пояснення на обґрунтування своєї позиції. Зазначила, що відповідно до вимог Цивільного кодексу України, зокрема ч. 1 ст. 761, право передання майна в найм має власник речі або особа, якій належить майнові права. А отже, незважаючи на те, що спірне майно в даній справі є рухомим майном, це не виключає, що позивач має мати на нього відповідні, передбачені законодавством України, дозвільні документи, перелік яких є чітко визначеним. Так, в позовній заяві та у відповіді на відзив Акціонерного товариство "Укрпошта" в особі Житомирської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" вказано, що позивач начебто є власником малої архітектурної форми - кіоску. Суд першої інстанції взяв до уваги лише позицію позивача та прийшов до висновку щодо належності кіоску - Акціонерному товариству "Укрпошта", проте у справі відсутні належні та допустимі докази щодо набуття АТ «УКРПОШТА» права власності на кіоск, що знаходиться за адресою: Брусилівський р-н., смт. Брусилів, вул. Митрополита Іларіона, 45, а отже на думку відповідача рішення є прийнятим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а висновки викладені у рішенні такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

22. Також адвокат відповідача зазначила, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач звертався саме до позивача із заявою про укладення договору оренди на новий строк, як і відсутні докази належності йому вказаного майна. Окрім того, оскільки у позивача немає належних документів, які б підтверджували належність йому кіоску, то відповідач не міг направити будь-які листи щодо припинення договору оренди, адже такий лист може бути направлений тільки власнику майна, яке є предметом договору оренди. Таким чином, можна прийти до висновку про те що договір оренди, укладений позивачем та відповідачем припинив свою дію 01.10.2017. Окрім того, умовами Договору не передбачено, що орендна плата сплачується орендарем за весь час фактичного використання об`єкта оренди до дати підписання акта приймання-передачі об`єкта оренди, включно. Враховуючи вищевикладене, адвокат відповідача відзначила, що позивачем не підтверджено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами ані права власності на спірне майно, ані підстав для стягнення за Договором оренди грошових коштів по заборгованості з орендної плати та нарахувань з врахування індексу інфляції, 3 % річних.

23. Розглянувши клопотання адвоката АТ «УКРПОШТА» Войдевич О.А. про перепризначення розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні вказаного клопотання, враховуючи наступне.

24. Колегія суддів встановлено, що останнім днем строку розгляду апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Мілієнко Ніни Григорівни на рішення Господарського суду Житомирської області від 29.01.20р. в частині стягнення 27635,74 грн. основного боргу, 757,53 грн. 3% річних, 1268,53 грн. інфляційних, 925,81 грн. судового збору у справі №906/937/19 є 11.05.2020 року.

25. Разом з тим, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 215 від 16 березня 2020 р. щодо обмеження з 18 березня по 3 квітня 2020 року пасажирських перевезень на території України для запобігання поширенню коронавірусної інфекції, а також, постанови від 25 березня 2020 р. № 239, якою внесено зміни, зокрема, до постанови № 215 у зв`язку з епідемічною ситуацією та поширенням територією України та країн світу гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19) продовжено обмежувальні заходи в Україні до 24 квітня включно. Рішенням Уряду 22.04.2020 загальнонаціональний карантин продовжено до 11 травня 2020 року.

26. Згідно із п. 11 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.20 року визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

27. Проте, судова колегія звертає увагу, що зміни до ст. 273 ГПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги вказаним законом не вносилися. Разом з тим, судова колегія відзначає, що явка сторін ухвалою суду від 01.04.2020 року про призначення судового засідання на 06.05.2020 року обов`язковою не визнавалася.

28. Відповідно до частини 11 статті 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

29. Колегія суддів відзначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

30. Як вбачається з матеріалів справи, Акціонерне товариство "Укрпошта" в особі Житомирської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" скористалося своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу (вх.№2419/20 від 26.03.2020), який долучений до матеріалів справи і враховано судом.

31. Учасників справи №906/937/19 було належним чином повідомлено про час та місце судового розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

32. Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.03.2020 року про відкриття апеляційного провадження роз`яснено учасникам справи право участі особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції згідно з правилами статті 197 Господарського процесуального кодексу України. Таке клопотання може бути подано не пізніш як за п`ять днів до відповідного судового засідання. Проте, позивач скористався правом участі особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції з порушенням строку подання відповідного клопотання передбаченого ст. 197 ГПК України, а саме: в день судового засідання 06.05.2020 року.

33. При цьому, судом врахований принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також враховано положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.

34. Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 3 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

35. У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

36. "Розумність" строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі "G. B. проти Франції"), тощо. Отже, поняття "розумний строк" є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення. Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

37. Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

38. Керуючись наведеними приписами процесуального законодавства та практикою Європейського суду з прав людини, приймаючи до уваги викладені в листі Ради суддів України від 16 березня 2020 року № 9рс-186/20 рекомендації щодо запровадження особливого режиму роботи судів на період карантинних заходів, які передбачають у тому числі можливість здійснювати судовий розгляд справ без участі сторін, постанову Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", Закону України № 530-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", рекомендації ради Суддів України щодо карантинних заходів, метою яких є збереження здоров`я працівників та мінімізація негативного впливу на здійснення трудових обов`язків, зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, враховуючи, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обов`язковою та визначений ст. 273 ГПК України строк розгляду апеляційної скарги в межах шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мілієнко Ніни Григорівни на рішення Господарського суду Житомирської області від 29.01.20р. в частині стягнення 27635,74 грн. основного боргу, 757,53 грн. 3% річних, 1268,53 грн. інфляційних, 925,81 грн. судового збору у справі №906/937/19 за відсутністю представника від Акціонерного товариства "Укрпошта" за наявними матеріалами відповідно до ст.222 ГПК України в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду.

39. Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

ІV. Мотивувальна частина постанови.

40. Заслухавши пояснення адвоката Фізичної особи-підприємця Мілієнко Ніни Григорівни в судовому засіданні 06.05.2020, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мілієнко Ніни Григорівни слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 29.01.20р. в частині стягнення 27635,74 грн. основного боргу, 757,53 грн. 3% річних, 1268,53 грн. інфляційних, 925,81 грн. судового збору змінити в частині 3% річних, інфляційних втрат та судових витрат, виходячи з наступного.

41. Як вбачається з матеріалів справи, 01.08.2014 між Українським державним підприємством поштового зв`язку «Укрпошта» (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Мілієнко Ніною Григорівною (орендар) укладено Договір оренди державного майна №491 (індивідуального визначеного майна, що належить до державної власності) (далі за текстом - Договір №491), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - кіоск (надалі майно), площею 16,8 кв.м., який обліковується на балансі Житомирської дирекції УДППЗ "Укрпошта", вартість якого визначена незалежним шляхом і становить за експертною оцінкою 45490,00 грн. Майно передається в оренду з метою торгівлі продовольчими товарами (в т.ч. алкогольними та іншими напоями)(п. 1.1 Договору №491)(а.с. 60-63).

42. У разі припинення цього договору майно повертається орендарем балансоутримувачу, в стані не гіршому, ніж на час передачі його в оренду з урахуванням фізичного зносу аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим договором. Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі. Обов`язок по складанню акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні договору(п. 2.5, 2.6 договору №491).

43. Згідно п.3.3 договору №491, орендна плата перераховується орендарем у розмірі 100% на рахунок орендодавця (балансоутримувача) не пізніше 15 числа поточного місяця, з урахуванням щомісячного індексу інфляції

44. Орендар зобов`язується у разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцеві або підприємству, вказаному орендодавцем, орендоване майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря.(п. 5.7 договору №491).

45. Відповідно до п.11.1, 11.5 договору №491, цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 01.08.2014 р. до 01.07.2017 р. включно. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

46. Факт приймання-передачі майна в оренду підтверджується підписаним сторонами 01.08.2014 актом приймання-передачі орендованого нерухомого майна, що належить до державної власності (а.с. 65).

47. 03 травня 2017 року між ПАТ «Укрпошта» та ФОП Мілієнко Н.Г. укладено додаткову угоду №1 до договору від 01.08.2014 р №491, якою внесено зміни до п.1.1. договору №490, а саме: змінено найменування Українське державне підприємство поштового зв`язку «Укрпошта» (УДППЗ «Укрпошта») та Житомирська дирекція Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта»(ЖД УДППЗ «Укрпошта») за договором на Публічне акціонерне товариство «Укрпошта» (ПАТ «Укрпошта») та Житомирська дирекція Публічного акціонерного товариства «Укропошта» (Житомирська дирекція ПАТ «Укрпошта») у відповідних відмінках.(а.с.66).

48. 30 червня 2017 року між ПАТ «Укрпошта» та ФОП Мілієнко Н.Г. укладено додаткову угоду №2 до договору оренди державного майна від 01.08.2014 р. №491, якою продовжено дію договору від 01.08.2014 р. №491 - кіоску площею 16,8 кв.м., що перебуває на балансі Житомирської дирекції ПАТ «Укрпошта» та знаходиться за адресою: Житомирська обл., смт.Брусилів, вул. Митрополита Іларіона (колишня 1-го Травня), 45, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Укрпошта» та фізичною особою-підприємцем Мілієнко Ніною Григорівною на строк 3 місяці, до 01.10.2017 р. включно.(а.с. 67). Інші умови договору залишаються без змін.

49. Акціонерним товариством «Укрпошта» на адресу ФОП Мілієнко Н.Г. надіслано листи щодо погашення заборгованості №52-60 від 02.11.2018 року по орендній платі на суму 9761,01 грн., №52-14 від 21.02.2019 року на суму 13057,43 грн. та претензію №11/29/3 від 27.03.2019 року щодо погашення заборгованості по орендній платі на суму 15451,08 грн., вимогу №11/27 від 25.06.2019 року щодо сплати заборгованості по орендній платі в сумі 22762,08 грн. (а.с. 68, 69, 70, 71).

50. Однак, ФОП Мілієнко Н.Г. вищевказаних зобов`язань в частині розрахунків по орендній платі не виконано.

51. Звертаючись до Господарського суду Житомирської області із позовом у даній справі з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог(а.с. 135), позивач зазначає, що в результаті неналежного виконання відповідачем зобов`язань за Договором оренди державного майна №491 від 01.08.2014 з оплати орендної плати за період з березня 2018 року по листопад 2019 року у останнього виникла заборгованість у розмірі 49412,06 грн.

52. У зв`язку з простроченням виконання грошових зобов`язань за договором оренди державного майна №491 від 01.08.2014 р. позивачем нарахована пеня у сумі 9922,05 грн. за період з 16.04.2018 по 15.01.2020, три відсотки річних за період прострочки з березня 2018 року по 30.09.2019 у сумі 1327,75 грн. та інфляційні збитки за період з березня 2018 року по листопад 2019 року в сумі 884,51 грн..

53. На підставі пункту 9.2 договору №491 від 01.08.2014 позивач нарахував неустойку за порушення строків оплати по орендній платі у розмірі 29817,36 грн. за період з серпня 2019 року по листопад 2019 року. Дана вимога судом першої інстанції не прийнято до розгляду, оскільки у вказній частині позивач змінив як предмет так і підставу позову(а.с. 159).

54. Крім того, позивач стверджує, що добровільно звільнити орендоване приміщення орендар відмовляється, чим створює перешкоди у користуванні майном, у зв`язку з чим просить суд усунути перешкоди у здійсненні Житомирською дирекцією АТ "Укрпошта" права користування та розпорядження належним на праві відповідно до Статуту Акціонерного товариства "Укрпошта" майном, шляхом звільнення ФОП Мілієнко Н.Г. займаного приміщення (кіоск), що знаходиться за адресою Житомирська область смт. Брусилів вул. Митрополита Іларіона, 45 .

55. Рішенням Господарського суду Житомирської області від 29.01.2020 року у справі №906/937/19 позов Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Житомирської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" до Фізичної особи-підприємця Мілієнко Ніни Григорівни задовольнити частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Мілієнко Ніни Григорівни на користь Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Житомирської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта": 27635,74 грн основного боргу; 757,53 грн 3% річних; 1268,53 грн інфляційних; 925,81 грн судового збору. У стягненні 21776,32 грн основного боргу, 9922,05грн пені, 126,98 грн 3 % річних та 59,22 грн інфляційних відмовлено. В задоволенні вимоги про усунення перешкод у користуванні майном відмовлено.

56. Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів зазначає наступне.

57. Як вбачається з апеляційної скарги Фізична особа-підприємець Мілієнко Ніна Григорівна оскаржує рішення Господарського суду Житомирської області від 29.01.20р. в частині стягнення 27635,74 грн. основного боргу, 757,53 грн. 3% річних, 1268,53 грн. інфляційних, 925,81 грн. судового збору. В решті рішення відповідачем не оскаржується.

58. Отже, рішення Господарського суду Житомирської області від 29.01.2020 р. у справі №906/937/19, з урахуванням вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України переглядається в апеляційному порядку лише в оскаржувані частині, а саме стягнення 27635,74 грн. основного боргу, 757,53 грн. 3% річних, 1268,53 грн. інфляційних, 925,81 грн. судового збору.

59. Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що підставою апеляційною оскарження вищевказаного рішення суду позивачем є виключно питання про наявність або відсутність підстав для стягнення сум основного боргу в сумі 27635,74 грн., 3% річних в сумі 757,53 грн., інфляційних втрат в сумі 1268,53 грн. з відповідача внаслідок прострочення виконання зобов`язання за Договором оренди державного майна №491 (індивідуального визначеного майна, що належить до державної власності) від 01.08.2014 року.

60. Як вбачається з матеріалів справи, наказом Міністерства інфраструктури України від 05.07.2017 № 240 затверджено Акт передавання майна до статутного капіталу ПАТ "Укрпошта", згідно додатку №9 до вказаного акту - кіоск, що знаходиться за адресою Брусилівський р-н., смт. Брусилів, вул. Митрополита Іларіона, 45, який обліковувався на балансі Житомирської дирекції УДПЗ "Укрпошта" передано до статутного капіталу ПАТ "Укрпошта" (а.с. 129-132).

61. Відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 14.12.2018 № 611 "Про затвердження нової редакції Статуту АТ "Укрпошта" та інші питання діяльності", змінено тип публічного акціонерного товариства "Укрпошта" на приватне та перейменовано останнє в Акціонерне товариство "Укрпошта" (а.с. 35).

62. Пунктом 1.1. Статуту встановлено, що Акціонерне товариство «Укрпошта» утворене Міністерством інфраструктури України шляхом реорганізації (перетворення) Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта», яке відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 21 березня 2011 року №265 «Питання управління Міністерством інфраструктури об`єктами державної власності» належало до сфери управління Міністерства інфраструктури України та утвореного наказом Державного комітету зв`язку України від 15 червня 1998 року №93 «Про реорганізацію об`єднання поштового зв`язку «Укрпошта» шляхом реорганізації Українського державного об`єднання поштового зв`язку «Укрпошта».

63. Згідно Статуту Акціонерного товариства "Укрпошта", останнє є правонаступником УДППЗ "Укрпошта", 100 відсотків акцій якого належить державі в особі Міністерства інфраструктури України. Абз.4 п. 3.7. Статуту визначено, що товариство має у власності майно, що обліковується на його балансі та внесене до його статутного капіталу або набуте ним на законних підставах, здійснює володіння, користування та розпорядження таким майном згідно з метою своєї діяльності з урахуванням вимог законодавства та цього Статуту.

64. Пунктами 5.3 -5.4 Статуту встановлено, що товариство володіє, користується та розпоряджається належним йому майном і вчиняє стосовно нього будь-які дії, що не суперечать законодавству та меті діяльності товариства та цього статуту. Усе нерухоме та інше майно, передане до статутного капіталу товариства або набуте товариством на законних підставах, є його власністю.(а.с.13-33).

65. Враховуючи вищевикладене, колегією суддів встановлено, що кіоск, що знаходиться за адресою Брусилівський р-н., смт. Брусилів, вул. Митрополита Іларіона, 45 переданий до статутного капіталу АТ «Укрпошгта» та відповідно до п.5.4 Статуту є власністю останнього.

66. В свою чергу, згідно Положення про Житомирську дирекцію Акціонерного товариства «Укрпошта» затвердженого наказом В.о. генерального директора ПАТ «Укрпошта» від 23.06.2017 року №806 із змінами від 25.04.2019 №62, філія - Житомирська дирекція Акціонерного товариства «Укрпошта» діє в структурі АТ «Укрпошта» і здійснює свою діяльність на території Житомирської області. Філія не є юридичною особою і здійснює свою діяльність від імені товариства в межах повноважень, наданих їй товариством і закріплених цим положенням. Для досягнення мети та виконання завдань на філію покладаються такі функції, зокрема: операції з нерухомим майном, у тому числі надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Філія відповідно до законодавства України та в межах компетенції має право представляти і захищати в порядку, передбаченому законодавством України, інтереси товариства в усіх підприємствах, установах та організаціях, тощо в межах надах повноважень(а.с.26-34).

67. Таким чином, колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивачем не було надано суду першоі? інстанціі?, жодних доказів, щодо наявності у нього власності на «малу архітектурну форму» - кіоск.

68. Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим посилання позивача на порушення позивачем норм Закону України «Про благоустрій населеного пункту» та Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницькоі? діяльності затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства Украі?ни 21.10.2011 №244, зареєстрованим в Міністерстві юстиціі? Украі??ни 22 листопада 2011 р. За №1330/20068, оскільки питання щодо благоустрою території населеного пункту смт.Брусилів не є предметом дослідження у даній справі.

69. Разом з тим, оскільки спірний кіоск, що знаходиться за адресою Брусилівський р-н., смт. Брусилів, вул. Митрополита Іларіона, 45 є тимчасовою спорудою - малою архітектурною формою, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

70. Відповідно до частини другої статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі за текстом - Закон № 3038-VI) тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

71. Частиною четвертою статті 28 Закону № 3038-VI передбачено, що розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

72. У Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженому наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 17 серпня 2000 року № 507, міститься визначення терміну «будівля», їх перелік та класифікація - тимчасова споруда до будівель не належить і не є нерухомістю.

73. Отже, тимчасова споруда є рухомою річчю, оскільки виготовляється з полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без закладення фундаменту, а тому вільне переміщення тимчасових споруд у просторі можливе без зміни їх призначення.

74. Оскільки тимчасова споруда не є нерухомістю, то законом не вимагається необхідність державної реєстрації вказаного майна.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 28.02.2018 у справі №920/1195/16, від 28.03.2018 р. у справі № 755/16157/15-ц, від 18.12.2019 у справі №203/4180/15-ц.

75. Окрім того, колегією суддів встановлено, що згідно інвентарної картки обліку основних засобів 2746 від 17.12.2019 року підписаної бухгалтером позивача Панасюк Л.Ю., спірний кіоск перебуває на балансі Житомирської дирекції АТ "Укрпошта" з 01.07.1993 року. В подальшому на підставі акту передавання майна до статутного капіталу Публічного акціонерного товариства "Укрпошта", що є правонаступником Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" додатку №9 "Перелік об`єктів нерухомого майна, яке обіковувалась на балансі Житомирської дирекції УДППЗ "Укрпошта" та передається до статутного капіталу ПАТ "Укрпошта" за порядковим номером 299, інвентарний номер 2746 місце розташування майна: Брусилівський район, смт. Брусилів, вул.Митрополита Іларіона, 45 вказаний кіоск переданий до статутного капіталу АТ "Укрпошта"(а.с. 128-130, 146).

76. Колегія суддів, відзначає, що не зазначення слів "рухомого майна" в назві додатку 9 до акту передавання до статуного капіталу ПАТ "Укрпошта" не підтверджує твердження відповідача щодо відсутності права власності позивача на вищевказаний об`єкт - кіоск за адресою: Брусилівський район, смт. Брусилів, вул.Митрополита Іларіона, 45(а.с. 130-132)..

77. Крім того, колегія суддів також вважає безпідставне твердження відповідача про не можливість встановити точне місцезнаходження кіоску за адресою Брусилівський р-н., смт. Брусилів, вул. Митрополита Іларіона, 45, оскільки вказана земельна ділянка, на якій знаходиться спірне майно перебуває в постійному користуванні АТ "Укрпошта", що підтверджується Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою розташованою за адресою: Житомирська область, смт. Брусилів, вул. 1-го Травня, буд.45, серії ЯЯ №070740, який виданий Українському державному підприємству поштовому зв`язку «Укрпошта»(а.с. 133) та розпорядженням голови Житомирської обласної державної адміністрації від 20.05.2016 №140 яким зміно назву вулиці 1-го Травня в смт. Брусилів на назву вулиці Митрополита Іларіона(161-165).

78. Щодо посилань відповідача на те, що Договір оренди державного майна №491 від 01.08.2014 припинив свою дію 01.10.2017, колегія суддів зазначає наступне.

79. Пунктом 11.1. Договору оренди державного майна №491 від 01.08.2014 передбачено, що останній укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 01.08.2014 до 01.07.2017 включно.

80. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором (п. 11.5. Договору). При цьому, згідно додаткової угоди №2 (а.с. 67) сторони домовились продовжити дію договору від 01.08.2014 №491 на строк 3 місяці, до 01.10.2017 включно.

81. Відповідно до ч. 1 ст. 754 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

82. Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

83. Тобто, для продовження дії договору оренди на підставі ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування орендованим майном; відсутнє письмове повідомлення однієї зі сторін договору, у встановлений строк, про припинення або зміну умов договору.

84. Норма ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" не встановлює форму заяви про припинення договору оренди. Така вимога може бути викладена однією із сторін у листі, телеграмі, факсограмі тощо. Істотне значення у цьому випадку має зміст такої заяви, оскільки вимога обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та її направлення у межах строку встановленого законом.

85. Отже, сторони не обмежені в праві заявити про припинення або зміну договору як протягом одного місяця після закінчення договору, так і в будь-який час протягом всього строку дії такого договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 906/742/18, від 22.10.2019 у справі № 910/3705/19, від 31.10.2019 у справі № 905/2018/18.

86. Зі змісту листів №52-60 від 02.11.2018 (а.с. 69), №11/29/3 від 27.03.2019 (а.с. 70), №52-14 від 21.12.2019 (а.с. 47) колегією суддів встановлено, що останні містять лише вимогу погасити заборгованість по орендній платі. Згідно вимоги №11/27 від 28.06.2019 (а.с. 71) позивач просив до 24.07.2019 звільнити орендоване приміщення за адресою Житомирська обл., смт. Брусилів, вул. Партизанська, 10. Однак, згідно Договору оренди №491 від 01.08.2014, відповідач орендував приміщення за адресою смт . Брусилів, вул . Митрополита Іларіона (стара назва вул. 1-го Травня) буд. 45.

87. При цьому, позивач не надав доказів надсилання вищевказаних листів та вимоги відповідачу.

88. Враховуючи вищенаведене, оскільки матеріали справи не містять доказів, що орендодавець заявляв про припинення договору оренди як в межах його дії до 01.07.2017, так і у визначений Законом місячний строк після припинення його дії, колегія суддів дійшла висновку, що Договір оренди №491 від 01.08.2014 продовжував свою дію в силу приписів ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", п. 11.5. Договору та є чинним і на час розгляду справи.

89. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки судом не встановлено визначених законодавством підстав припинення дії Договіру оренди, а також факту повернення майна за актом приймання-передачі орендованого майна, як це передбачено п. 2,5., 2.6. Договору, при цьому сам відповідач не заперечував користування орендованим майном і на час розгляду справи, останній зобов`язаний сплачувати орендну плату за Договором.

90. Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що Договір оренди державного майна №491 від 01.08.2014 в судовому порядку визнавався недійсним, чи був розірваний.

91. Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що за змістом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №916/1171/18, від 14.11.2018 у справі №910/8682/18, від 30.08.2018 у справі №904/8978/17, від 04.03.2019 у справі №5015/6070/11, від 10.09.2019 у справі №9017/317/19, від 09.07.2019 у справі №903/849/17.

92. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

93. Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

94. Судом апеляційної інстанції встановлено, що укладений 01.08.2014 між позивачем та відповідачем договір оренди державного майна № 491 за своїм змістом та правовою природою є договором оренди.

95. Відповідно до частини першої статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 283 Господарського кодексу України.

96. Згідно з статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення передбачено частиною першою статті 193 Господарського кодексу України: суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

97. Згідно зі статтею 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Одним із основних обов`язків орендаря у зобов`язанні з оренди майна є своєчасне та у повному обсязі внесення орендної плати. Такий обов`язок визначається також частиною 3 статті 18, частиною 1 статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», статтею 286 Господарського кодексу України.

98. Згідно з п. 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

99. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» однією із істотних умов договору оренди та основним обов`язком орендаря є сплата орендних платежів з урахуванням індексу інфляції.

100. Згідно з п. 3 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

101. Відповідно до пункту 5.2 Договору оренди №491 орендар зобов`язувався своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату, компенсувати експлуатаційні витрати та витрати на утримання майна.

102. Пунктами 3.1.-3.3. Договору оренди №491 з урахування додаткової угоди №2 від 30.06.2017 року визначено, що орендна плата встановлюється за домовленістю сторін та становить 1700 грн. без ПДВ за місяць. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Орендна плата перераховується орендарем у розмірі 100% на рахунок орендодавця (балансоутримувача), не пізніше 15 числа поточного місяця, з урахуванням щомісячного індексу інфляції.

103. Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

104. Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

105. З огляду на положення пункту 3.3. договору оренди № 491 строк оплати орендної плати є таким, що настав.

106. За змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

107. За умовами ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

108. Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

109. Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

110. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

111. Як вбачається з матеріалів справи, 18.12.2019 позивачем до суду першої інстанції була подана заява про збільшення позовних вимог в якій просив суд стягнути з відповідача 61546,37 грн заборгованості, з яких зокрема 49412,06 грн. - основний борг, 3% річних від простроченої суми 884,51 грн., нарахування з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення розрахунків у розмірі 1327,75 грн. (а.с.135-137).

112. Таким чином, із заяви про збільшення позовних вимог та розрахунку позивача вбачається, що орендну плату заявлено за період з березня 2018 року по листопад 2019 року у розмірі 49412,06 грн, оскільки, відповідач частково виконав свій обов`язок по сплаті орендних платежів.

113. Часткова оплата відповідачем орендної плати підтверджується наданими позивачем на виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції від 01.04.2020 року платіжними дорученнями від 12.09.2018 року на суму 6000,00 грн., від 06.11.2018 року на суму 6000,00 грн.(а.с.239-241).

114. Однак, як вбачається з матеріалів справи станом на час звернення до суду строк проведення розрахунків за серпень - листопад 2019 не настав. Таким чином, судова колегія не бере до уваги суму заборгованості по орендній платі за період з серпня по листопад 2019 року в розмірі 9776,32 грн.

115. Отже, за розрахунками суду апеляційної інстанції сума заборгованості по орендній платі за період з березня 2018 року по липень 2019 з урахуванням часткових проплат складає 27635,74 грн. (49412,06 грн. - 9776,33 грн. - 6000,00 грн. - 6000,00 грн = 27635,74 грн.).

116. Таким чином, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та положень договору, зважаючи на відсутність в матеріалах справи контррозрахунку відповідача щодо суми заявленої до стягнення та враховуючи, що позивач має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки станом на час звернення до суду строк проведення розрахунків за серпень - листопад 2019 не настав, позивач обґрунтовано заявив про стягнення орендної плати за період з березня 2018 року по липень 2019 рік, що складає 27635,74 грн. У стягненні 21776,32 грн. орендної плати за серпень - листопад 2019 року з урахуванням здійснених проплат, слід відмовити.

117. Щодо вимог заявлених позивачем в заяві про збільшення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 1327,75 грн., 3 % річних в сумі 884,51 грн., колегія суддів зазначає наступне.

118. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

119. Наведена норма встановлює право кредитора вимагати сплати суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних протягом усього періоду прострочення до моменту повного виконання боржником своїх грошових зобов`язань перед кредитором.

120. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

121. Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція). При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

122. При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

123. Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

124. Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.04.2019 року у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 року у справі № 924/312/18 та від 05.07.2019 року у справі № 905/600/18.

125. Позивачем при розрахунку інфляційних втрат не враховано вищевикладеного, у зв`язку з чим суд першої інстанції здійснив власний розрахунок інфляційних втрат за період з квітня 2018 по грудень 2019, за виключенням суми боргу за серпень-листопад 2019, суд дійшов висновку, що обґрунтовано заявленою сумою інфляційних є 1268,53грн. У стягненні 59,22 грн інфляційних слід відмовити.

126. З метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду обставин справи, колегією суддів перевірено правильність здійсненого судом першої інстанції розрахунку інфляційних втрат, а саме: Для визначення індексу за будь який період необхідно індекси за кожен місяць, що входять у відповідний період, перемножити між собою (Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ. Лист ВСУ № 62-97 від 03.04.1997 року). - на суму заборгованості 27635,74 грн. за період з квітня 2018 - грудень 2019 (з 16.04.2018 по 17.12.2019) (100% х 100% х 99,3% х 100%, 101,9% х 101,7% х 101.4% х 100,8% х 101% х 100,5% х 100,9% х 101% 100,7% х 99,5% х 99,4% х 99,7% х 100,7% х 100,7% х х100,1% х 99,8% = 1,0944615). Отже, 27635,74 х 1,0944615 - 27635,74 = 2610,51 грн. збитки від інфляції.

127. Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що при розрахунку інфляційних нарахувань судом першої інстанції здійснена помилка.

128. Враховуючи вищевикладене та з огляду на те що суд не може виходити за межі позовних вимог, стягненню підлягає сума інфляційних заявлених у доданому позивачем розрахунку до заяви про збільшення позовних вимог з суми 27635,74 грн. за квітень 2018 року - серпень 2019 року, яка становить 1278,46 грн. У стягненні 49,29 грн. інфляційних слід відмовити.

129. При перевірці розрахунку 3% річних, в межах заявленого позивачем періоду, суд першої інстанції встановив, що він виконаний арифметично невірно, здійснивши перерахунок 3% річних, за виключенням суми боргу за серпень-листопад 2019, суд першої інстанції дійшов висновку, що обґрунтовано заявленою сумою 3% річних за 2019 період з 16.04.2018 по 17.12.2019 (дата заяви про збільшення позовних вимог) є 757,53грн. У стягненні 126,98 грн річних слід відмовити.

130. Колегією суддів, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду обставин справи, перевірено правильність здійсненого судом першої інстанції розрахунку 3 % річних з суми 27635,74 за період з 16.04.2018 по 17.12.2019, а саме: (27635,74 грн. х 3 х 611/365/100 = 1387,84 грн.) відсотки 3% річних за вказаний період становлять 1387,84 грн.

131. Таким чином, колегією суддів встановлено, що при розрахунку 3% річних судом першої інстанції здійснена помилка.

132. Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, не виходячи за межі розрахунку позивача до заяви про збільшення позовних вимог на суму 27635,74 грн., становить 546,47 грн. У стягненні 338,03 грн. 3% річних слід відмовити.

133. Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

134. Відповідно до ч. 4 ст. 277 ГПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

135. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскільки судом першої інстанції було допущено порушення в частині розрахунку інфляційних та 3% річних, що невплинуло на прийняття правильного рішення по суті спору, оскаржуване рішення Господарського суду Житомирської області від 29.01.2020 р., на підставі ч. 4 ст. 277 ГПК України, підлягає зміні в частині 3% річних, інфляційних та судових витрат. В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

136. Крім того, колегія суддів вважає безпідставним твердження відповідача в апеляційній скарзі про те, що заяву про уточнення позовних вимог (№ 15-90 від 17.12.2019) слід було б повернути позивачу без розгляду, а не приймати з її урахуванням рішення по суті спору, оскільки до даної заяви не додано доказів доплати судового збору, враховуючи наступне.

137. Як вбачається з матеріалів справи, 10.09.2019 Господарським судом Житомирської області зареєстровано позовну заяву Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Житомирської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" до Фізичної особи - підприємця Мілієнко Ніна Григорівна з двома позовними вимогами: 1) немайнова вимога - про усунення перешкоди в здійсненні права Житомирської дирекції АТ «Укрпошта» права користування та розпорядження належним на праві відповідно до Статуту Акціонерного товариства «Укрпошта», шляхом звільнення ФОП Мілієнко Н.Г., займаного приміщення (кіоск), що знаходиться за адресою Житомирська область, смт.Брусилів, вул. Митрополита Іларіона, 45 ; 2) майнова вимога - про стягнення з ФОП Мілієнко Ніни Григорівни на користь Житомирської дирекції АТ «Укрпошта» заборгованість за надані згідно договору послуги в сумі 39171,95 грн. з яких: 30394,41 грн. - сума боргу, 7245,25 грн. - пеня, 908,36 грн. нарахувань з врахуванням індексу інфляції та 99,24 грн. - 3% річних.(а.с. 5-8).

138. При поданні вказаної позовної заяви позивачем сплачено судовий збір двома платіжними дорученнями №135142 від 05.09.2019 року на суму 1921,00 грн. та №134903 від 27.08.2019 року на суму 1921,00 грн.(а.с. 9-10), що відповідає ставкам судового збору за немайнову і майнову вимоги встановлених Законом України «Про судовий збір».

139. 18 грудня 2019 року до суду першої інстанції позивачем на етапі підготовчих засідань подано заяву про уточнення позовних вимог №15-90 вд 17.12.2019 року в якій останній просить суд прийняти до розгляду заяву про збільшення позовних вимог. Усунути перешкоди в здійсненні права Житомирської дирекції АТ «Укрпошта» права користування та розпорядження належним на праві відповідно до Статуту Акціонерного товариства «Укрпошта», шляхом звільнення ФОП Мілієнко Н.Г., займаного приміщення (кіоск), що знаходиться за адресою Житомирська область, смт.Брусилів, вул. Митрополита Іларіона, 45 . Стягнути з ФОП Мілієнко Ніни Григорівни на користь Житомирської дирекції АТ «Укрпошта» заборгованість за надані згідно договору послуги в сумі 91363,73 грн. з яких: 49412,06 грн. - сума основного боргу, 9922,05 грн. - пеня, 884,51 грн. - нарахувань з врахуванням індексу інфляції, 1327,75 грн. - 3% річних та 29817,36 грн. неустойки.(а.с. 135-136).

140. Таким чином, колегією суддів встановлено, що позивачем збільшено позовні вимоги тільки в частині майнових позовних вимог в частині заборгованості по орендній платі, 3% річних, інфляційних нарахувань та неустойки. В решті позовні вимоги позивачем збільшені не були.

141. Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

142. У Господарському процесуальному кодексі України передбачено право позивача збільшити лише розмір позовних вимог. Відповідно до усталеної судової практики під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви (така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.12.2019 у справі 923/1061/18, від 19.12.2019 у справі № 925/185/19, від 23.01.2020 у справі № 925/186/19). Так, зокрема судом першої інстанції не прийнято до розгляду збільшення розміру позовних вимог в частині заявленої додаткової вимоги про стягнення 29817,36 грн. неустойки, оскільки у вказній частині позивач змінив як предмет так і підставу позову(а.с. 159).

143. Згідно ч.3 ст. 163 ГПК України, у разі збільшення розміру позовних вимог або зміни предмета позову несплачену суму судового збору належить сплатити до звернення в суд із відповідною заявою.

144. Проте, колегією суддів встановлено, що згідно п.п. 1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент розгляду даної справи в суді першої інстанції, ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру становила 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто мінімальна ставка судового збору становила 1921,00 грн., а максимальна 672350,00 грн.

145. Як встановлено вище, позивачем при подані позовної заяви за майнову вимогу в частині заборгованості по орендній платі, 3% річних, інфляційних нарахувань сплачено (39171,95 грн х 1,5% = 587,58 грн.) - 1921,00 грн. тобто 1,5% ціни позову.

146. При поданні заяви про збільшення позовних вимог, якою як встановлено судом апеляційної інстанції позивачем збільшено тільки майнову вимогу в частині заборгованості по орендній платі, 3% річних, інфляційних нарахувань та неустойки на загальну суму 91363,73 грн. потрібно було б сплатити судовий збір в розмірі (91363,73 х 1,5%) - 1370,45 грн.

147. Таким чином, з вказаних розрахунків судового збору вбачається, що при поданні позовної заяви з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивачем за майнову вимогу необхідно було б сплатити судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову в сумі 1921,00 грн., що позивачем і було зроблено при поданні позовної заяви. Тобто, сума судового збору при поданні позовної заяви в розмірі 1921,00 грн. сплачена позивачем платіжним дорученням №134903 від 27.08.2019 року поглинає несплачену суму судового збору при поданні позивачем заяви про збільшення позовних вимог, яка передбачена ч.3 ст. 163 ГПК України.

148. Отже, враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає за можливе розгляд поданої позивачем заяви №15-90 вд 17.12.2019 року в якості збільшення розміру заявлених позовних вимог в частині заборгованості по орендній платі в розмірі 49412,06 грн., 3% річних в розмірі 884,51 грн., інфляційних нарахувань в розмірі 1327,75 грн..

149. Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги щодо відсутності обов`язку сплати орендної плати не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, тому колегією суддів відхиляються, а апеляційна скарга залишається без задоволення.

150. З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мілієнко Ніни Григорівни на рішення Господарського суду Житомирської області від 29.01.2020 р. в частині стягнення 27635,74 грн. основного боргу, 757,53 грн. 3% річних, 1268,53 грн. інфляційних, 925,81 грн. судового збору у справі №906/937/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 29.01.2020 р. у справі №906/937/19 - змінити в частині 3% річних, інфляційних та судових витрат, виклавши пункти 2, 3 резолютивної частини в наступній редакції:

«2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Мілієнко Ніни Григорівни ( АДРЕСА_1 , ід. код НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Укрпошта" (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 22, ід. код 21560045) в особі Житомирської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" ( 10001, м. Житомир, вул. Вітрука, 1, ід. код 22046132):

- 27635,74 грн. основного боргу;

- 546,47 грн. 3% річних;

- 1278,46 грн. інфляційних;

- 919,53 грн. судового збору.

3. У стягненні 21776,32 грн. основного боргу, 9922,05 грн. пені, 338,03 грн. 3 % річних та 49,29 грн. інфляційних відмовити.»

В решті рішення Господарського суду Житомирської області від 29.01.2020 р. у справі №906/937/19 залишити без змін.

3. Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду Житомирської області.

4. Справу №906/937/19 повернути Господарському суду Житомирської області.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "07" травня 2020 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Петухов М.Г.