РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.04.2020Справа №910/3433/20

Суддя Господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 14 535,01 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 14 535,01 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що внаслідок незабезпеченого Акціонерним товариством "Українська залізниця" збереження вантажу під час перевезення утворилась недостача, про що складено комерційні акти №485002/1223 та №485002/1224 від 04.10.2019 про недостачу вантажу в вагонах №63870927 та №61982484, загальна вартість якої за розрахунком позивача становить 14 535,01 грн.

Також, позивачем разом із позовом надано суду попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, згідно якого Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" вказує, що очікує понести витрати, пов`язані з розглядом даної справи, у загальному розмірі 3 823,85 грн., які складаються із сплаченого судового збору у розмірі 2 102,00 грн. та судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 721,85 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2020 відкрито провадження у справі №910/3433/20, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам у справі строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Відповідно до ч. 5 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Ухвала від 11.03.2020 була направлена Акціонерному товариству "Українська залізниця" на адресу місцезнаходження, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця (до перейменування - вул. Тверська), буд. 5), та була вручена відповідачу 17.03.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №652.

Пунктом 4 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 11.03.2020 у справі №910/3080/20 було встановлено строк для подання відповідачем відзиву - протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання даної ухвали.

Відтак, Акціонерне товариство "Українська залізниця" було вправі подати відзив на позов до 01.04.2020 включно.

При цьому, строк на подання відповідачем відзиву на позов не є продовженим на підставі п. 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, оскільки даний пункт господарського процесуального закону набрав чинності 02.04.2020.

Тобто, станом на дату набрання чинності положеннями господарського процесуального закону, якими передбачено автоматичне продовження строку на подання відзиву на строк дії карантину, відповідний строк у відповідача закінчився, а відтак не міг бути продовженим.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений судом у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

Частиною 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Наведені положення господарського процесуального кодексу кореспондуються із приписами ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив наступне.

На підставі Контракту №BASIS-ILYICH 01-19 від 03.07.2019 (надалі - Договір), укладеного між позивачем, як покупцем, та компанією Basis Trade AG, як продавцем, останнім на виконання своїх зобов`язань за договором як вантажовідправником на станції відправлення "Миколаїв-Грузовий" Одеської залізниці було відправлено залізничним транспортом на підставі укладеного між позивачем та відповідачем, як перевізником, договору №00039/ЦТЛ-2018 від 14.02.2018, на станцію "Асланово" Донецької залізниці насипом вугілля антрацит марки АС 6-13.

Із наявного в матеріалах справи оригіналу залізничної накладної №40324915 від 29.09.2019 вбачається, що вугілля антрацит було відправлене позивачу, зокрема, у вагонах №63870927 (у кількості 57 900 кг), №61982484 (у кількості 57 500 кг) та №61847901 (у кількості 43 600 кг).

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що за своїм змістом та правовою природою відповідні правовідносини в сфері перевезення регулюються нормами глави 64 Цивільного кодексу України та глави 32 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно частини 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом ст. 307 Господарського кодексу України, ст. 909 Цивільного кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Матеріалами справи (оригіналом накладної №40324915) підтверджується прийняття вантажу до перевезення Акціонерним товариством "Українська залізниця" (перевізник) від Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Шіппінг" (експедитор згідно Договору №МШ 1-01/13 ЖД/180 від 01.01.2013, вантажовідправник) та здійснення його перевезення зі станції відправлення "Миколаїв-Грузовий" Одеської залізниці до станції призначення - "Асланово" Донецької залізниці.

За приписами ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Частиною 1 статті 110 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 (надалі - Статут залізниць України), передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У статті 52 Статуту залізниць України передбачено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

04.10.2019 на станції призначення - "Асланово" Донецької залізниці, на підставі ст. 24 Статуту залізниць України, залізницею було перевірено кількість та масу вантажу, що зазначена у накладній №40324915 від 29.09.2019, та виявлено невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена у вказаній накладній, а саме: у вагонах №63870927 та №61982484, про що зроблено відповідну відмітку у накладній з переліком вагонів, у яких виявлено нестачу, та про що складено комерційні акти №485002/1223 від 04.10.2019 та №485002/1224 від 04.10.2019 на підставі ст. 129 Статуту Залізниць та п. 2 Правил складання актів (затв. наказом Мінтранспорту України №334 від 28.05.2002).

Так, зі змісту комерційного акту №485002/1223 від 04.10.2019 вбачається, що при перевірці було встановлено: по документу значиться вантаж антрацит, навалом. Вага визначена відправником на вагонних вагах (150 т): брутто - не вказано, тара - 23 600 кг, нетто - 57 900 кг. При перевантажуванні виявилося: брутто - 79 000 кг, тара - 23 600 кг, нетто - 55 400 кг, що менше ваги по документу на 2 500 кг. При комерційному огляді виявлено: навантаження вагону нижче рівня бортів на 400-600 мм, нерівномірне. Вантаж марковано вапном. За рухом поїзду над 4-7 люками є виїмка розміром 6 000 мм х на всю ширину вагону х від 600 мм до 1 000 мм у глиб вагону. Вагон прибув у технічному стані справний. Течі вантажу немає.

Відповідно до комерційного акту №485002/1224 від 04.10.2019 при перевірці було встановлено: по документу значиться вантаж антрацит, навалом. Вага визначена відправником на вагонних вагах (150 т): брутто - не вказано, тара - 23 500 кг, нетто - 57 500 кг. При перевантажуванні виявилося: брутто - 78 600 кг, тара - 23 500 кг, нетто - 55 100 кг, що менше ваги по документу на 2 400 кг. При комерційному огляді виявлено: навантаження вагону нижче рівня бортів від 800 мм до 1 000 мм, нерівномірне. По документу вантаж марковано вапном. За рухом поїзду над 1-2 люками вантаж слабо марковано, над 3-7 люками маркування відсутнє. Вагон прибув у технічному стані справний. Течі вантажу немає.

Отже, з наведених комерційних актів вбачається, що відправником було завантажено у вагони №63870927 та №61982484 вантаж масою нетто - 57 900 кг та 57 500 кг відповідно, натомість одержувачем було одержано вантаж у вказаних вагонах масою нетто 55 400 кг та 55 100 кг.

Одержувачем вантажу є ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча".

Згідно з ч. 2 ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Частинами 1, 3 статті 314 Господарського кодексу України передбачено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, у разі втрати або нестачі вантажу перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин. Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. (ст. ст. 113, 114 Статуту залізниць України).

За приписами ст. 22 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначено вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для застосування таких правових наслідків порушення зобов`язань як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. Відсутність хоча б одного з вище перелічених елементів, які створюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

У відповідності до ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Статтею 52 Статуту встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

У відповідності до ст. 2 Правил складання актів (затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002) комерційні акти складаються для засвідчення (крім іншого) обставин невідповідності маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах.

Комерційні акти №485002/1223 від 04.10.2019 та №485002/1224 від 04.10.2019 за своїми формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, а тому визнаються судом належними доказами на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу.

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

Пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №862/5083, визначено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

З урахуванням пункту 27 Правил видачі вантажів, позивачем обґрунтовано застосовано норму природних втрат у розмірі 1% від маси вантажу, оскільки з перевізних документів вбачається, що вантаж - вугілля антрациту є мінеральним паливом.

На підтвердження завданих збитків позивачем було долучено до матеріалів справи Інвойс №1409-1 від 14.09.2019 та платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах № від 21.11.2019 на суму 1 628 964,84 Євро, з реєстром оплачених рахунків, серед яких, зокрема зазначено Інвойс №1409-1 від 14.09.2019.

Як зазначено в 2.7. роз`яснення президії Вищого господарського суду України №04-5/601 від 29.05.2002 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Із Інвойсу №1409-1 від 14.09.2019 вбачається, що вартість вантажу - вугілля антрациту марки АС 6-13 складає 146,36 Євро за тону.

Таким чином, здійснивши власний розрахунок загальної вартості збитків у вигляді нестачі з урахуванням норми недостачі становить 548,26 Євро.

З огляду на наведені норми права та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що в даному випадку, який стосується заявлених позивачем, вимог про стягнення з відповідача збитків у зв`язку із незбереженням вантажу при перевезенні, позивачем належними і допустимими доказами доведено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення для застосування до відповідача такої міри відповідальності як стягнення збитків.

В той же час, позивачем було заявлено до стягнення суму збитків у національній валюті - гривні відповідно до офіційного курсу Національного банку України станом на 25.02.2020, однак Приватним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" у своїй позовній заяві не наведено жодного правового мотивування визначення суми збитків в гривні саме станом на вказану дату, в той час як суд його не вбачає.

Натомість суд вважає, що обґрунтованою датою, станом на яку повинен визначатись еквівалент суми збитків у гривні, є дата виникнення у Акціонерного товариства "Українська залізниця" перед Приватним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" позадоговірного зобов`язання - 04.10.2019 (дата складення комерційних актів).

Таким чином, розмір збитків, який було завдано позивачу внаслідок незабезпеченого Акціонерним товариством "Українська залізниця" збереження вантажу під час перевезення, становить 14 936,21 грн., що є еквівалентом 548,26 Євро за офіційно встановленим курсом НБУ станом на 04.10.2019, що становить 27,242936 грн. за один Євро.

Таким чином, приймаючи до уваги встановлений судом факт втрати частини вантажу у вагонах №63870927 та №61982484, та враховуючи, що відповідачем не спростовано факту наявності в діях перевізника вини за незбереження прийнятого до перевезення вантажу, а також зважаючи на імперативність приписів ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення суми збитків, які виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні, в розмірі 14 535,01 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Щодо розподілу судових витрат позивача на оплату професійної правничої допомоги у даному спорі, то з огляду на приписи ст.ст. 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, які передбачають необхідність наявності у суду доказів понесення таких витрат або доказів виникнення обов`язку у позивача із оплати таких послуг, та відсутність таких доказів в матеріалах справи станом на дату ухвалення даного рішення, в той час як п. 8 ст. 129 цього Кодексу передбачене право учасника справи подати докази на підтвердження розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, суд вважає вирішення даного питання передчасним.

Керуючись статтями 13, 74, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (87504, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Левченка, буд. 1; ідентифікаційний код 00191129) вартість втраченого вантажу у розмірі 14 535 (чотирнадцять тисяч п`ятсот тридцять п`ять) грн. 01 коп. та судовий збір у розмірі 2 102 (дві тисячі сто два) грн. 00 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 30.04.2020.

Суддя Р.В. Бойко