ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року Справа № 915/148/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: М.А. Мишкіної

суддів: В.В. Бєляновського, К.В. Богатиря

секретар судового засідання Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:

від Миколаївської міської ради - не з`явився;

від Виконавчого комітету Миколаївської міської ради - не з`явився;

від ТОВ «Фан-клуб» - не з`явився;

від Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області - не з`явився;

від Департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради - не з`явився;

від Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради - не з`явився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Миколаївської міської ради

на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 17 лютого 2020 року про відмову у задоволенні заяви Миколаївської міської ради про вжиття заходів забезпечення позову

у справі №915/148/20

за позовом Миколаївської міської ради

до:

- Виконавчого комітету Миколаївської міської ради;

- Товариства з обмеженою відповідальністю «Фан-клуб»;

- Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області;

- Департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради

про визнання незаконними та скасування рішень, скасування свідоцтва про право власності, скасування записів про право власності, скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта, скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку

суддя суду першої інстанції: Т.М. Давченко

час і місце постановлення ухвали: 17.02.2020р., м.Миколаїв, господарський суд Миколаївської області

Учасники справи чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 12.05.2020р. згідно ст.ст.233, 240 ГПК України підписано вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

11.02.2020р. Миколаївська міська рада звернулась до господарського суду Миколаївської області з позовом до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фан-клуб», Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, Департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради, в якому просила суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27.06.2003р. № 881 «Про затвердження акта державної технічної комісії про введення в експлуатацію бару з літнім майданчиком по вул. Московській, 37»;

- визнати незаконним та скасувати підпункт 1.3 пункту 1 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 29.08.2003р. №1164 «Про оформлення права власності на об?єкти нерухомого майна за юридичними особами» щодо оформлення права власності на нежитлові приміщення бару площею 84.4кв.м. з літнім майданчиком площею 41.3кв.м, які розташовані по вул. Московській, 37, за ТОВ «Фан-Клуб»;

- скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САА №940480 від 04.09.2003р., видане виконавчим комітетом Миколаївської міської ради;

- скасувати запис про право власності №5871237 від 30.05.2014р., внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про державну реєстрацію за ТОВом «Фан-клуб», права власності на нежитлові приміщення бару з літнім майданчиком загальною площею 84,40кв.м., що знаходяться за адресою вул . Московська , 37, м.Миколаїв, Миколаївська область , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 01;

- скасувати запис про право власності №953 в книзі: 7 від 04.09.2003р., внесений до Реєстру прав власності на нерухоме майно, про державну реєстрацію за ТОВом «Фан-клуб» права власності на нежитлові приміщення бару з літнім майданчиком загальною площею 84,40кв.м., що знаходяться за адресою вул.Московська,37, м.Миколаїв, Миколаївська область, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 2517702;

- скасувати реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об?єкта «Реконструкція нежитлового приміщення бару з літнім майданчиком під розміщення магазину з кафетерієм та збірно-розбірного літнього майданчику; Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Московська, 37» за № МК 16;

- скасувати Містобудівні умов та обмеження забудови земельної ділянки від 19.03.2015р. №23/17-1201, видані управлінням містобудування та архітектури Миколаївської міської ради;

- зобов`язати ТОВ «Фан-клуб» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 41,3кв.м., розташовану по вул.Московській, 37 у м.Миколаєві та повернути її Миколаївській міській раді у придатному для використання стані шляхом звільнення її від споруд та літнього майданчика;

- судові витрати стягнути з відповідачів на користь позивача через виконавчий комітет Миколаївської міської ради.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що земельна ділянка по вул.Московській, 37 у м.Миколаєві належить до комунальної власності територіальної громади міста. При цьому Миколаївська міськрада як власник вищезазначеної земельної ділянки не приймала рішень про відведення земельної ділянки ТОВ «Фан-клуб» ні у власність ні у користування та не надавала дозволу на здійснення будівництва об`єктів нерухомості. За відсутності рішення органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність чи користування юридична або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку комунальної форми власності, а тому розміщення особою споруди без документів, які підтверджують право користування відповідною земельною ділянкою, не є законним. Зведення ТОВ «Фан-клуб» літнього майданчика на вищезазначеній земельній ділянці та реєстрація права власності на прибудову, а згодом і його перебудова з порушенням будівельних норм і правил, та із зайняттям земельної ділянки, яка знаходиться у комунальній власності територіальної громади м.Миколаєва, порушує права територіальної громади, які підлягають захисту у судовому порядку, а земельна ділянка по вул.Московській, 37 у м. Миколаєві - поверненню позивачу у придатному для використання стані шляхом звільнення її від споруд літнього майданчика.

З посиланням на норми ст.ст.3, 169, 172, 327, 375, 321,376 ЦК України, ст.ст.80, 116 (ч.ч.1,2), 152 ЗК України, ч.1 ст.10, п.34 ч.1 ст.26, ч.ч.1,2 ст.59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 17.02.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Разом з позовною заявою Миколаївська міськрада подала заяву про забезпечення позову, в якій просила суд:

- заборонити ТОВу «Фан-клуб» відчужувати або іншим чином розпоряджатися нежитловими приміщеннями бару з літнім майданчиком загальною площею 84,40 кв.м., що знаходяться за адресою вул . Московська ,37, м. Миколаїв, Миколаївська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

- заборонити державним реєстраторам, нотаріусам, іншим суб`єктам та посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 01 - нежитлові приміщення бару з літнім майданчиком загальною площею 84,40 кв.м., що знаходяться за адресою вул. Московська, 37, м. Миколаїв, Миколаївська область;

- заборонити державним реєстраторам, нотаріусам, іншим суб`єктам та посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснювати державну реєстрацію права власності за ТОВом «Фан-клуб» на нерухоме майно на підставі декларації про готовність до експлуатації об`єкта «Реконструкція нежитлового приміщення бару з літнім майданчиком під розміщення магазину з кафетерієм та збірно-розбірного літнього майданчику; Миколаївська обл., м.Миколаїв, вул. Московська, 37» за № МК 16, а також вчиняти будь-які інші реєстраційні дії щодо названого об`єкта.

В обґрунтування заяви позивач зазначив, що зі змісту позовних вимог вбачається, що невжиття заходів забезпечення позову по даній справі об`єктивно може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, зважаючи на норми ЦК України щодо можливості власника розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд. Так, в разі відчуження ТОВом «Фан-клуб» належного йому майна рішення суду фактично виконати буде складно або й навіть неможливо. Так, вимога про зобов`язання звільнити та повернути земельну ділянку потребуватиме виконання судового рішення державною виконавчою службою в примусовому порядку, зважаючи на що вжиття заходів забезпечення позову спроможне буде запобігти неможливості виконання судового рішення або полегшити його виконання. Запропоновані заходи забезпечення позову перебувають у безпосередньому зв`язку з предметом позовних вимог, а тому їх застосування об`єктивно впливатиме на виконання судового рішення у справі у разі задоволення позовних вимог, адже зміна власника об`єкта нерухомого майна, що гіпотетично може відбутись до закінчення розгляду справи, може вплинути на вирішення спору за позовною заявою міськради. Крім того, у ТОВа «Фан-клуб» є в наявності чинна, проте наразі оскаржувана декларація про готовність до експлуатації об`єкта «Реконструкція нежитлового приміщення бару з літнім майданчиком під розміщення магазину з кафетерієм та збірно-розбірного літнього майданчику; Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Московська, 37» за № МК 16, на підставі якої відповідач може здійснити ще одну реєстрацію права власності на спірний об`єкт, що вкотре порушить права позивача. Водночас вжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач, жодним чином не позбавляє відповідача права володіти та користуватися своїм майном, а лише обмежує у праві відчуження цього майна, тобто розпорядження ним.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 17.02.2020р. (суддя Т.М.Давченко) відмовлено Миколаївській міськраді у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвала обґрунтована посиланням на норми ст.136, п.1 ч.1 ст.137, ч.1 ст.139 ГПК України та вмотивована наступним. Враховуючи висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладений у постанові від 16.08.2018р. у справі № 910/1040/18, та те, що у заяві Миколаївської міської ради не містяться посилання на докази, підтверджуючі вчинення ТОВ «Фан-клуб» дій, спрямованих на відчуження спірного майна або вчинення щодо нього будь-яких інших юридично значущих дій, до заяви не додані відповідні докази, ? відсутні передбачені законодавством підстави для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову в даній справі.

05.03.2020р. до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Миколаївської міської ради на ухвалу від 17.02.2020р., в якій скаржник просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову ухвалу про задоволення заяви Миколаївської міськради про забезпечення позову від 11.02.2020р. шляхом заборони вчення певних дій.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник, крім доводів, наведених у заяві про забезпечення позову, зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги правові позиції, викладені у постановах Верховного суду від 14.08.2019р. у справі №521/8746/18, від 02.10.2019р. у справі №243/10605/18 та від 08.10.2018р. у справі №913/257/18. Позивач не погоджується також з посиланням суду першої інстанції на необхідність подання разом з відповідною заявою доказів, що підтверджують вчинення ТОВ «Фан-клуб» дій, спрямованих на відчуження спірного майна - законодавцем передбачено інститут забезпечення позову як такий, що направлений на попередження потенційних, тобто можливих, труднощів у подальшому виконанні судового рішення, а не таких, що вже вчиняються; позивач не може заздалегідь знати про будь-який намір відповідача щодо вчинення чи не вчинення тих чи інших дій, проте, викладені в позовній заяві порушення вимог земельного законодавства, допущені ТОВ «Фан-клуб», яке проявивши розумну обачність, могло і повинно було знати про встановлений порядок оформлення прав на земельну ділянку, ставлять під обгрунтований сумнів добросовісність ТОВ «Фан-клуб», а тому міська рада не може бути впевнена у добросовісності відповідача на майбутнє. В судовій практиці подібне зловживання своїми правами відповідачів є непоодиноким явищем. До прикладу, у справі № 915/1305/18 за позовом Миколаївської міської ради відповідач, скориставшись своїм правом на відчуження належного йому майна, під час розгляду справи судом першої інстанції відчужив його третій особі, що призвело до відмови в задоволенні відповідного позову Миколаївської міської ради. Водночас такі дії відповідачів сприяють також зайвому витрачанню бюджетних коштів, якого можна уникнути шляхом забезпечення позову, та затягують на роки вирішення спору в цілому.

Ухвалами Південно-західного апеляційного господарського суду:

- від 06.03.2019р. залишено апеляційну скаргу без руху;

- від 23.03.2020р. поновлено скаржнику пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали від 17.02.2020р.; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Миколаївської міськради на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 17.02.2020р. у справі №915/148/20; встановлено іншим учасникам справи строк для подання суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу, будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 15.04.2020р.; призначено справу до розгляду на 21.04.2020р.; зобов`язано господарський суд Миколаївської області надати Південно-західному апеляційному господарському суду копію позовної заяви Миколаївської міської ради у справі №915/148/20 з усіма додатками;

- від 08.04.2020р. повідомлено учасників справи про те, що розгляд справи №915/148/20 не відбудеться 21.04.2020р. у зв`язку запровадженням в Україні карантину через спалах у світі короновірусу «COVID-19» та перенесено розгляд справи на 12.05.2020р.

06.04.2020р. до суду апеляційної інстанції надійшли:

- від господарського суду Миколаївської області - документи на виконання ухвали суду від 23.03.2020р.;

- від Миколаївської міської ради - заява з проханням здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представника скаржника.

Представники учасників справи в засідання апеляційного господарського суду 12.05.2020р. не з`явилися.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно із п.4 ч.1 ст.255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції: про відмову у забезпеченні позову.

Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет надання їм попередньою судовою інстанцією належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ст. 269 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно із ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Відповідно до п.п.1,4 ч.ч.1 ст.137 ГПК України позов забезпечується: забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Згідно із ч.6 ст.140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, у розумінні зазначених положень обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано позитивне вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Позивач в заяві про забезпечення позову зазначав, що у разі відчуження ТОВом «Фан-клуб» належного йому майна або вчинення інших юридично значущих дій (введення майна в експлуатацію за декларацією №МК 16, тощо) виконання рішення суду буде ускладненим або навіть неможливим.

У відповідності до ст.42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Заявником не подано суду доказів в підтвердження побоювань щодо імовірності утруднення виконання або неможливості виконання рішення суду в разі невжиття визначених Миколаївською міськрадою заходів забезпечення позову, не підтверджено вчинення ТОВ «Фан-клуб» дій або наміру вчинення дій, які б могли призвести до ускладнення виконання судового рішення по справі та мали б негативні наслідки для позивача, тоді як забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на припущеннях заявника щодо можливості вчинення певних дій відповідачем у майбутньому. При вирішенні питання щодо застосування заходів до забезпечення позову значущим є саме доведеність заявником фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову, чого у даному випадку Миколаївською міськрадою не було дотримано.

За таких обставин колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо недоведеності підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття судом запропонованих позивачем заходів.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє з огляду наступного.

Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивач в апеляційній скарзі наполягає на тому, що судом першої інстанції не враховані висновки Верховного суду, викладені у постановах від 14.08.2019р у справі №521/8746/18, від 02.10.2019р. у справі №243/10605/18 та від 913/257/18 від 08.10.2018р.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на вищезазначені постанови, оскільки у вищезазначених справах предмет спору та обставини справи є відмінними від справи №915/148/20:

- у справі №521/8746/18 - стягнення боргу з фізичної особи за договором позики;

- у справі №243/10605/18 - визнання неправомірним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та зобов`язання вчинити певні дії;

- у справі №913/257/18 - припинення зловживання правом, як такого, що може порушити права інших осіб та завдавати шкоди довкіллю шляхом встановлення заборони вчиняти дії по припиненню, обмеженню енергопостачання усіх об`єктів Лисичанського спеціалізованого підприємства по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків «Лисичанськводоканал».

Зі змісту ч.4 ст.236 ГПК України вбачається, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує лише висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, проте вищезазначені постанови містять правові позиції суду касаційної інстанції стосовно обставин конкретних справ в аспекті необхідності вжиття заходів забезпечення позову, які не можуть бути автоматично екстрапольовані судом на інші справи.

Головний аргумент апелянта стосується необхідності за допомогою спірних заходів забезпечення запобігти можливості відчуження об`єкта нерухомого майна ТОВ «Фан-клуб», що в подальшому призведе до утруднення та навіть неможливості виконання рішення суду щодо зобов`язання ТОВа «Фан-клуб» звільнити земельну ділянку.

Колегія суддів зауважує, що зміна власника об`єкта нерухомого майна , якщо така подія відбудеться, може бути підставою для заміни відповідача (або залучення іншого відповідача) згідно положень ст.48 ГПК України, у тому числі після закінчення підготовчого провадження згідно положень ч.3 ст.48 ГПК України.

Миколаївська міська рада має можливість моніторити стан відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно спірного об`єкта нерухомості та його власника та у разі зміни власника клопотати перед судом про заміну відповідача за вимогою звільнити земельну ділянку.

Інших змістовних аргументів стосовно необґрунтованості відмови у забезпеченні позову апеляційна скарга не містить.

Решта аргументів заявника носять загальний характер, не містять змістовних даних та відомостей із посиланням на докази, які б дозволяли зробити висновок про необхідність забезпечення позову в аспекті вимог ст.136 ГПК України. Зокрема, не можуть вважатись підставою для забезпечення позову саме лише посилання заявника на те, що міська рада не може бути впевнена у добросовісності відповідача на майбутнє.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів констатує, що доводи апеляційної скарги як окремо, так і у своїй сукупності не спроможні спростувати обґрунтованість висновку про відсутність підстав для забезпечення позову, а отже підстави для зміни або скасування оскаржуваної ухвали колегія суддів вважає відсутніми.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів залишає ухвалу господарського суду Миколаївської області від 17.02.2020р. у справі №915/148/20 без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 235, 240, 270, 271, 275, 276, 281-284 ГПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Миколаївської області від 17.02.2020р. у справі №915/148/20 залишити без змін.

Постанова в порядку ст.282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст.ст. 286, 287 ГПК України (з урахуванням норм п.4 розділу Х «Прикінцеві положення» ГПК України).

Повна постанова складена 13 травня 2020 року.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя В.В. Бєляновський

Суддя К.В. Богатир