УХВАЛА

07 травня 2020 року

м. Київ

Справа № 921/562/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Селіваненка В.П.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія «Вся Україна»

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.10.2019 та

постанову Західного апеляційного господарського суду від 11.03.2020

у справі № 921/562/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Реконбуд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія «Вся Україна» (далі - ТОВ БК «Вся Україна»)

про стягнення 91 403, 97 грн. заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ БК «Вся Україна» 16.04.2020 (згідно з поштовими відмітками на конверті) звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.10.2019 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 11.03.2020 у справі № 921/562/19, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Крім того, скаржник у касаційній скарзі виклав клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

24.04.2020 на адресу Верховного Суду надійшли заперечення Товариства з обмеженою відповідальністю «Реконбуд» проти відкриття касаційного провадження, які мотивовані тим, що, оскільки справа №921/562/19 є малозначною, у якій ціна позову не перевищує ста прожиткових мінімум для працездатних осіб, то на підставі пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Дослідивши матеріали касаційної скарги ТОВ БК «Вся Україна», Касаційний господарський суд доходить висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

У вересні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Реконбуд» звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ТОВ БК «Вся Україна» про стягнення 91 403, 97 грн., з яких: 81 130,86 грн. - сума боргу, 2 088,32 грн. - 3% річних, 8 184,79 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем не сплачено заборгованість у сумі 81 130,86 грн., яка виникла внаслідок поставки товару згідно з видатковими накладними та актом виконаних робіт. На дану суму позивачем за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань нараховано в порядку статті 625 Цивільного кодексу України - 3% річних у сумі 2 088,32 грн. та інфляційні втрати у сумі 8184,79 грн.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 24.10.2019, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 11.03.2020, у справі №921/562/19 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ТОВ БК «Вся Україна» 81 130, 86 грн. боргу, 2 085, 24 грн. 3% річних, 4 517, 84 грн. інфляційних втрат, 1 843, 87 грн. в повернення сплаченого судового збору та вартість витрат на правову допомогу в розмірі 8 638,63 грн. В іншій частині позову - відмовлено.

При ухваленні оскаржуваних судових рішень суди попередніх інстанцій виходили з того, що сума заборгованості в розмірі 81 130,86 грн. є документально обґрунтованою та не спростована відповідачем належними та допустимими доказами, а відтак підлягає задоволенню. Також судами попередніх інстанцій здійснено перерахунок заявлених до стягнення сум інфляційних втрат та трьох відсотків річних відповідно до умов договору та наявних доказів в матеріалах справи.

ТОВ БК «Вся Україна», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, оскільки вони, на думку скаржника, є незаконними та необґрунтованими, а також ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема статей 9,11 Закону України «Про бухгалтерській облік і фінансову звітність», статті 246 ЦК України, пункту 187.1 ПК України, порушенням норм процесуального права, а саме: статтей 10, 213,214, 303 ЦПК України (назва нормативного акта зазначено у відповідності до назви наведеною у касаційній скарзі), статей 80, 236, 238 ГПК України, порушенням принципів господарського судочинства: рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальності сторін, та невручення стороні належним чином судових документів.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", частина перша статті 17 ГПК України.

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України (в редакції чинній від 08.02.2020) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в даній справі є стягнення 91 403, 97 грн., а, отже, ціна позову у справі № 921/562/19 не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа є малозначною згідно з наведеними приписами ГПК України.

Касаційний господарський суд звертає увагу на те, що за такого правового регулювання можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах залежить виключно від значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики та обставин конкретної справи, при наявності підстав, передбачених підпунктами «б» - «г» пункту 2 частини третьою статті 287 ГПК України.

При цьому тягар доказування наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини третьою статті 287 ГПК України покладається на скаржника.

Такими чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії господарських справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм та наявності обставин конкретної справи, передбачених підпунктами «б» - «г» пункту 2 частини третьою статті 287 ГПК України.

Касаційна скарга не містить посилань скаржника на ту обставину, що дана справа має значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Наведені скаржником у касаційній скарзі доводи у контексті судових рішень у цій справі не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. У касаційній скарзі відсутні посилання на текст судового рішення, де заявникові незрозумілі висновки, які можна неоднозначно тлумачити і які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Зазначені у касаційній скарзі доводи зводяться до власного викладення обставин справи стороною по справі та оцінки доказів (як-то: видаткових накладних, акта виконаних робіт тощо), які вже були оцінені судами попередніх інстанцій. Скаржник в касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судами у справі обставин, а також вирішувати питання щодо достовірності доказів, додатково перевіряти докази, надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень Верховного Суду згідно з положеннями статті 300 ГПК України.

Верховним Судом під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги також взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, факт розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, участь скаржника в суді апеляційної інстанції та врахував межі, порядок та повноваження апеляційного суду щодо розгляду справи.

Підстав, передбачених підпунктами «б» - «г» пунктом 2 частиною третьої статті 287 ГПК України, щоб свідчили про необхідність у відкритті касаційного провадження у даній справі і, які надають повноваження Верховному Суду переглянути, як «суду права», дану категорію справ, скаржником не наведені.

Разом з тим, Суд також враховує позицію, висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі п. 3 (а) ст. 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до п. 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. В ухвалі також ідеться, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у цій справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій п. 1 ст. 6 Конвенції.

Аналіз доводів касаційної скарги в контексті ухвалених у цій справі судових рішень не дає підстав для висновку, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики в такій категорії господарських справ. Скаржником в касаційній скарзі такі обставини теж не зазначені, як і не заначено підстав, передбачених підпунктами «б» - «г» пунктом 2 частиною третьої статті 287 ГПК України. Беручи до уваги вищевказане та заперечення позивача, з огляду на принципи господарського судочинства (змагальності та диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, юридичної визначеності) колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі №921/562/19, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи, що касаційна скарга ТОВ БК «Вся Україна» подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судом не розглядається.

Суд звертає увагу скаржника, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись частиною п`ятою статті 12, статтею 234, пунктом 2 частини третьої статті 287, статтею 293 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія «Вся Україна» на рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.10.2019 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 11.03.2020 у справі № 921/562/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя В. Селіваненко