Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/1371/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

секретар судового засідання: Малярчук Р.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи - підприємця Койда Сергія Юрійовича

до Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод"

про стягнення 31 394,70 грн.

ФОП Койда С.Ю. звернувся до суду з позовом до ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" про стягнення 31 394,70 грн, з яких 25 346,86 грн основний борг, 5 069,37 грн штрафу та 978,47 грн пені.

Позовні вимоги обґрунтовані не належним виконанням з боку ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" умов укладеного між сторонами договору поставки №202 від 04.09.2017 в частині проведення оплати за отриманий товар.

Ухвалою суду від 28.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 906/1371/19 за правилами загального позовного провадження.

23.03.2020 на електронну адресу суду надійшло клопотання позивача від 23.03.2020 в якому просить розглядати справу без його участі. При цьому позов підтримує повністю та просить його задовольнити.

Ухвалою суду від 24.03.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

24.04.2020 на електронну адресу суду надійшло клопотання позивача від 23.04.2020 в якому він просить розглядати справу без його участі та зазначає, що платіжним дорученням №520 від 08.04.2020 відповідачем було частково сплачено борг у розмірі 2 000,00 грн. У зв`язку з чим позивач позов підтримує частково та просить стягнути з відповідача 23 346,86 грн основного боргу, 5 069,37 грн штрафу, 978,47 грн пені, а також 2 102,00 грн судового збору.

Відповідач свого представники в судове засідання не направив, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час, місце та дату розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

04.09.2017 між ФОП Койда С.Ю. (позивач/постачальник) та ДП "Житомирський лікеро-горілчаний завод" (відповідач/покупець) укладено договір поставки №202.

Згідно п. 1.1 вказаного договору постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцеві товар (партію товару) у відповідному асортименті, кількості та по цінах, в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти та оплатити товар.

Згідно пункту 1.2. договору загальний асортимент, примірна кількість та строки поставки товару зазначаються у загальній специфікації (додаток № 3), яка є невід`ємною частиною цього договору. Поставка товару за цим договором здійснюється окремими партіями. Асортимент, кількість, строки поставки та ціна товару кожної окремої партії визначаються та підтверджуються товарною(товарно-транспортною) або видатковою накладною. Специфікація є невід`ємною частиною договору, у разі її підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками.

Датою поставки вважається дата передачі постачальником товару покупцю. Право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін накладної на товар ( товарно-транспортної накладної або видаткової накладної) ( п. 1.5 договору).

Згідно п. 1.6 договору предметом договору є передача у власність покупця товару - хліба, хлібобулочних, сухарних та бараночних виробів виробництва ФОП Койда С.Ю.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що товар, що поставляється по даному договору, оплачується покупцем за оптово-відпускними цінами постачальника, діючими на момент поставки товару, які зазначаються постачальником у накладній на товар (товаро-транспортній та/або видатковій накладній).

Згідно пункту 5.4. договору поставка товару за цим Договором здійснюється на умовах відстрочення платежу в наступному порядку:

- Покупець зобов`язаний протягом 7-ми діб оплатити вартість отриманого Товару (від дати підписання накладної на Товар, товаро-транспортної, видаткової накладної).

В п. 5.6 договору сторони зазначили, що для зручності розрахунків сторони проводять звірку взаєморозрахунків кожного 1(першого) числа місяця, наступного за звітним або, по домовленості сторін, один раз у квартал. Дані, підтверджені сторонами в акті звірки взаєморозрахунків є підставою для проведення остаточних розрахунків.

Не пізніше 15-го числа наступного за звітним місяця, постачальник передає покупцю електронну зведену податкову накладну за звітний календарний місяць.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін ( п. 9.1 договору).

Згідно п. 9.2 строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений п. 9.1 цього договору та закінчується 31 грудня 2015, але не раніше виконання усіх зобов`язань сторонами та/або пов`язаних з виконанням умов даного договору.

Якщо за 20 календарних днів до закінчення строку дії договору жодна зі сторін не попередить письмово про свій намір розірвати або про припинити дію договору, договір вважається пролонгований до кінця кожного наступного календарного року на тих же умовах. При цьому покупець зобов`язується перед направленням листа щодо пролонгації даного договору здійснити розрахунки у повному обсязі по зобов`язанням за договором ( п. 9.3 договору).

Так, на виконання умов договору в період з вересня по грудень 2019р. позивачем був поставлений відповідачу товару, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними та підписаними сторонами актами зведення взаєморозрахунків за період з 01.11.2019 по 30.11.2019 та за період з 01.12.2019 по 03.12.2019.

Однак, в порушення умов укладеного сторонами договору поставки № 202 відповідач своєчасний розрахунок за отриманий товар не провів, в результаті чого утворилась заборгованість, яка відповідно до підписаного сторонами акту зведення взаєморозрахунку станом на 03.12.2019 становить 25 346,86 грн.

12.12.2019 відповідачем отримана претензія позивача від 06.12.2019 № 9 з вимогою сплатити заборгованість за товар, яка залишена без відповіді та задоволення.

За приписами ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Ст.11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 ЦК України).

Частиною 1 ст.181 ГК України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За змістом статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

26.04.2020 від позивача до суду надійшло підтвердження сплати відповідачем після пред`явлення позову частини основного боргу у сумі 2 000,00 грн згідно платіжного доручення №520 від 08.04.2020.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Із врахуванням вищевикладених норм та фактичних обставин справи, суд вважає що провадження у справі в частині стягнення 2 000,00 грн основного боргу підлягає закриттю за відсутністю предмета спору між сторонами.

Таким чином, станом на день ухвалення рішення сума основного боргу відповідача перед позивачем за договором поставки № 202 від 04.09.2017 становить 23 346,86 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 5 069,37 грн штрафу.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до пунктів 6.4. за прострочення виконання зобов`язань щодо оплати товару покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника штраф у розмірі 20% від вартості несвоєчасно оплаченого товару.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування штрафу у розмірі 5 069,37 грн суд вважає його арифметично правильним та обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Крім цього, відповідно до п. 6.5 договору за прострочення виконання зобов`язань щодо оплати товару покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Позивачем нарахована відповідачу пеня у розмірі 978,47 грн за період з 08.11.2019 по 24.12.2019 з суми заборгованості 25 347,00 грн.

Суд не погоджується з розрахунком позивача, оскільки відповідно до наявного в матеріалах справи акту зведення розрахунку станом на 08.11.2019 заборгованість відповідача становила 16 946,78 грн, а не 25 347,00 грн як зазначено в розрахунку позивача.

Відповідно до розрахунку проведеного судом, в межах періоду вказаного позивачем, враховуючи дати видаткових накладних та строк настання їх оплати, по кожній накладній окремо, а також враховуючи вартість повернутого товару, відображеного сторонами в акті зведення розрахунку, розмір пені становить 821,73 грн.

Так, з урахуванням викладеного розмір пені, який підлягає задоволенню становить 821,73 грн.

Згідно зі ст.73 Господарського процесуального Кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 1 ст. 86 Господарського процесуального Кодексу України, Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для частково задоволення позовних вимог в частині 23 346,86 грн основного боргу, 5 069,37грн штрафу, 821,73 грн пені, закрити провадження у справі в частині стягнення 2 000,00 грн основного бору та відмови в іншій частині.

Згідно ч. 3 ст. 130 ГПК України, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача

У своєму клопотанні від 23.04.2020 позивач просить покласти понесені ним витрати по сплаті судового збору у сумі 2 102,00 на відповідача.

Витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1 921,00 грн відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на обидві сторони пропорційно задоволених вимог.

Крім того, суд звертає увагу позивача на наступне.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України "Про судовий збір". Так, пунктом 1 статті 4 вказаного Закону встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Зокрема, згідно пп. 2 п.2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судом розглянуті вимоги про стягнення з відповідача 31 394,70 грн. Позовна заява до господарського суду Житомирської області подана 24.12.2019, тобто, розмір судового збору який підлягає сплаті становить 1 921,00грн.

Згідно наданого до позову платіжного доручення №2593 від 18.12.2019 позивачем сплачено судовий збір у сумі 2 102,00 грн, отже, сума зайво сплаченого судового збору складає 181,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету сума зайво сплаченого судового збору в розмірі 181,00 грн., - за наявності відповідного клопотання.

Керуючись статтями 123, 129, 130, 231, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" (10008, м. Житомир, вул. Святослава Ріхтера, 38, ) на користь Фізичної особи - підприємця Койда Сергія Юрійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 23 346,86 грн основного боргу, 5 069,37грн штрафу, 821,73 грн пені, 1 911,41 грн судового збору.

3. Закрити провадження у справі в частині 2 000,00 грн. основного боргу.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 08.05.20

Суддя Маріщенко Л.О.

Віддрукувати:

1- в справу

2-3 - сторонам (рек. з повід.)