УХВАЛА

м. Київ

14.04.2020Справа № 905/833/18

За скаргою: Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі»

на дії Києво-Святошинського районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)

у справі № 905/833/18

за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі»

до Державного підприємства «Макіїввугілля»

про стягнення 156 958,04 грн.

Суддя: Шкурдова Л.М.

секретар с/з Масна А.А.

Представники сторін:

від позивача - не з`явився

від відповідача - не з`явився

від ДВС - не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2018 року у справі № 905/833/18 стягнуто з Державного підприємства «Макіїввугілля» на користь акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» 87 230 грн. 40 коп. - боргу за активну електроенергію, 3 313 грн. 32 коп. - боргу за реактивну електроенергію, 34 341 грн. 10 коп. - борг за перевищення договірних величин, 6405 грн. 69 коп. - 3 % річних, 25 667 грн. 55 коп. - інфляційних втрат, 2354 грн. 38 коп. - витрати но сплаті судового збору.

На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2018 року у справі № 905/833/18 видано відповідний наказ.

На підставі наказу Господарського суду міста Києва у справі №905/833/18 від 07.09.2018 державним виконавцем Києво-Святошинського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області 08.05.2019 року було відкрите виконавче провадження № 59054187.

25.10.2019 державним виконавцем Києво-Святошинського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку з відсутністю коштів у боржника та майна, на яке можливо звернути стягнення.

06.02.2020 акціонерним товариством «ДТЕК Донецькі електромережі» подано скаргу на дії державного виконавця Києво-Святошинського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якій скаржник просить суд визнати незаконною постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 25.10.2019 року у ВП № 59054187; скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 25.10.2019 р у ВП № 59054187; зобов`язати Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області виконати вимоги Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та здійснити комплекс дій, направлених на стягнення із боржника коштів.

Подана скарга мотивована тим, що державним виконавцем, не прийняті до уваги норми ч. З ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», згідно якого протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4,9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача. В порушення вищезазначених норм чинного законодавства державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, до органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів державний виконавець не звертався.

Відповідно до ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст.326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження", як спеціальний нормативний акт, що регулює порядок здійснення виконавчого провадження.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад як, зокрема, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

При винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувану державний виконавець керувався п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», посилаючись на те, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

З огляду на те, що боржником у виконавчому провадженні №59054187 є Державне підприємство «Макіїввугілля», то під час здійснення даного виконавчого провадження мають застосовуватися положення норм Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Відповідно до ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача. У разі відсутності необхідних документів та відомостей кошти перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, про порядок виплати коштів з якого державний виконавець повідомляє в установленому порядку стягувача не пізніше наступного дня після перерахування коштів. Кошти, що надійшли на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, перераховуються стягувачу протягом десяти днів з дня надходження всіх необхідних для цього документів та відомостей. Перерахування коштів за рішенням суду здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у тримісячний строк з дня надходження документів та відомостей, необхідних для цього, з одночасним направленням повідомлення про виплату коштів державному виконавцю, державному підприємству або юридичній особі. Державний виконавець протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення виносить постанову про заміну стягувача на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, з одночасним направленням повідомлення такому органу. Державне підприємство або юридична особа, які визнані боржниками за рішеннями суду, зобов`язані протягом десяти днів з дня перерахування коштів відкрити рахунки в органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та проводити розрахунки виключно з цих рахунків. Положення цієї частини не поширюються на банки, сто відсотків або частка статутного капіталу яких належить державі.

Матеріали даної скарги не містять доказів того, що державним виконавцем дотримані вимоги ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а саме відсутні докази того, що керівник органу державної виконавчої служби подав до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повинен був повідомити в установленому порядку стягувача. В порушення вищезазначених норм чинного законодавства державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, до органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів державний виконавець не звертався.

Згідно зі ст.339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

За приписами ч. 3 ст.343 ГПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про задоволення скарги.

Керуючись приписами ст.ст.339, 341, 342, 343, 344 ГПК України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу задовольнити.

2. Визнати неправомірною постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 25.10.2019 року у виконавчому провадженні № 59054187, винесену державним виконавцем Києво-Святошинського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

3. Скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 25.10.2019 р у виконавчому провадженні № 59054187.

4. Зобов`язати Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області виконати вимоги Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Ухвала набирає законної сили у відповідності до ст.235 ГПК України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у строк, встановлений ст.256 ГПК.

Суддя Шкурдова Л.М.

Дата складення тексту ухвали: 27.04.2020