ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12 травня 2020 року Справа № 903/121/20

Господарський суд Волинської області у складі судді Костюк С. В., розглянувши матеріали по справі

за позовом Фізичної особи-підприємця Мартинюка Олександра Петровича

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Антонюк Валентини Михайлівни

про стягнення 22000,00грн.

за участю представників-учасників справи:

від позивача: н/з.

від відповідача: н/з.

Фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 3 ст. 222 ГПК України.

Встановив:

позивач - Фізична особа-підприємець Мартинюк Олександр Петрович звернувся з позовом до Фізичної особи-підприємця Антонюк Валентини Михайлівни в якому просить стягнути 22000,00 грн заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору № 1405/2019 на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 14.05.2019 та 4500,00грн. витрат на правову допомогу адвоката.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 24.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 17.03.2020, зобов`язано відповідача надати відзив на позов, позивача - відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 17.03.2020 відкладено розгляд справи по суті на 22.04.2020.

Ухвалою суду від 22.04.2020 відкладено розгляд справи по суті на 12.05.2020.

06.05.2020 позивач через відділ документального забезпечення та контролю подав клопотання про розгляд справи без його участі, за наявними матеріалами, позов підтримує повністю.

В судове засідання 12.05.2020 відповідач не з`явився, відзиву на позов не подав, факт належного повідомлення відповідача про судовий розгляд підтверджується електронним підтвердження доставки електронного листа (а.с. 45-46).

Зважаючи на те, що неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути спір за відсутності відповідача, зважаючи на те, що він належним чином був повідомлений про судовий розгляд, за наявними у справі матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, надані докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке.

14.05.2019 між фізичною особою - підприємцем Мартинюком Олександром Петровичем перевізником та фізичною особою-підприємцем Антонюк Валентиною Михайлівною як експедитором було укладено договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 1405/2019.

Відповідно до п. 1.1. договору перевізник (позивач) зобов`язувався у порядку й на умовах дії цього договору доставляти ввірений йому експедитором (відповідачем) вантаж до пункту призначення в установлені строки та видавати його уповноваженій на одержання вантажу особі, а експедитор зобов`язувався сплачувати за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з п. 2.3., 2.4. договору на кожні окремі перевезення оформляється заявка, в якій вказуються кількість і рід вантажу, графік подачі транспорту, ціни, а також інші необхідні умови, передбачені КДПВ та статутом автомобільного транспорту України. Заявка має безумовний пріоритет до договору.

14.05.2019 на виконання умов договору сторони погодили заявку № 1 на перевезення вантажу масою 1,05 т за маршрутом м. Нововолинськ (Україна) - Вільярес - де - ла - Рейна (Іспанія); вартість перевезення становить - 850євро.

Згідно з п. 5.2, 5.4. договору платежі та взаємні розрахунки за виконані послуги з перевезення вантажів проводяться шляхом прямого банківського переказу за погоджену кількість рейсів за рахунками перевізника. Термін оплати за виконані послуги - протягом 10 днів після вивантаження, якщо інше не обумовлено в заявці.

Відповідно до заявки, сторонами було погоджено, що оплата за перевезення проводиться протягом 10 днів з моменту отримання експедитором оригіналів документів, що підтверджують факт виконаного перевезення.

На виконання умов договору № 1405/2019 від 14.05.2019 та заявки № 1 від 14.05.2019 позивач здійснив перевезення вантажу за замовленим відповідачем маршрутом, доставивши вантаж в місце розвантаження - Вільярес - де - ла - Рейна (Іспанія).

Факт виконання позивачем замовленого відповідачем перевезення за договором №140652019 від 14.05.2019 та заявки № 1 від 14.05.2019 підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) № 897861 з відміткою вантажоодержувача про одержання вантажу. (ас. 11)

Відповідно до п. 5.3 договору підставою для оплати транспортних послуг експедитором є підтвердження факту виконання транспортних послуг шляхом надання експедитору товарно-транспортної накладної /CMR з відміткою вантажовідправника і вантажоодержувача вантажу та акта прийому передачі наданих послуг.

Для виконання відповідачем зобов`язання з оплати послуг перевезення позивач 20.05.2019 через поштове відділення оператора зв`язку "НОВА ПОШТА" направив на адресу відповідача необхідний пакет документів, узгоджений сторонами, який є необхідною умовою для проведення з ним розрахунку замовником (поштова квитанція № 7239 ), а саме: рахунок фактури №39 від 27.05.2019, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 39 від 27.05.2019, міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) № 897861.

Зазначені документи були отримані відповідачем 22.05.2019, що підтверджується відповідною інформацією, яка міститься на офіційному веб-сайті оператора поштового зв`язку "НОВА ПОШТА".

Тобто, відповідач зобов`язаний був сплатити вартість наданих послуг у строк до 03.06.2019 включно.

Відповідач наданих позивачем транспортних послуг згідно з договором №1405/2018 від 14.05.2019 та заявки № 1 від 14.05.2019 станом на день звернення позивача до суду оплатив частково на суму 3120,71грн.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 144 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що майнові права та майнові обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно із ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 193 ГК України та статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Беручи до уваги те, що позивачем були належним чином виконані умови договору та надані транспортні послуги відповідно до умов договору та заявки, а відповідач не повністю виконав взяті на себе зобов`язання згідно з договором в частині оплати наданих транспортних послуг, вимога позивача про стягнення із відповідача 22000,00грн. заборгованості підлягає до задоволення.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень частини 1 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126).

Частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Представник позивача просить стягнути з відповідача 4500,00грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які оплачено на момент розгляду справи.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до приписів частини 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126).

Оскільки відповідачем не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, дані вимоги позивач підтверджує: свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, ордером серія ТР № 079763 від 24.01.2020, договором про правову допомогу від 16.12.2019, актом приймання - передачі наданих послуг від 24.01.2020, квитанцію до прибуткового касового ордера № 04-01 від 24.01.2020 на суму 4500,000грн., заява представника позивача, щодо стягнення витрат на правничу допомогу є обґрунтована і підлягає задоволенню.

Оскільки спір до розгляду доведено з вини відповідача, сплачений позивачем судовий збір в силу ст.129 ГПК України, слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 86, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Антонюк Валентини Михайлівни ( АДРЕСА_1 , код ІПН НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Мартинюка Олександра Петровича ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) 22000,00грн. заборгованості, 2102,00грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору, 4500,00грн. витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст рішення

складено 12.05.2020

Суддя С. В. Костюк