РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

05.05.2020Справа № 910/2721/20
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу
за позовом Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 )

до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (м. Київ)

про стягнення 10 776,05 грн.

Представники сторін: не викликались.

ВСТАНОВИВ:
До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (м. Київ) про стягнення 10 776,05 грн. фактично понесених витрат на лікування.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.03.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

03.04.2020 року до канцелярії суду відповідачем подано відзив в якому просив суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1923 від 18.10.1999 затверджено Порядок надання медичної допомоги у військово-медичних закладах і взаєморозрахунків за неї між військовими формуваннями (далі - Порядок).

Вищезазначений Порядок визначає механізм надання лікувально-профілактичної допомоги, проведення санаторно-курортного лікування, військово-лікарської, лікарсько-льотної, судово-медичної, судово-психіатричної експертиз, патолого-анатомічних досліджень, забезпечення лікарськими і протезними засобами (далі - медична допомога) осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців, які проходять строкову військову службу та військову службу за контрактом, Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та інших військових формувань, Держспецтрансслужби, у тому числі курсантів і слухачів військово-навчальних закладів (далі - військовослужбовці) у військово-медичних закладах інших військових формувань та надання установами, закладами і підрозділами державної санітарно-епідеміологічної служби Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, СБУ, Головного управління Національної гвардії, інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані військові формування (далі - центральні органи виконавчої влади, яким підпорядковані військові формування) послуг щодо забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя.

Як зазначено позивачем, позивач є складовою частиною Збройних Сил України, підпорядкована Міністерству оборони України і перебуває на утриманні Державного бюджету.

Позивач є бюджетною установою, повністю фінансується за рахунок Державного бюджету України, зареєстрована як суб`єкт господарської діяльності у Збройних Силах України і здійснює господарську діяльність відповідно до законодавства України.

Протягом періоду з 07.04.2019 року по 09.092019 року, під час проведення Операції Об`єднаних Сил у військовій частині НОМЕР_3 (що є відокремленим підрозділом позивача) на лікуванні перебували військовослужбовці відповідача у кількості семи осіб.

Так, надано медичну допомогу на суму 10 776,05 грн., а саме:

4 648,60 грн. вартість наданих медичних послуг військовослужбовцям відповідача,

6 127,45 грн. вартість лікувального харчування.

Відповідно до п.2 Порядку медична допомога військовослужбовцям надається військово-медичними закладами інших військових формувань у разі відсутності за місцем проходження ними військової служби військово-медичних закладів відповідних військових формувань або відсутності у них необхідних відділень, фахівців чи спеціального медичного обладнання та у невідкладних випадках.

Витрати на надання медичної допомоги військовослужбовцям у військово-медичних закладах інших військових формувань відшкодовуються цим закладам центральними органами виконавчої влади, яким підпорядковані військові формування, в яких проходять службу зазначені військовослужбовці, за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання цих військових формувань (п.3 Порядку).

Пунктом 5 Порядку передбачено надання медичної допомоги у військово-медичних закладах інших військових формувань провадиться за наявності засвідченого відповідною печаткою направлення уповноваженої на його видачу посадової особи, в якому зазначається міністерство, інший центральний орган виконавчої влади, якому підпорядковане військове формування, або орган державної влади, місцезнаходження і банківські реквізити органу військового управління (військової частини), уповноважена посадова особа якого буде здійснювати оплату, та медичний висновок про необхідні види і обсяги медичної допомоги.

У разі надання екстреної медичної допомоги при захворюваннях і станах, зазначених у додатку, а також загостренні хронічних захворювань направлення за повідомленням відповідного військово-медичного закладу подається до нього протягом трьох діб з дня госпіталізації чи амбулаторного надання екстреної медичної допомоги.

Таким чином, згідно Порядку надання медичної допомоги у військово-медичних закладах і взаєморозрахунків за неї між військовими формуваннями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1923 від 18.10.1999 надання медичної допомоги провадиться за наявності засвідченого відповідною печаткою направлення посадової особи.

Дослідивши зміст поданих позивачем документів, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні та суду не надано направлення уповноваженої посадової особи з медичним висновком про необхідні види і обсяги надання медичної допомоги військовослужбовцям відповідача.

Так, до матеріалів справи позивачем надано:

- Медичні картки стаціонарного хворого:

- №1849 щодо ОСОБА_1 (дата госпіталізації: 29.08.2019 року, дата виписки: 09.09.2019 року),

- №1556 щодо ОСОБА_2 (дата госпіталізації: 25.07.2019 року, дата виписки: 08.08.2019 року),

- №1464 щодо ОСОБА_3 (дата госпіталізації: 11.07.2019 року, дата виписки: 20.07.2019 року),

- №750 щодо ОСОБА_4 (дата госпіталізації: 07.04.2019 року, дата виписки: 10.04.2019 року),

- №1216 щодо ОСОБА_5 (дата госпіталізації: 07.06.2019 року, дата виписки: 11.06.2019 року),

- №923 щодо ОСОБА_6 (дата госпіталізації: 29.04.2019 року, дата виписки: 03.05.2019 року).

- Розрахунки витрат на лікування і обстеження,

- Виписки із медичної картки стаціонарного хворого.

Факт перебування вищезазначених осіб у трудових відносинах з відповідачем не заперечувалось.

Відповідно до п.6 Порядку пахунки на оплату медичної допомоги протягом п`яти днів після її надання надсилаються до органу військового управління (військової частини) військового формування, уповноважена посадова особа якого буде здійснювати оплату. Вартість медичних послуг, які надаються військовослужбовцям інших військових формувань, встановлюється наказами керівників військово-медичних закладів, які надають ці послуги, у розмірі фактичних витрат на придбання медикаментів і перев`язувальних матеріалів, продуктів харчування та витрат на оплату комунальних послуг і енергоносіїв, що визначаються відповідно до законодавства, яке регулює здійснення розрахунків зазначених витрат виробництва продукції (робіт, послуг).

Пунктом 7 Порядку передбачено, що відшкодування витрат на надання медичної допомоги військовослужбовцям у військово-медичних закладах інших військових формувань здійснюється у 10-денний термін з дня надходження рахунків від військово-медичних закладів, в яких надавалася медична допомога. Копії платіжних доручень після здійснення оплати за надану медичну допомогу надсилаються на адресу військово-медичного закладу.

Так, в матеріалах справи наявні рахунок-фактура №376 від 14.11.2019 року на суму 4 648,60 грн., рахунок-фактура №377 від 14.11.2019 року на суму 6 127,45 грн. та акти виконаних робіт №376 від 11.11.2019 року на суму 4 648,60 грн. та № 377 від 11.11.2019 року на суму 6 127,45 грн.

Вищезазначені документи разом з вимогою №154/934 від 12.11.2019 року та договором направлялися відповідачу та отримані останнім 22.11.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за №361.

У відповідь листом №1/66-6/6045 від 26.12.2019 відповідач відмовив у виплаті.

У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що відповідно до Закону України від 5 липня 2012 року № 5081-VI Про екстрену медичну допомогу невідкладна медична допомога хворим (потерпілим) надається безоплатно в найближчому лікувальному закладі незалежно від його підпорядкування, в тому числі і закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України.

Між позивачем та відповідачем договорів про надання платної медичної допомоги (медичних послуг) зазначених військовослужбовців не укладалось. Також позивачем не надано жодних підтверджуючих документів щодо направлення військовою частиною НОМЕР_2 даних військовослужбовців на лікування.

Особовий склад військової частини НОМЕР_2 , який вибуває до складу сил та засобів у зону ООС підпорядковується начальнику Об`єднаного оперативного штабу ЗСУ.

В зв`язку з відсутністю на території Донецької та Луганської областях медичних закладів МВС та НГУ весь особовий склад, який входить до складу сил та засобів для забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації обслуговується в закладах Міністерства оборони України у випадках виникнення госпітальних патологій та загострення хронічних захворювань. Після нормалізації стану військовослужбовці виводяться з сил та засобів та продовжують лікування у медичних закладах МВС та НГУ.

Так, як вищезазначених військовослужбовців було відряджено до складу сил та засобів для забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях та їм надавалась невідкладна медична допомога при виникненні гострих станів, патологій (захворювань), військовою частиною НОМЕР_3 , яка підпорядковується військово-медичному клінічному центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) підстав для відшкодування вартості перебування (лікування, харчування) ) військової частини НОМЕР_2 відсутні.

Щодо доводів відповідача стосовно того, що для оплати наданих медичних послуг необхідне укладення договору, то слід зазначити, що порядок оплати наданих військово-медичним закладом послуг визначений Порядком, який не передбачає укладення договорів про надання медичних послуг між військовими частинами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про екстрену медичну допомогу» екстрена медична допомога медична допомога, яка полягає у здійсненні працівниками системи екстреної медичної допомоги відповідно до цього Закону невідкладних організаційних, діагностичних та лікувальних заходів, спрямованих на врятування і збереження життя людини у невідкладному стані та мінімізацію наслідків впливу такого стану на її здоров`я;

невідкладний стан людини - раптове погіршення фізичного або психічного здоров`я, яке становить пряму та невідворотну загрозу життю та здоров`ю людини або оточуючих її людей і виникає внаслідок хвороби, травми, отруєння або інших внутрішніх чи зовнішніх причин.

З наявних в матеріалах справи медичних карток стаціонарного хворого вбачається, що усі військовослужбовці порступили на лікування у задовільному стані, загрози життю - не було а тому суд погоджується з твердженням позивача, що слід вважати, що військовослужбовці отримували спеціалізовану медичну допомогу, а не екстрену, в розумінні вимог чинного законодавства.

Враховуючи вищезазначене позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача фактично понесених витрат на лікування військовослужбовців у розмірі 10 776,05 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що твердження відповідача викладені у відзиві на позов спростовані матеріалами справи.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст.ст. 129, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (м. Київ) ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) на користь військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) (61058, м. Харків, вулиця Культури, будинок 5, ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) заборгованість в розмірі 10 776 (десять тисяч сімсот сімдесят шість) грн. 05 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Мудрий