ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2020 р. Справа № 916/665/20

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Малярчук І.А.,

при секретарі судового засідання Мукієнко Д.С.,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін справу №916/665/20 за позовом Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" (02002, м. Київ, вул.Євгена Сверстюка, 23, офіс 1016) до Фізичної особи - підприємця Пивоварова Олексія Олексійовича ( АДРЕСА_1 ) про стягнення 10566,12грн., із яких 5250грн. заборгованості, 184,52грн. втрат від інфляції, 131,60грн. три проценти річних, 4250грн. штрафу, 750грн. роялті,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, клопотань та заяв сторін, процесуальні дії суду:

Позивач в обґрунтування власних позовних вимог послався на те, що між ним та відповідачем 01.07.2015р. було укладено договір №ТЗ-14/07/15, за умовами якого відповідачу було надано право на публічне виконання оприлюднених музичних творів, а відповідач зобов`язався здійснювати оплату за таке виконання. Також позивач у позові зазначив, що строк дії договору визначено у п.6.1. договору: він набрав чинності з моменту його підписання, тобто з 01.07.2015р., і мав діяти до 01.07.2016р. При цьому у пункті 6.2. договору зазначено, що у випадку, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії договору протягом місяця до настання зазначеної в п.6.1. дати припинення дії договору, дія договору вважається подовженою на той самий строк, і на тих же умовах, і так кожного разу, коли протягом місяця до завершення строку дії договору не буде належного повідомлення про припинення. Належним повідомленням про припинення зі сторони користувача є лист з доданим до нього актом припинення використання творів, що має бути підписаний уповноваженими представниками сторін. Повідомлення про припинення дії цього договору має бути надіслане засобами поштового зв`язку (цінним листом), при цьому належним доказом направлення повідомлення є чек відділу поштового зв`язку із зазначенням вказаних в цьому договорі поштових реквізитів сторони на адресу якої направлено листа, а також опис вкладення з відтиском (печаткою) поштового відділу, який посвідчує відправлення зазначеного вище повідомлення. Позивач стверджує, що оскільки сторони не повідомляли одна одну про припинення протягом місяця до завершення строку дії договору (п.6.2. договору), на поточний момент строк дії договору визначається періодом: з 01.07.2015р. по 01.07.2020р. Позивач вказує, що згідно п.1.2. додатку №2 до договору загальна сума щомісячної винагороди з дня набуття чинності договором (тобто з 01.07.2015р.) складає 200 грн. 01.01.2018р. між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору №ТЗ-14/07/15 від 01.07.2015р., згідно якої сторони визначили, що розмір щомісячного платежу з 01.01.2018р. становить 250 грн.

За розрахунком позивача, відповідачем мали бути здійсненні платежі за 27 місяців - 250 гривень за кожен місяць - 5250 грн. (липень 2018р. - березень 2020р.), але відповідач оплатив лише 6 місяців (з січня по червень 2018р.) за використання наданих йому невиключних прав, сплативши всього 1500 грн. На думку позивача, прострочення відповідачем оплати, є підставою для позивача нарахувати до стягнення з відповідача відповідно до п.3.6. договору 100% штрафу, дострокове отримання винагороди (роялті) за строк в повному обсязі, втрати від інфляції, три проценти річних.

10.04.2020р. за вх.№9147/20 до суду позивачем подано заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000грн.

Відповідач надіслав до суду відзив на позов від 14.04.2020р., в якому зазначив, що позивачем зроблений розрахунок заборгованості, що виник за вищезазначеним договором, за період з липня 2018 року по березень 2020 року включно. На думку відповідача, позивач помилково вважає договір таким, дію якого не припинено, з огляду на наступне. Як зазначає відповідач, відповідно до п.6.1. договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01.07.2016р., а в частині невиконаних фінансових зобов`язань, фінансових санкцій та будь-яких інших зобов`язань - до їх повного виконання. Відповідач вказує, що в порядку, передбаченому пунктом 6.2. договору, 27.04.2018р. надіслав поштою на адресу позивача заяву (повідомлення) про припинення дії договору з 01.07.2018р. та акт припинення використання творів за підписом ФОП Пивоварова О.О., за описом вкладення у лист №967 та накладною від 27.04.2018р. За твердженням відповідача, винагороду (роялті) він сплати позивачу по 01.07.2018р. за платіжним дорученням №30 від 13.04.2018р. на суму 750грн. Таким чином, на думку відповідача, дію договору було припинено з 01.07.2018р. за заявою (повідомленням) користувача (відповідача), а тому підстави для нарахування заборгованості зі сплати винагороди (роялті) за використання в комерційній діяльності музичних творів шляхом їх публічного виконання з 01.07.2018р. відсутні. Спираючись на викладене, відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

Позивачем не було надіслано до суду відповіді на відзив відповідача чи заяви про неможливість надання відповідних заперечень або розгляд справи за наявними документами.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.03.2020р. відкрито провадження у справі №916/665/20, постановлено розглядати справу №916/665/20 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Зміст спірних правовідносин, фактичні обставини справи та докази, на підставі яких судом встановлені обставини справи:

Позивач відповідно до свідоцтва про облік організації колективного управління №19/2011 від 24.01.2011р., виданого Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України, наділений правом на управління на колективній основі майновими правами суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав.

01.07.2015р. між ПО „Українська ліга авторських і суміжних прав" (УЛАСП) та ФОП Пивоваров О.О. було укладено договір №ТЗ-14/07/15, відповідно до умов якого користувач здійснює використання в комерційній діяльності музичних творів шляхом їх публічного виконання, а УЛАСП надає користувачу на умовах. визначених цим договором, право (невиключну ліцензію) на публічне виконання творів. Користувач, в свою чергу, зобов`язується виплатити винагороду (роялті) на поточний рахунок УЛАСП відповідно до умов цього договору та закону. Користувач зобов`язується перерахувати на поточний рахунок УЛАСП винагороду (роялті), узгоджену сторонами у відповідних додатках до цього договору. Відповідний загальний щомісячний платіж, що є складовою частиною винагороди (роялті) має перераховуватись не пізніше ніж за 5 днів до початку місяця, за який він здійснюється. Незважаючи на дату укладання договору, користувач здійснює перший платіж за весь місяць (календарний період), в якому було укладено договір. Перший платіж здійснюється не пізніше трьох календарних днів після підписання цього договору. Розмір винагороди (роялті) не залежить від кількості товарів, що використовуватимуться користувачем під час дії договору, та частоти їх використання (п.п.3.1., 3.3. договору).

Відповідно до п.3.5. договору №ТЗ-14/07/15 від 01.07.2015р. сторони підтверджують сплату та збір винагороди (роялті) шляхом підписання щоквартального акту про виплату роялті. У разі необхідності підтвердження виплати винагороди (роялті) щомісячно, обов`язок щодо складання відповідного акту покладається на користувача.

Якщо користувач прострочить платіж стосовно одного місяця на строк більший, ніж 4-ри місяці, то користувач повинен буде сплатити УЛАСП штраф, що складає 100% від розміру простроченого платежу. Крім цього, в разі зазначеної прострочки УЛАСП набуває право на дострокове отримання винагороди (роялті) за строк в повному обсязі. У разі невиконання або неналежного виконання п.п.3.4., 4.2. цього договору, користувач зобов`язаний сплатити на користь УЛАСП штраф у розмірі 100% від загального розміру щомісячного платежу, що визначений сторонами у відповідних додатках до цього договору (п.п.3.6., 3.7. договору №ТЗ-14/07/15 від 01.07.2015р.).

Відповідно до п.6.1. договору №ТЗ-14/07/15 від 01.07.2015р. цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01.07.2016р., а в частині невиконаних фінансових зобов`язань, фінансових санкцій та будь-яких інших зобов`язань - до їх повного виконання.

При цьому у пункті 6.2. договору зазначено, що у випадку, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії договору протягом місяця до настання зазначеної в п.6.1. дати, дія договору вважається подовженою на той самий строк, і на тих же умовах, і так кожного разу, коли протягом місяця до завершення строку дії договору не буде належного повідомлення про припинення. Належним повідомленням про припинення зі сторони користувача є лист з доданим до нього актом припинення використання творів, що має бути підписаний уповноваженими представниками сторін. Повідомлення про припинення дії цього договору має бути надіслане засобами поштового зв`язку (цінним листом), при цьому належним доказом направлення повідомлення є чек відділу поштового зв`язку із зазначенням вказаних в цьому договорі поштових реквізитів сторони, на адресу якої направлено листа, а також опис вкладення з відтиском (печаткою) поштового відділу, який посвідчує відправлення зазначеного вище повідомлення.

У додатку №1 до договору №ТЗ-14/07/15 від 01.07.2015р. сторони погодили, що користувач здійснюватиме виконання творів у магазині «ІТ-Парфуми», м. Одеса, пр-т Шевченка,19.

Згідно додатку №2 до договору №ТЗ-14/07/15 від 01.07.2015р. сторони визначили, що розмір щомісячного платежу становитиме 200грн.

01.01.2018р. між сторонами договору №ТЗ-14/07/15 від 01.07.2015р. було укладено додаткову угоду, якою встановлено, що розмір щомісячного платежу з 01.01.2018р. становить 250грн.

Із поданих до справи опису вкладення у цінний лист від 27.04.2018р., накладної на відправку пошти від 27.04.2018р. вбачається, що відповідачем було надіслано позивачу повідомлення від 25.04.2018р. про припинення з 01.07.2018р. дії договору №ТЗ-14/07/15 від 01.07.2015р., акт від 01.07.2018р. припинення використання творів до ліцензійного договору №ТЗ-14/07/15 від 01.07.2015р.

Згідно платіжного доручення №30 від 13.04.2018р. на суму 750грн. відповідачем було сплачено на користь позивача роялті за договором №ТЗ-14/07/15 за 2 квартал 2018р.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши пояснення представника позивача, його мотивовану оцінку кожного аргументу щодо наявності підстав для задоволення чи відмови у позові, проаналізувавши нижченаведені норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Правовідносини сторін у дійсному спорі регулюються наступними положеннями чинного законодавства.

Статтею 418 Цивільного кодексу України визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Особа, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об`єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб; використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом; умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об`єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог цього Кодексу та іншого закону (ч.ч. 2-4 ст. 426 ЦК України).

Як визначено у ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч.1 ст.627, ч.1 ст.628, ч.1 ст.629 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч.1, 2 ст.73, ч.ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України).

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.76, ч.1 ст.77, ч.ч.1, 2 ст.79 ГПК України).

Таким чином, суд встановив, що мало місце укладення між сторонами договору №ТЗ-14/07/15 від 01.07.2015р., строк дії якого продовжувався за мовчазної згоди сторін до 01.07.2018р. Так, 27.04.2018р. відповідач надіслав на адресу позивача позивачу повідомлення від 25.04.2018р. про припинення з 01.07.2018р. дії договору №ТЗ-14/07/15 від 01.07.2015р., акт від 01.07.2018р. припинення використання творів до ліцензійного договору №ТЗ-14/07/15 від 01.07.2015р. Акт є підписаним з боку відповідача. Причини непідписання акту з боку позивача суду не доведені з огляду на те, що вищевказані повідомлення та акт були надіслані відповідачем на адресу позивача, визначену сторонами у додатковій угоді від 01.01.2018р.: 02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 23, оф.1016, а отже надсилання відповідачем позивачу повідомлення про припинення дії договору здійснено з повним дотриманням вимог п.6.2. договору №ТЗ-14/07/15 від 01.07.2015р.

Отже, за умови небажання відповідача продовжувати дію договору №ТЗ-14/07/15 від 01.07.2015р., про що останній завчасно повідомив позивача, зважаючи на обумовлення сторонами можливості такого способу припинення договору, дія договору №ТЗ-14/07/15 від 01.07.2015р. припинилась з 01.07.2018р. Звідси, відповідач з 01.07.2018р. не є зобов`язаним за договором №ТЗ-14/07/15 від 01.07.2015р.

За умови того, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість за договором №ТЗ-14/07/15 від 01.07.2015р. за період з липня 2018р. по березень 2020р., тобто, після припинення 01.07.2018р. дії вказаного договору, позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 5250грн. заборгованості задоволенню судом не підлягає. Відповідно за відсутності доведеності порушення відповідачем положень договору щодо сплати винагороди за спірний період не підлягає також судом задоволенню позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 750грн. роялті.

Щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідача 184,52грн. втрат від інфляції за період з липня 2018р. по березень 2020р., 131,60грн. три проценти річних за період з 26.06.2018р. по 27.02.2020р., 4250грн. штрафу суд зазначає про наступне.

За положеннями ч.1 ст.199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України. У відповідності до приписів ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до п.п.1, 2 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

У відповідності до п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення 184,52грн. втрат від інфляції за період з липня 2018р. по березень 2020р., 131,60грн. три проценти річних за період з 26.06.2018р. по 27.02.2020р., 4250грн. штрафу, що є похідними від основного зобов`язання та нараховані позивачем на заборгованість, якої не існує в силу припинення дії договору №ТЗ-14/07/15 від 01.07.2015р., - задоволенню судом не підлягають.

Згідно заяви позивача від 10.04.2020р. за вх.№9147/20 позивач просить суд стягнути з відповідача 6000грн. витрат на правничу допомогу.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.1, 2, 3, 4, 5, 6 ст.126 ГПК України).

Положення п.2 ч.1, ч.4 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивач подав до справи договір про надання професійної правничої допомоги №8.224-А від 12.02.2020р., наказ №8.224 від 12.02.2020р., довіреність від 12.02.2020р., свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №000083 від 11.12.2017р., №3228 від 28.02.2008р., акт приймання-передачі наданих послуг з професійної правничої допомоги, яка підлягає оплаті клієнтом від 03.04.2020р.

При цьому, доказів понесення витрат на правничу допомогу адвоката (платіжне доручення, банківська виписка тощо) позивач суду не подав, у зв`язку з чим заява позивача про розподіл витрат на правничу допомогу адвоката задоволенню судом не підлягає.

Враховуючи те, що у задоволенні позову позивача судом відмовлено у повному обсязі, судові витрати позивача на оплату судового збору в сумі 2102грн. відносяться за рахунок платника.

Керуючись ст.ст. 123, 124, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні позову Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" (02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, буд. 23, офіс 1016, код 37396233) до Фізичної особи - підприємця Пивоварова Олексія Олексійовича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) про стягнення 10566,12грн.

2. Понесені Приватною організацією "Українська ліга авторських і суміжних прав" (02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, буд. 23, офіс 1016, код 37396233) витрати зі сплати судового збору покласти на останню.

3. Відмовити у задоволенні заяви Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" (02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, буд. 23, офіс 1016, код 37396233) від 10.04.2020р. за вх.№9147/20 про розподіл витрат на правничу допомогу у сумі 6000грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст.241 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до п.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 13 травня 2020 р.

Суддя І.А. Малярчук