СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2020 р. Справа № 922/3213/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Білецька А.М. , суддя Чернота Л.Ф.

за участю секретаря судового засідання Бірчак К.Є.

за участю представників сторін:

від позивача не з`явився

від відповідача не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального підприємства Тепловодосервіс Лозівської районної ради (298 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 16.12.2019 р. у справі №922/3213/19 (суддя Рильова В.В.; повний текст рішення складено 19.12.2019р.)

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до Комунального підприємства Тепловодосервіс Лозівської районної ради, Харківської області, смт. Краснопавлівка, Лозівський район, Харківська область

про стягнення 585136, 64 грн,

ВСТАНОВИЛА:

01.10.2019 позивач, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Комунального підприємства "Тепловодосервіс" Лозівської районної ради 585 136,64 грн., з яких: 344 266,95 грн. - пеня, 58 720,40 грн. - три проценти річних та 182 149,29 грн. - інфляційні втрати, нараховані у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов Договору № 2550/1617-ТЕ-32 постачання природного газу від 20.10.2016 року (а.с. 5-10).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.10.2019 відкрито провадження у справі №922/3213/19 за позовною заявою АТ «НАК «Нафтогаз України» за правилами загального позовного провадження (а.с. 2-4).

Рішенням господарського суду Харківської області від 16.12.2019р. по справі №922/3213/19 позовні вимоги Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Комунального підприємства Тепловодосервіс Лозівської районної ради про стягнення пені в сумі 344 266,95 грн., за договором №2550/1617-ТЕ-32 постачання природного газу від 20.10.2016, три проценти річних в сумі 58 720,40 грн., інфляційних втрат в сумі 182 149,29 грн. та судового збору в розмірі 8777,10 грн. задоволені в повному обсязі (а.с. 120-127).

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги у даній справі є обґрунтованими, оскільки відповідач свої зобов`язання за договором 2550/1617-ТЕ-32 постачання природного газу від 20.10.2016 року в частині оплати вартості переданого природного газу своєчасно не виконав, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість.

Водночас, враховуючи клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90%, господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для його задоволення.

Не погодившись з прийнятим рішенням відповідач - Комунальне підприємство Тепловодосервіс Лозівської районної ради звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 16.12.2019 року по справі №922/3213/19 та ухвалити нове рішення, яким зменшити на 90% нараховану позивачем пеню та відмовити в стягненні розрахованих позивачем інфляційних втрат та 3% річних, стягнути з позивача судовий збір ( а.с. 151-154).

Так, зокрема, апелянт зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не врахував те, що з 2016 року й по час розгляду справи КП «Тепловолосервіс» було збитковим та перебувало у скрутному фінансовому становищі, матеріали справи містили документи, що підтверджують збитковість підприємства; позивачем не надано документів, які б підтверджували факт заподіяння збитків та обґрунтування їх розміру; не взято до уваги ступень виконання відповідачем зобов`язань за договором купівлі - продажу природного газу від 20.10.16р; не взято до уваги майновий стан відповідача; суд першої інстанції не оцінив причини неналежного виконання зобов`язань за договором купівлі - продажу від 20.10.16р., не враховував невідповідність розміру нарахованої позивачем пені наслідкам порушення зобов`язання; скаржник вважає, що були наявні всі підстави для зменшення на 90% нарахованої позивачем пені.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2020 року сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Радіонова О.О., судді Зубченко І.В., Чернота Л.Ф.( а.с. 141).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2020р. апеляційну скаргу було залишено без руху, з метою усунення недоліків, протягом 10 днів з моменту отримання ухвали, шляхом надання до суду доказів сплати судового збору в розмірі 13165,57 грн ( а.с. 142-143).

На адресу Східного апеляційного господарського суду 11.02.2020 від відповідача надійшов лист про усунення недоліків.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.02.2020 року у справі №922/3213/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та встановлено строк позивачу до 02.03.2020р. надати суду відзиви на апеляційну скаргу ( а.с. 161-163).

Відповідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2020 року, у зв`язку з перебуванням судді Зубченко І.В. на лікарняному, сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Радіонова О.О., судді Білецька А.М., Чернота Л.Ф. ( а.с.168).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.03.2020 року у справі №922/3213/19 справу призначено до розгляду на 25.03.2020 о 10:30 год ( а.с. 169-170).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.03.2020 року у справі №922/3213/19 виправлено допущену описку в ухвалі про призначення справи до розгляду від 03.03.2020 та вважати вірним «призначити справу №922/3213/19 до розгляду на 22.04.2020 о 10:00 год.» (а.с.174-175).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.03.2020 року у справі №922/3213/19 повідомлено учасників справи, що судове засідання з розгляду апеляційної скарги відповідача на рішення господарського суду Харківської області від 16.12.2019, яке призначено на 22.04.2020 о 10:00 год не відбудеться. Про дату та час наступного судового засідання учасники справи №922/3213/19 будуть повідомлені додатково ухвалою суду ( а.с185-186).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.04.2020 року у справі №922/3213/19 призначено справу до розгляду на 29.04.2020 о 10:30 год. ( а.с. 190-191).

Відзив від позивача до суду не надходив.

27.04.2020 до Східного апеляційного господарського суду надійшло клопотання від позивача про відкладення розгляду справи №922/3213/19, призначеної на 29.04.2020 у зв`язку з веденням карантину, внаслідок чого у режим та порядок роботи НАК «Нафтогаз України» внесені відповідні зміни, пов`язані з переведенням працівників на дистанційний режим виконання трудових обов`язків та запровадження режимів чергування ( а.с.194-196).

Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення клопотання, так як ухвалою апеляційного суду від 09.04.2020 у даній справі явка учасників справи в судове засідання з розгляду апеляційної скарги обов`язковою не визнавалася, матеріали справи містять обсяг відомостей, достатніх для розгляду апеляційної скарги за відсутністю представника позивача.

Позивач, відповідач у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду скарги були повідомлений належним чином.

Відповідач про причину неявки суд не повідомив, своїм правом на участь у суді апеляційної інстанції не скористався.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутністю позивача та відповідача, враховуючи, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою.

Відповідно до ч.3 ст. 222 у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного запису не здійснюється.

Відповідно до вимог ст.223 ГПК України складено протокол судового засідання.

За приписами ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши апеляційну скаргу та матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

20.10.2016 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Комунальним підприємством "Тепловодосервіс" Лозівської районної ради (споживач) укладено Договір № 2550/1617-ТЕ-32 постачання природного газу, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016-2017 природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього Договору ( а.с. 14-22).

Природний газ, що постачається за цим Договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2. Договору).

Додатковою угодою № 1 від 23.01.2017 до Договору № 2550/1617-ТЕ-32 розділ 1 Договору "Предмет договору" доповнено пунктом 1.3. в такій редакції: "Необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в пункті 2.1. цього Договору, споживач визначає самостійно" ( а.с. 23-24).

Пунктом 2.1. Договору визначено, що постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 2102,0 тис. куб. метрів.

Додатковою угодою №2 від 31.03.2017 до Договору № 2550/1617-ТЕ-32 додано також пункт 2.1. абзацом в наступній редакції: "Постачальник передає Споживачу в період з 01 квітня 2017 року по 30 вересня 2017 року (включно) газ обсягом 20,0 тис. куб. метрів" ( а.с. 25-26).

Згідно пункту 3.4. Договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Згідно пунктів 5.1., 5.2. Договору регульована ціна на природний газ (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України), який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 р. № 758.

Ціна за 1000 куб.м природного газу за цим договором становить 4 942,00 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5 930,40 грн.

Додатковою угодою № 2 від 31.03.2017 до Договору № 2550/1617-ТЕ-32 пункти 5.1., 5.2. Договору викладено в наступній редакції:

"Ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2017 № 187.

Ціна за 1000 куб.м природного газу за цим договором з 01 квітня 2017 року становить 4 942,00 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5 930,40 грн." ( а.с 25).

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу (пункт 5.4. Договору).

Згідно пункту 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 року до 30 вересня 2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (12.1. «Строк дії договору», пункт 8 Договору в редакції Додаткової угоди № 2 від 31.03.2017).

На виконання умов Договору ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року передало у власність КП "Тепловодосервіс" Лозівської районної ради природний газ на загальну суму 9 383 814,25 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу, підписаними представниками та скріпленими печатками сторін без будь-яких зауважень та заперечень (а.с. 31-37).

Комунальне підприємство "Тепловодосервіс" Лозівської районної ради , в свою чергу, провело розрахунки за поставлений газ в повному обсязі на 9 383 814,25 грн., проте з порушенням встановлених пунктом 6.1. Договору № 2550/1617-ТЕ-32 постачання природного газу від 20.10.2016 строків, внаслідок чого позивачем нараховано пеню в розмір 344 266,95 грн. (на підставі пункту 8.2. Договору), а також 3% річних в розмірі 58 720,40 грн. та інфляційні втрати в розмірі 182 149,29 грн. (на підставі статті 625 ЦК України).

На момент звернення позивача до суду заборгованість відповідача за спожитий газ за договором № 2550/1677-ТЕ-32 від 20.10.2016 постачання природного газу відсутня, але протягом періоду поставки газу відповідачем несвоєчасно проводились розрахунки за поставлений природний газ.

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Господарського процесуального кодексу України.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, з огляду на наступне.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України).

Згідно статті 193 ГК України та статті 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, за змістом статті 193 ГК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом. Аналогічні застереження містить стаття 525 ЦК України.

Частиною першою статті 530 ЦК України також встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно приписів статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 193 ГК України).

Договір постачання природного газу №2550/1617-ТЕ-32 від 20.10.2016р. за своєю правовою природою є договором поставки.

Так, згідно з частинами першою, другою статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У відповідності до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, що передбачено частиною першою статті 612 ЦК України.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, а також не заперечувалось відповідачем, плату за отриманий природний газ останній здійснив несвоєчасно, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1. Договору № 2550/1617-ТЕ-32 постачання природного газу від 20.10.2016.

Згідно з вимогами частини другої статті 193 ГК України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (частина перша статті 199 ГК України).

Відповідно також до пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Частиною шостою статті 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктами 8.1., 8.2. Договору (в редакції Додаткової угоди № 2 від 31.03.2017) за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором. У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Враховуючи неналежне виконання КП "Тепловодосервіс" зобов`язань з оплати природного газу у встановлений Договором термін, господарський суд дійшов обгрунтовано висновку про правомірність позовних вимог в частині застосування штрафних санкцій.

Крім того, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Отже, в даному випадку, за порушення виконання грошового зобов`язання на відповідача покладається відповідальність відповідно до статті 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку, нового додаткового обов`язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат позивача від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми.

Враховуючи наведені приписи законодавства та перевіривши за допомогою калькулятора інформаційної бази ЛІГА:ЗАКОН заявлених до стягнення інфляційних та 3% річних, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо задоволення цих вимог у повному обсязі.

Крім того, суд першої інстанції обгрунтовано визнав нарахування пені за період з 26.11.2016 по 29.09.2017, у зв`язку з чим задовольнив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в сумі 344 266,95 грн.

З даними висновками повністю погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та наявним матеріалам, що є у справі, їм дана правильна та повна правова оцінка.

Щодо підстав для зменшення розміру розрахованої позивачем пені на 90% суд апеляційної інстанції встановив.

В обгрунтування скрутного фінансового стану скаржник у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі на оскаржуване рішення суду зазначає, що розмір збитків підприємства за 2016 рік згідно рядка 2355 звіту про фінансові результати за 2016р. складає 9304 тис.грн., перше півріччя 2019 року згідно коду рядка 2350 звіту про фінансові результати за перше півріччя 2019 року складає 2930,5 тис. грн. Рівень розрахунків підприємства споживачів категорії населення за жовтень 2015 року складав: нараховано 721584,31 грн., сплачено 554257,45 грн., листопад 2015року нараховано 1166636,55 грн. сплачено 1183880,22 грн., грудень 2015 нараховано 1498632,83 грн. сплачено 1381253,96 грн. Всього за жовтень грудень 2015 року було нараховано 3386853,69 грн. сплачено за відповідний період 3119391,63 грн, що складає лише 92,1%.

Штрафними санкціями відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні приписи наведено у статті 233 ГК України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За змістом наведених вище норм, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №924/709/17.

Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Цивільні та господарські відносини повинні грунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права.

Так, господарським суд врахував, що підписуючи з позивачем договір № 2550/1617-ТЕ-32 постачання природного газу від 20.10.2016 року, який містить умови щодо стягнення пені за прострочення оплати нарахувань та беручи на себе зобов`язання з вчасної оплати, відповідач, діючи вільно і на власний розсуд, мав усвідомлювати наслідки вчинення несвоєчасної оплати.

Водночас, законодавець не звільняє від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов`язань, передбачених статтею 230 ГК України, статтями 549, 625 ЦК України, як організації, які є бюджетними та фінансуються з місцевого бюджету, так і комунальні підприємства. Відповідно до частини другої статті 617 ЦК України, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідачем не доведено належними доказами виключних обставин для зменшення розміру пені на 90%. Так, несвоєчасність розрахунків споживачів у 2015 році (за твердженням відповідача сплачено 92,1%) та збитковість підприємства у 2016 році не є підставою для звільнення від відповідальності або зменшення розміру пені за порушення договірного зобов`язання. Також, зменшення суми пені є значним та не повною мірою узгоджується з приписами статті 551 ЦК України, статті 223 ГК України щодо врахування інтересів як боржника, так і кредитора при зменшенні судом розміру неустойки (штрафних санкцій).

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.04.2018 у справі № 925/1471/16, суд зазначив, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Враховуючи викладене, беручи до уваги баланс інтересів сторін та враховуючи, що відповідач прострочив виконання зобов`язання перед позивачем, не обгрунтував клопотання щодо зменшення пені на 90 % та не довів належними доказами виключних обставин для зменшення розміру пені, суд апеляційної інстанції вважає, що господарський суд дійшов обгрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90% та звільнення його від відповідальності відповідно до статті 625 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника, що суд першої інстанції не врахував те, що з 2016 року й по час розгляду справи КП «Тепловолосервіс» було збитковим та перебувало у скрутному фінансовому становищі, та вважає, що рішення суду ухвалено з урахуванням конкретних обставин справ, оскільки відповідач належним чином не обгрунтував та не довів, що його майновий стан є таким, що давав би суду підстави зменшити розмір пені, відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що у нього взагалі були відсутні кошти на рахунках у період прострочення платежів, що дало б змогу вчасно розрахуватись із заборгованістю, яка виникла на виконання умов договору, не надав належний аналіз фінансового господарської діяльності, а також не довів, що нарахована пеня є надмірно великою порівняно із збитками кредитора.

З огляду на викладене, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення господарського суду Харківської області від 16.12.2019р. у справі №922/3213/19 грунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, а тому повинно бути залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Тепловодосервіс» Лозівської районної ради, смт. Краснопавлівка, Лозівський район, Харківська область на рішення господарського суду Харківської області від 16.12.2019 року у справі №922/3213/19 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 16.12.2019 року у справі №922/3213/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів через Східний апеляційний господарський суд з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 29.04.2020р.

Головуючий суддя О.О. Радіонова

Суддя А.М. Білецька

Суддя Л.Ф. Чернота