ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2020 р. Справа№ 927/967/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Чорногуза М.Г.

Коробенка Г.П.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.01.2020

у справі №927/967/19 (суддя Моцьор В.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Прилукитепловодопостачання" Прилуцької міської ради Чернігівської області

про стягнення 187 393,65грн,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд Чернігівської області з позовом до Комунального підприємства "Прилукитепловодопостачання" Прилуцької міської ради Чернігівської області (далі - відповідач) про стягнення 187 393,65 грн, у тому числі: 113810,97 грн пені, 15980,81 грн 3% річних та 57601,87 грн інфляційних втрат коштів, нарахованих у зв`язку із порушенням відповідачем у 2017 році строків оплати природного газу, поставленого на підставі договору №2670/1617-КП-39 постачання природного газу від 21.04.2017.

Відповідач у відзиві на позовну заяву визнав факт несвоєчасної сплати коштів, однак просив суд зменшити розмір штрафних санкцій до 10%.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 16 січня 2020 року позов задоволено частково.

Зменшено пеню до 50% з 113810,97 грн до 56905,49 грн.

З Комунального підприємства "Прилукитепловодопостачання" Прилуцької міської ради Чернігівської області на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" стягнуто пеню у сумі 56905,49 грн, інфляційні втрати у сумі 57601,87 грн, 3% річних у сумі 15980,81 грн та судовий збір у сумі 2810,90 грн.

У решті позовних вимог в частині стягнення пені у сумі 56905,48 грн відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 56905,48 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити вказані позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при вирішенні питання щодо зменшення пені не врахував майновий стан позивача, який має спеціальні обов`язки з постачання природного газу, а збитковість підприємства (відповідача) не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02 березня 2020 року поновлено строк апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 23 березня 2020 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення ухвали суду.

Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 21 квітня 2017 року між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як споживачем, був укладений договір №2670/1617-КП-39 постачання природного газу (далі - договір), відповідно до умов якого позивач зобов`язувався поставити відповідачу у 2017 році (з 01 квітня 2017 року по 30 вересня 2017 року (включно)) природний газ, а відповідач, в свою чергу, взяв на себе зобов`язання прийняти та оплатити природний газ на умовах, передбачених договором.

Згідно п.1.2 договору природний газ, що постачається, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.

На виконання умов договору позивач у квітні 2017 року передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 909182,51 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 30 квітня 2017 року.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до розділу 12 договору, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.04.2017 до 30.09.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Відповідач отриманий природний газ оплатив у повному обсязі, однак здійснював розрахунки з порушенням встановлених договором строків, що підтверджується виписками по банківському рахунку, у зв`язку із чим позивачем нараховані 3% річних, інфляційні втрати коштів та пеня, відповідно до п.8.2 договору.

Так, згідно п.8.2 договору у разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1 договору він зобов`язується сплатити постачальнику крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив суд стягнути з відповідача 113810,97 грн пені, 15980,81 грн 3% річних та 57601,87 грн інфляційних втрат коштів.

Згідно з доданим до позову розрахунком, за несвоєчасну оплату природного газу відповідачеві нарахована пеня за загальний період з 26.05.2017 по 26.11.2017, а за загальний період з 26.05.2017 по 31.01.2017 нараховані також 3% річних та інфляційні втрати коштів, виходячи з суми заборгованості з урахуванням здійснених відповідачем оплат.

Відповідач, не заперечуючи факт порушення строків оплати, вказав на те, що основним джерелом доходу комунального підприємства є кошти, що надійшли за надані послуги споживачам. Внаслідок несвоєчасних розрахунків споживачів підприємство неспроможне своєчасно розрахуватися за спожитий природний газ. Стягнення надмірно великих сум штрафних санкцій може призвести до зупинки підприємства та унеможливить забезпечення надання необхідних комунальних послуг населенню міста Прилуки, лікарням, дитячим садкам, школам та ін. Також відповідач зазначає, що він є збитковим підприємством, заборгованість Держави з різниці в тарифах за надані послуги з постачання теплової енергії бюджетним установам становить 5483,0 тис. грн. Відповідач вказує, що він в добровільному порядку сплатив основну заборгованість за спожитий природний газ і нарахування 3% річних у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору, а стягнення пені не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання.

За наслідком розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, однак вважав можливим зменшити розмір пені на 50%, у зв`язку із чим задовольнив позовні вимоги частково та стягнув з відповідача на користь позивача пеню у сумі 56905,49 грн, інфляційні втрати у сумі 57601,87 грн та 3% річних у сумі 15980,81 грн.

Позивач у апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції виключно в частині відмови у стягненні 56905,48 грн пені.

Частинами 1, 2 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального права в частині задоволених позовних вимог, апеляційний господарський суд встановив, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору, який за правовою природою є договором поставки, а предметом розгляду даної справи є матеріально-правова вимога про застосування наслідків порушення строків оплати за поставлений товар.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач порушив умови договору щодо своєчасної оплати отриманого природного газу, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Однак, статтею 233 Господарського кодексу України передбачене право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Проаналізувавши зазначені норми, слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 Цивільного кодексу України).

Вказані правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Аналогічна правова позиція щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладена у постановах Верховного Суду від 30.05.2019 року у справі №916/2268/18, від 04.05.2018 року у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 року у справі №908/868/18, від 13.05.2019 року у справі №904/4071/18, від 18.02.2020 у справі №920/694/19.

При цьому чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши докази у справі у їх сукупності, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо можливості зменшення розміру пені на 50% - до 56905,49 грн, оскільки основний борг був сплачений відповідачем у повному обсязі; поведінка відповідача свідчить про вжиття ним заходів до виконання зобов`язання за договором; відповідач є комунальним підприємством, яке здійснює теплопостачання у місті Прилуки та має велику соціальну значущість; відповідач перебуває в тяжкому фінансово-економічному становищі, що підтверджується балансом (звітом про фінансовий стан) станом на 30.09.2019, згідно якого збитки підприємства становлять 30892,0 тис. грн, інформацією про кредиторську та дебіторську заборгованість станом на 10.12.2019, в якій також значиться, що заборгованість держави з різниці в тарифах за надані послуги з постачання теплової енергії бюджетним установам становить 5483,0 тис. грн; у матеріалах справи відсутні докази негативних наслідків для позивача від несвоєчасної оплати коштів відповідачем.

Посилання позивача на неврахування судом першої інстанції майнового стану позивача, відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки позивач не скористався своїм правом подати відповідь на відзив та не надав до матеріалів справи жодних доказів, які б підтверджували його матеріальний стан, хоча мав для цього достатньо часу (копія відзиву на позов була йому направлена 13.12.2019, а рішення судом прийнято 16.01.2020).

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду Чернігівської області законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 16 січня 2020 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду Чернігівської області.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28.04.2020.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді М.Г. Чорногуз

Г.П. Коробенко