ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2020 року м.Дніпро Справа № 908/178/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач)

суддів: Паруснікова Ю.Б., Вечірка І.О.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.03.2020 (повний текст рішення складено 05.03.2020, суддя Зінченко Н.Г.) у справі №908/178/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент", (69034, м. Запоріжжя, вул. Цимлянська, буд. 29-А)

до відповідача Запорізької митниці ДФС, (69041, м. Запоріжжя, вул. Сергія Синенка, буд. 12)

про стягнення 29526,00 грн. немайнової шкоди

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент", м. Запоріжжя звернулось з позовом до Запорізької митниці ДФС, м. Запоріжжя про стягнення 29526,00 грн. немайнової шкоди, завданої приниженням честі та гідності (шляхом демонстративного попирання законів України).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час розгляду в Запорізькому окружному адміністративному суді справи № 280/1244/19 щодо рішення про визначення коду товару № КТ-UA-2018 від 19.11.2018 представником Запорізької митниці ДФС надано суду докази, які не були покладено в основу оскаржуваного рішення (переклад технічної інформації зроблений 15.05.019). Запорізький окружний адміністративний суд прийняв до уваги такі докази, про що зазначено в рішенні від 10.06.2019 у справі № 280/1244/19.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 02.03.2020 у справі №908/178/20 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд зазначив, що обставини, встановлені в рішенні Запорізького адміністративного суду від 10.06.2019 у справі №280/1244/19, не стосуються позивача, не доведено, що дії відповідача призвели до приниження честі та гідності позивача та не доведено розмір заявленої до стягнення немайнової шкоди.

2.Короткі узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 02.03.2020 у справі №908/178/20 та направити справу на новий розгляд.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ТОВ "Техенергохім" реалізувало закріплене законом право і вступило справу, про що подало відповідну заяву, в якій клопотало не розглядати справу спочатку. Одночасно з заявою подало до суду відповідну позовну заяву. Зазначає, що суд не повинен відмовляти у реалізації прав, закріплених у ст. 49 ГПК України.

3.Узагальнені доводи інших учасників справи.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просять залишити апеляційну скаргу без задоволення.

4. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.04.2020 року, у складі колегії суддів головуючого судді Білецької Л.М. (доповідач), суддів Паруснікова Ю.Б., Вечірка І.О., Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.03.2020 (повний текст рішення складено 05.03.2020, суддя Зінченко Н.Г.) у справі №908/178/20 в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Запорізької області від 02.03.2020 у справі № 908/178/20 слід залишити без змін з огляду на наступне.

5. Встановлені та неоспорені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини.

Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві та мотивовані посиланням на приписи ст. 56 Конституції України, згідно якої позивач просив суд відшкодувати за рахунок держави немайнову шкоду в розмірі 29526,00 грн., завдану приниженням честі та гідності. Позов пред`явлений позивачем з наступних підстав. Під час розгляду в Запорізькому окружному адміністративному суді справи № 280/1244/19 щодо рішення про визначення коду товару № КТ-UA-2018 від 19.11.2018 представником Запорізької митниці ДФС надано суду докази, які не були покладено в основу оскаржуваного рішення (переклад технічної інформації зроблений 15.05.019). Запорізький окружний адміністративний суд прийняв до уваги наданий представником Запорізької митниці ДФС доказ (переклад технічної інформації, зроблений 15.05.019), який не був покладений в основу оскаржуваного рішення про визначення коду товару № КТ-UA-2018 від 19.11.2018, про що зазначено в рішенні від 10.06.2019 у справі № 280/1244/19. Позивач вважає, що діями представників Запорізької митниці ДФС порушується чинне законодавство України, чим принижується честь та гідність позивача. Позивач вважає, що належною компенсацією за приниження його честі та гідності шляхом демонстративного попирання законів України представниками Запорізької митниці ДФС буде розмір місячної оплати таких працівників в сумі 29526,00 грн., якими надано суду недостовірні докази.

6. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Предметом розгляду у даній справі є стягнення 29526,00 грн. немайнової шкоди, завданої позивачу приниженням честі та гідності шляхом демонстративного попирання законів України представниками Запорізької митниці ДФС під час судового розгляду справи № 280/1244/19.

Разом із тим, з інформації, розміщеної на офіційному веб-порталі Судової влади України "Єдиний державний реєстр судових рішень" http://reyestr.court.gov.ua/, судом встановлено, що сторонами в адміністративній справі № 280/1244/19 є Товариство з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" (позивач) та Запорізька митниця ДФС (відповідач).

Судом встановлено, що обставини, про які йдеться в рішенні Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2019 у справі № 280/1244/19, жодним чином не стосуються Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент", тобто позивача у справі № 908/178/20.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (ч., ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України)

Моральна (нематеріальна) шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. (ч. 2 ст. 23 ЦК України)

Згідно статті 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

В чинній постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" зазначено: юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

При цьому, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

В п. 5 чинної постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, що входять до предмета доказування. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 9 цієї ж Постанови № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає у межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем жодним чином не доведений розмір заявленої до стягнення немайнової шкоди, завданої приниженням честі і гідності, оскільки позивачем не доведено, яким чином заробітна плата посадової особи Запорізької митниці ДФС за виконану роботу згідно наданих їй повноважень стосується доказів та інформації, наданих цією особою під час судового вирішення спору у справі № 280/1244/19, а також не доведено чому розмір компенсації визначено саме в сумі щомісячної заробітної плати.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем взагалі не доведено належними та допустимими доказами наявності в діях Запорізької митниці ДФС елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування за рахунок держави немайнової шкоди в розмірі 29526,00 грн., завданої приниженням ділової репутації.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

На позивача покладено обов`язок обґрунтувати своєї вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що його права та інтереси порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Відповідно до ч., ч. 1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вище встановлені обставини, висновок місцевого господарського суд про відсутність підстав для задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" до Запорізької митниці ДФС про стягнення 29526,00 грн. немайнової шкоди, завданої приниженням честі та гідності (шляхом демонстративного попирання законів України) за недоведеністю, ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.

7. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу

Стосовно доводів скаржника про порушення норм процесуального права, а саме ст. 49 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.02.2020 до господарського суду Запорізької області через систему "Електронний суд" надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Техенергохім", м. Запоріжжя про вступ у справу № 908/178/20 як третьої особи з самостійними вимогами, відповідно до якої заявник просив суд не розглядати справу № 908/178/20 з початку.

Господарський суд, встановив і зазначив у судовому рішенні, що станом на 02.03.2020 згідно інформації Бази даних "Діловодство спеціалізованого суду" ТОВ "Техенергохім", м. Запоріжжя не подало відповідного позову до жодної із сторін у справі № 908/178/20, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ТОВ "Техенергохім", м. Запоріжжя про вступ у справу № 908/178/20 як третьої особи з самостійними вимогами, однак колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

За приписами ст. 49 ГПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу.

Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача.

Після вступу в справу третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, справа за клопотанням учасника справи розглядається спочатку.

До позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Техенергохім" разом з заявою про вступ у справу як третьої особи подало позовну заяву (а.с. 56 - 59), що спростовує висновок місцевого господарського суду.

Таким чином, враховуючи приписи, ст. 49 ГПК України та наявність позовної заяви ТОВ "Техенергохім" суд першої інстанції повинен був постановити ухвалу про прийняття чи залишення позовної заяви без руху або повернення позовної заяви, чого зроблено не було, що свідчить про порушення норм процесуального права Господарським судом Запорізької області.

Отже, доводи скаржника є слушними, проте не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно абзацу 2 ч. 2 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За приписами ч. 3 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; 3) справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що cкаржником у апеляційній скарзі не наведено порушень норм процесуального права, передбачених ч. 3 ст. 277 ГПК України, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Також колегія суддів зазначає, що оскаржуваним судовим рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) не вказано про права, інтереси та (або) обов`язки ТОВ "Техенергохім" та не прослідковується і не співвідноситься правовий зв`язок вирішених правовідносин між сторонами з правами, інтересами та (або) обов`язками ТОВ "Техенергохім".

Також колегія суддів враховує, що у справу, що розглядається, позовна заява була подана 28.02.2020 року (а.с. 54) як додаток до заяви про вступ у справу як третьої особи. Наразі, у цей час ще 24.01.2020 року до Господарського суду Запорізької області була подана аналогічна позовна заява, яка обґрунтовується ( порушенням закону працівником митного органу при визначенні коду товару згідно з рішенням у справі № 280/1244/19, з меншою сумою позовних вимог до відповідача.

За таких обставин право скаржника не можна вважати порушеним.

В оскаржуваному судовому рішенні тільки зазначено, що за обставин, зазначених у позовній заяві, переміщення товару, здійснювалось скаржником, але ні у мотивувальні частині, ні у резолютивній частині оскаржуваного рішення не йдеться про права та обов`язки, як того вимагає законодавство та судова практика, обов`язкова до врахування нижчестоящими судами (постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 11.07.2018 року у справі №911/2635/17).

Таким чином, треті особи з самостійними вимогами можуть і не вступати в процес у справі між сторонами, а порушити справу самостійно - подати позовну заяву до тієї із сторін, яка, одержавши позитивне судове рішення на свою користь, порушила чи поставила під загрозу їхні права та інтереси з приводу спірного об`єкта.

Також у процесуальному законі відсутній правовий механізм залучення апеляційним судом третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, оскільки у апеляційному суді не можуть розглядатися вимоги, та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції(ч.5 ст. 269 ГПК України).

Крім того, в апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 02.03.2020 року у справі №908/178/20 та направити справу на новий розгляд.

Проте, відповідно до ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення; 3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1 - 6 частини першої цієї статті.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями скасовувати рішення суду першої інстанції та направляти справу на новий розгляду, вимоги апеляційної скарги є неправомірними.

8. Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права і інтереси особи за захистом яких вона звернулась до суду.

Право скаржника не порушено.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів приходить до висновку, що наведені в апеляційній скарзі аргументи щодо порушення норм процесуального права місцевим господарським судом, що призвели до ухвалення неправильного рішення не підтвердилися, а відтак в силу ст. 276 ГПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення - без змін.

10. Судові витрати.

З огляду на приписи ст. 129 ГПК України, приймаючи до уваги, що позивач у даній справі за подання позову про відшкодування за рахунок держави шкоди та за подання апеляційної скарги звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат у даній справі не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-280, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.03.2020 у справі №908/178/20 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 02.03.2020 у справі №908/178/20 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Судді Ю.Б. Парусніков

І.О. Вечірко