ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" травня 2020 р. Справа№ 910/1413/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Скрипки І.М.
суддів: Тищенко А.І.
Яковлєва М.Л.

при секретарі судового засідання Припутніцькій Ю.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Айбокс Банк на рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2019
у справі №910/1413/19 (суддя Ковтун С.А.)
за позовом Міністерства оборони України
до Публічного акціонерного товариства Айбокс Банк
третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю Пролог ЛТД
про стягнення 18 096,00 грн.
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2019 Міністерство оборони України звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Айбокс Банк про стягнення 18 096,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.06.2017 Міністерство оборони України (замовник) та Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОЛОГ ЛТД» (постачальник) уклали договір від 19.06.2017 № 286/2/17/27 про поставку товарів для державних потреб (за кошти Державного бюджету України). В забезпечення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Пролог ЛТД» умов цього договору відповідач надав позивачу банківську гарантію №2542-0617/РRG3v від 16.06.2017 на суму 18 096,00 грн. За твердженням позивача, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Пролог ЛТД» прострочило поставку товару, відповідач зобов`язаний сплатити позивачеві суму у розмірі 18 096,00 грн. за банківською гарантією.
Ухвалою Господарського суду м.Києва від 11.02.2019 залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Пролог ЛТД».
У відзиві на позов відповідач, не заперечуючи стосовно того, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Пролог ЛТД» виконано обов`язок щодо постачання товару Міністерству оборони України, вважає, що акт та видаткова накладна затверджені не належними представниками Міністерства оборони України - завідувачем складу та начальником Військово-медичного клінічного центру центрального регіону м. Вінниця, а тому відсутні підстави для сплати гарантійного зобов`язання.
Третя особа у своїх поясненнях заперечувала проти задоволення позову, зазначивши, що станом на дату звернення з вимогою до гаранта виконала у повному обсязі свої зобов`язання за договором. Крім того, платіжним дорученням №1215 від 16.11.2017 сплатила Міністерству оборони України пеню. Таким чином, боржник у зобов`язанні, забезпеченим гарантією, був притягнутий кредитором до відповідальності і вимоги по сплаті неустойки (пені) були виконані самим боржником. Одержання задоволення вимоги і від основного боржника принципала, і від гаранта, на думку третьої особи, може призвести до безпідставного збагачення кредитора.
Позивач у відповіді на відзив зазначив, що згідно з умовами договору, приймання товару за кількістю та якістю у військовій частині здійснюється одержувачем замовника (Міністерства оборони України). Акт приймання та видаткова накладна є належними та допустимими доказами підтвердження порушення принципалом (третьою особою) строків виконання зобов`язань за договором. До того ж, вищезазначені документи підписані без зауважень уповноваженим представником третьої особи (постачальника).
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду м.Києва від 21.05.2019 у справі №910/1413/19 позов задоволено.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Айбокс Банк на користь Міністерства оборони України 18 096,00 грн. боргу, 1921,00 грн. судового збору.
Задовольняючи позов, місцевий господарський суд виходив з прострочення третьою особою строків поставки товару, встановивши обставини порушення відповідачем обов`язку виплатити позивачу суму банківської гарантії, посилаючись на приписи ст. ст. 562, 563 ЦК України, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач 14.06.2019 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.
Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального (ст.ст. 560 568 ЦК України, ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні») та процесуального (ст.ст. 82, 83, 86 ГПК України) права, неповним дослідженням обставин справи.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- суд не дослідив належним чином ту обставину, що вимога від 13.12.2017 №286/7/7595 не підлягала задоволенню, оскільки третя особа у повному обсязі належним чином виконала свої зобов`язання за договором, забезпеченим гарантією, що свідчить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що в свою чергу є підставою для скасування оскаржуваного рішення відповідно до п.1 ч.1 ст.277 ГПК України;
- суд залишив поза увагою те, що в межах строку дії гарантії з належною вимогою бенефіціар до банку не звертався, що свідчить про недоведеність обставин, які суд визнав встановленим та про невідповідність висновків обставинам справи;
- вимога, що була пред`явлена в межах строку дії гарантії не відповідала умовам гарантії, оскільки додані до неї документи не підтверджували наявності порушень договору забезпеченого гарантією, а інша до банку заявлена не була;
- суд проігнорував те, що на момент пред`явлення вимоги, третя особа свої обов`язки за договором виконала в повному обсязі, жодних претензій щодо якості, кількості або інших підстав позивач не заявляв третій особі.
Крім того, скаржник посилається на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2018 у справі №910/2693/18 та на правову позицію Верховного Суду у справах №904/9536/17, №910/21641/17, №910/8297/17, №910/8299/17, №910/7128/17 та зазначає, що виконання у повному обсязі принципалом своїх зобов`язань за договорами, забезпеченими гарантією, а також ненадання разом з вимогою відповідних документів, які підтверджують невиконання таких зобов`язань, виключають настання відповідальності для банку.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу представник третьої особи не погоджується з рішенням суду у даній справі та вважає вимоги апеляційної скарги обґрунтованими. Так, третя особа стверджує, що нею виконані обов`язки за договором в повному обсязі, а крім того виплачені всі штрафні санкції за прострочення поставки товару. На думку третьої особи, зазначене дає підстави вважати, що зобов`язання, виконання якого забезпечене гарантією, виконано повністю, а оскільки наслідки порушення цього зобов`язання усунуті, у позивача відсутні підстави для звернення до банку з відповідною вимогою. Третя особа вказує, що оскаржуване рішення не відповідає суті гарантії як способу забезпечення виконання зобов`язань, оскільки судом необґрунтовано покладено додаткову відповідальність на іншу сторону зобов`язання.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача 01.07.2019 передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2019 у справі №910/1413/19 апеляційну скаргу відповідача залишено без руху, з огляду на неподання доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.
01.08.2019 від відповідача надійшло клопотання про усунення недоліків, до якого, зокрема, надано оригінал платіжного доручення №4276183 від 31.07.2019 про сплату судового збору в розмірі 2 881,50 грн., яке отримано суддею-доповідачем 20.08.2019 після виходу з відпустки.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2019, у зв`язку з перебуванням суддів Тищенко А.І. та Михальської Ю.Б., які не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустках для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Яковлєв М.Л., Сулім В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2019 колегією суддів у визначеному складі поновлено відповідачу строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2020, у зв`язку з перебуванням судді Суліма В.В. у відпустці з 30.04.2020 по 08.05.2020 включно для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Яковлєв М.Л., Тищенко А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2020 колегією суддів у визначеному складі відкрито апеляційне провадження, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
19.06.2017 Міністерство оборони України (замовник) та Товариство з обмеженою відповідальністю Пролог ЛТД (постачальник), відповідно до рішення тендерного комітету замовника №75/239/7 від 02.06.2017, уклали договір №286/2/17/27 від 19.06.2017 про поставку товарів для державних потреб (за кошти Державного бюджету України) (далі Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався у 2017 році поставити замовнику товар (теплообмінники, кондиціонери повітря, холодильне обладнання та фільтрувальні пристрої (4251) (холодильне та морозильне обладнання) лот 1 (42513000-5); холодильне та морозильне обладнання (шафи холодильні середньо температурні з двома глухими дверима, об`ємом 1200-1400 л) ВХТ-Ш-Д-Г-1200 TORINO), зазначений у специфікації, а замовник - забезпечити приймання та оплату товару в кількості та у строки.
Ціна, кількість та строки постачання товару визначається специфікацією (п. 1.2 Договору).
Відповідно до п. 2.3 Договору приймання товару за кількістю та якістю здійснюється у військовій частині одержувачем замовника у присутності уповноваженого представника постачальника.
Приймання товару за кількістю та якістю у всіх випадках оформляється актом приймання (форма 4), який складає одержувач замовника на кожну партію товару після закінчення приймання товару. Належним чином оформлені документи: акт приймання, видаткова накладна постачальника та повідомлення-підтвердження, відповідно до наказу Міністра Оборони України від 31.12.2016 № 757, є підтвердженням приймання товару (п. 2.4 Договору).
Ціна Договору становить 361 920,00 грн. (п. 3.1 Договору).
Згідно з п. 4.1. Договору, розрахунки за фактично поставлений товар проводяться протягом 30 календарних днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок замовника за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунка-фактури на відвантажений товар, підписаного керівником та головним бухгалтером підприємства (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розписом, то про це зазначається у рахунку-фактурі). До рахунку-фактури додається: акт приймання, видаткова накладна постачальника, повідомлення підтвердження, яке оформлюється одержувачем замовника.
За умовами п. 4.2. Договору, до рахунка-фактури додаються: акт приймання; видаткова накладна постачальника, повідомлення-підтвердження, яке оформлюється одержувачем замовника.
Відповідно до п.5.2 Договору, місцем поставки товару є військові частини Міністерства оборони України, що зазначені у рознарядці Міністерства оборони України, яка є невід`ємною частиною цього Договору, згідно з розрахунком поставки та обов`язковим дотриманням передбачених вимог до асортименту, кількості, адреси одержувачів замовника та черговості відвантажень.
Згідно з умовами Договору, строк поставки товару до Військово-медичного клінічного центру центрального регіону м. Вінниця встановлений до 15.09.2017 (включно).
Товар поставлено 09.10.2017, що підтверджується актом приймання №30 від 09.10.2017, видатковою накладною №238 від 09.10.2017, повідомленням-підтвердженням № 4208 від 20.10.2017.
Згідно з умовами документації конкурсних торгів та п.11.3 договору Товариство з обмеженою відповідальністю Пролог ЛТД (принципал) надало позивачеві (бенефіціару) в рахунок забезпечення виконання умов договору, банківську гарантію від 16.06.2017 № 2542-0617/PRG3v на суму 18 096,00 грн., видану Публічним акціонерним товариством Айбокс Банк (далі - Гарантія).
Згідно з умовами Гарантії, Публічне акціонерне товариство Айбокс Банк зобов`язувався безумовно та безвідклично виплатити бенефіціару суму, що не перевищує 18 096,00 грн., у випадку невиконання (неналежного виконання) принципалом умов Договору щодо якості, кількості та строків.
Строк дії Гарантії до 01.02.2018.
Міністерство оборони України надіслано на адресу відповідача вимогу №286/7/7595 від 13.12.2017 про сплату 18 096,00 грн. з посиланням на неналежне виконання третьою особою умов договору.
Відповідач у своєму листі від 20.12.2017 №2097/12-6/6-01 у задоволенні вказаної вимоги відмовив, оскільки акт приймання за Договором затверджений не бенефіціаром.
Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 18 096,00 грн. банківської гарантії.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, а також з огляду на відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи з викликом осіб, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.
Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Статями 11, 629 ЦК України визначено, що договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України гарантія є одним із видів забезпечення зобов`язань.
За умовами ст. 200 ГК України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.
Стаття 560 ЦК України вказує, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (беніфіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до ст. 562 ЦК України, зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.
Таким чином, у відносинах за гарантією беруть участь три суб`єкти - гарант, беніфеціар та принципал. Забезпечувальна функція гарантії полягає у тому, що вона (гарантія) забезпечує належне виконання принципалом його обов`язку перед беніфеціаром.
Гарантія - це односторонній правочин, змістом якого є обов`язок гаранта сплатити кредитору-беніфеціару грошову суму відповідно до умов гарантій у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією. Тобто, гарантія створює зобов`язання тільки для гаранта.
Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 639 від 15.12.2004.
Відповідно до п. 2 Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою НБУ 15.12.2004 № 639 (надалі - Положення) гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант (банк, який надає гарантію на користь бенефіціара) бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром (особа, на користь якої надається гарантія) сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.
Згідно з п. 5 розділу 1 Положення банк-гарант може надавати такі види гарантій: платіжні гарантії, гарантії повернення авансового платежу, тендерні гарантії (гарантії забезпечення пропозиції), гарантії виконання, гарантії повернення позики тощо.
Частинами 1, 2, 3 ст. 563 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії; вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі, до якої додаються документи, зазначені у гарантії, та вказується, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.
За змістом виданої відповідачем гарантії №2542-0617/PRG3v від 16.06.2017 гарант безумовно, тобто за першою вимогою бенефіціара без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов, та безвідклично приймає на себе зобов`язання виплатити бенефіціару протягом 5-ти робочих днів з моменту отримання письмової вимоги бенефіціара, передбаченою цією гарантією, грошову суму - 18 096,00 грн. у випадку невиконання (неналежного виконання) принципалом умов договору (щодо якості, кількості, строків), на виконання закупівлі товарів, що є предметом договору поставки №286/2/17/27 від 19.06.2017.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У розумінні наведеної норми, яка надає визначення порушення зобов`язання, останнє може бути двох видів. По-перше, це невиконання зобов`язання, яке виникає якщо його сторони взагалі не виконують дій, що складають зміст зобов`язання (не передають річ, не виконують роботи, не надають послуги, не сплачують гроші тощо), або продовжують виконувати дії, від яких вони відповідно до зобов`язання мають утримуватися. По-друге, це неналежне виконання зобов`язання, тобто порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі невідповідності виконання зобов`язання критеріям належності, можна говорити про неналежне виконання, а отже порушення зобов`язання.
За загальними умовами виконання зобов`язання, що містяться у ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).
Права та обов`язки позивача та третьої особи у цій справі виникли на підставі договору поставки № 286/2/17/27.
Згідно зі статтею 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 Цивільного кодексу України (стаття 663 Цивільного кодексу України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).
Враховуючи те, що своєчасність поставки товару постачальником є критерієм належності виконання зобов`язання з поставки товару, то пропущення постачальником встановленого в договорі строку поставки товару буде свідчити про порушенням зобов`язання з поставки товару.
Таким чином, безпідставними є твердження відповідача про те, що видана ним гарантія не забезпечувала виконання принципалом (боржником) зобов`язання з поставки товару з дотриманням встановлених в договорі поставки строків та не передбачала обов`язок гаранта здійснити виплату за гарантією у випадку виконання принципалом умов договору поставки з простроченням.
Здійснивши аналіз змісту виданої відповідачем банківської гарантії у відповідності до положень ст.ст. 530, 526, 560, 563, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач як гарант за виданою ним банківською гарантією забезпечив саме належне виконання (без порушень) принципалом негрошового зобов`язання з поставки товару за договором, тобто в обсязі, якості, порядку та у строки, встановлені договором поставки, а не лише виконання боржником (принципалом) зобов`язання з поставки товару у повному обсязі.
Відповідно, за змістом гарантії бенефіціар (кредитор за договором поставки) набуває права вимоги до гаранта у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання боржником, а гарант зобов`язаний сплатити кошти у разі настання гарантійного випадку - порушення принципалом зобов`язань за договором, зокрема і у разі прострочення поставки товару.
Місцевим господарським судом встановлено, що на підставі договору №286/2/17/27 від 19.06.2017, відповідно до видаткової накладної № 238 та акту приймання-передачі військового майна №30, підписаного сторонами, 09.10.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю Пролог ЛТД передало, а Міністерство оборони України отримало товар (42513000-5) шафа холодильна середньо температурна з двома глухими дверима, об`ємом 1200-1400 л) ВХТ-Ш-Д-Г-1200 TORINO.
Судом встановлено, а сторонами не заперечується, що Товариство з обмеженою відповідальністю Пролог ЛТД поставило Міністерству оборони України товар з порушенням строку поставки.
Відповідно до ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Згідно з п. 2.4. Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Відповідно до ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:
1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;
2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Пунктом 5.1. договору передбачено, що товар постачається на умовах DDP склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів Інкотермс у редакції 2010 згідно з положеннями договору.
Згідно з Офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс (в редакції 2010 року) DDP - DELIVERED DUTY PAID поставка зі сплатою мита. Термін поставка зі сплатою мита означає, що продавець здійснює поставку покупцю товару, який пройшов митне очищення для імпорту, без розвантаження з будь-якого прибулого транспортного засобу в названому місці призначення. Продавець несе всі витрати та ризики, пов`язані з доставкою товару до цього місця, включаючи (у відповідних випадках) будь-які мита (під словом мито тут розуміється відповідальність за виконання та ризики виконання дій з проходження митних процедур, а також оплата витрат митного очищення, податків, митних і інших зборів) на імпорт до країни призначення.
Як вбачається з матеріалів справи, поставка визначеного специфікацією товару була здійснена відповідачем за адресою: Військово медичний клінічний центр центрального регіону, м. Вінниця.
При цьому з акту приймання-передачі №30 (а.с.23) та повідомлення-підтвердження (а.с. 25) вбачається, що поставка була здійснена саме 09.10.2017. В акті приймання-передачі №30 окремо зазначено дата відправлення та дата надходження товару: 09.10.2017. Даний акт містить підпис представника третьої особи.
Також матеріали справи містять повідомлення-підтвердження № 4208 отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, закуплених Міністерством оборони України від 20.10.2017, в якому відображена дата поставки товару 09.10.2017.
Відповідно до п. п. 2.4 договору приймання товару за кількістю та якістю оформлюється актом приймання (форма 4), який складає одержувач замовнику на кожну партію товару після закінчення приймання товару в трьох примірниках: перший примірник - замовнику, другий - одержувачу замовника, третій - постачальнику. Належним чином оформлені документи: акти приймання, видаткова накладна постачальника та повідомлення-підтвердження відповідно до наказу Міністра оборони України № 757 від 31 грудня 2016 є підтвердженням приймання товару.
Обставини щодо поставки товару за договором № 286/2/17/27 від 19.06.2017 з порушенням строку, вказаному в договорі, не заперечуються третьою особою, яка у поясненнях на позовну заяву зазначає про визнання претензії Міністерства оборони України від 06.11.2017 №286/10/6610 на суму 640,32 грн. за порушення строків поставки товару за спірним договором та сплату вказаної суми пені 16.11.2017 згідно платіжного доручення №1215.
Відповідно до частини 1 статті 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредитору грошову суму відповідно до умов гарантії.
Врахувавши встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що гарантійний випадок за наданою відповідачем гарантією є таким, що настав, оскільки факт порушення принципалом виконання зобов`язання зі своєчасної поставки товару є доведеним, що не спростовано відповідачем та третьою особою, а у відповідача (гаранта) відповідно до частини 1статті 563 Цивільного кодексу України за вимогою кредитора (бенефіціара) виник обов`язок сплатити позивачу (кредитору) грошову суму відповідно до умов виданої ним гарантії.
Відповідно до статті 562 Цивільного кодексу України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.
Отже, за своєю правовою природою гарантія має автономний (незалежний) характер від основного зобов`язання та відповідно не залежить від обставин припинення основного зобов`язання. У зв`язку з цим виплата гарантом суми, на яку видано гарантію, жодним чином не може зараховуватись в рахунок виконання основного зобов`язання та відповідно впливати на його чинність/припинення.
У свою чергу сплата принципалом (постачальником) відповідно до умов договору поставки штрафних санкцій за порушення строків поставки товару не виключає обов`язку гаранта сплатити кредитору грошову суму за гарантією, оскільки сама по собі сплата постачальником штрафних санкцій за договором не усуває факту допущеного порушення зобов`язання та не позбавляє кредитора права на задоволення своїх вимог за рахунок гарантії.
Тобто зазначені способи забезпечення виконання зобов`язання (штрафні санкції та гарантія) не є взаємовиключними.
З матеріалів справи вбачається, що вимога позивача (кредитора) до гаранта про сплату грошової суми була надіслана ним 13.12.2017 у визначеному в гарантії порядку, відповідає вимогам, встановлених в гарантії, та отримана відповідачем у строки, встановлені в гарантії (дійсна по 01.02.2018), що спростовує доводи апелянта про не звернення позивача до банку в межах строку дії гарантії з належною вимогою.
Згідно з частинами 2-4 статті 563 Цивільного кодексу України вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.
Відповідно до частини 1 статті 565 Цивільного кодексу України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.
Жодних умов та документів, які мають бути надані до гарантії, зміст гарантії не містить.
Відмовляючи у виплаті банківської гарантії, в листі від 20.12.2017 №2097/12-б/6-01 (а.с.21) відповідач посилався на те, що акт приймання та видаткова накладна затверджені не належними представниками Міністерства оборони України, а тому відсутні підстави для сплати гарантійного зобов`язання.
Відповідно до п.2.3 договору приймання товару за кількістю та якістю здійснюється у військовій частині одержувачем замовника у присутності уповноваженого представника постачальника.
Згідно з п.5.2 договору місцем поставки товару є військові частини Міністерства оборони України, що зазначені у рознарядці Міністерства оборони України, яка є невід`ємною частиною цього договору, згідно з розрахунком поставки та обов`язковим дотриманням передбачених нею вимог до асортименту, кількості, адреси одержувачів замовника та черговості відвантажень.
Ні в договорі, ні в Положенні не передбачено, що видаткова накладна підписується, а акт приймання затверджується уповноваженим представником замовника. Положення договору вказують на те, що приймання товару за кількістю та якістю у військовій частині здійснюється одержувачем замовника.
Отже, акт приймання та видаткова накладна є належними та допустимими доказами підтвердження порушення третьою особою строків виконання зобов`язань за договором, у зв`язку з чим у відповідача були відсутні підстави для відмови у виплаті банківської гарантії.
Як вбачається з матеріалів, банківська вимога № 286/7/7595 від 13.12.2017 підписана Заступником директора Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України, полковником - Лутченком О.М.
Відповідно до ч. 3 ст. 237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Тобто за приписами вказаної статті представництво виникає на підставі договору, закону чи інших актів цивільного законодавства.
Зокрема, Положенням про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 26.11.2014 № 671 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 № 730) визначено право Міністра оборони України видавати довіреності.
Відповідно до ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.
За таких обставин, Заступник директора Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України, полковник - Лутченко О.М. уповноважений був підписувати вимогу №286/7/7595 від 13.12.2017 від імені Міністерства оборони України, оскільки діяв на підставі довіреності № 220/331/д від 17.10.2017 року, виданої Міністром оборони України.
Врахувавши факт настання гарантійного випадку за гарантію №2542-0617/PRG3v від 16.06.2017 (порушення виконання принципалом зобов`язання з поставки товару у строк, визначений договором) та невиконання відповідачем (гарантом) обов`язку з виплати грошової суми у розмірі 18 096,00 грн. за гарантією у встановлені в ній строки, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Вказана вище правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 01.04.2019 у справі №910/2693/18.
Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник зазначає, що третьою особою фактично було виконано зобов`язання за договором поставки в повному обсязі, що, на його думку, виключає відповідальність відповідача, як гаранта. На переконання відповідача, банківською гарантією не передбачено відповідальність банку за прострочення виконання принципалом взятих на себе зобов`язань за договором.
Вказані доводи відповідача колегією суддів відхиляються, оскільки з умов банківської гарантії №2542-0617/PRG3v від 16.06.2017 однозначно вбачається, що відповідач взяв на себе зобов`язання сплатити визначену у гарантії суму також у разі порушення третьою особою строків виконання умов договору поставки.
Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів зазначає, що відповідач помилково посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 18.10.2018 у справі № 910/21641/17 та від 20.06.2018 у справі № 904/9536/17, оскільки обставини у зазначених справах щодо змісту банківських гарантій та обсягу забезпеченого за ними зобов`язань є іншими, ніж у цій господарській справі №910/1413/19, оскільки гарантії у зазначених справах забезпечували саме невиконання принципалами своїх зобов`язань за договорами, а не порушення таких зобов`язань, що має місце у спірних правовідносинах між сторонами у цій господарській справі № 910/1413/19. Тобто правові висновки Верховного Суду у зазначених справах були зроблені на підставі інших, ніж у цій справі, фактичних обставин, у зв`язку з чим такі висновки не підлягають застосуванню до спірних правовідносин у цій справі.
Також судом не приймаються до уваги посилання скаржника на постанови Верховного Суду у справах №910/8297/17, №910/8299/17 та №910/7128/17, оскільки висновки Верховного Суду у даних справах щодо правомірності відмови банком у задоволенні вимог кредиторів у зв`язку з неподанням необхідних документів, які підтверджують настання гарантійних випадків, ґрунтуються на тому, що умовами банківських гарантій у справах №910/8297/17, №910/8299/17 та №910/7128/17 встановлений чіткий перелік документів, які мають бути додані до відповідних вимог. Таким чином, обставини вказаних справ та справи №910/1413/19 не є аналогічними.
Посилання апелянта на правову позицію, викладену в постанові Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2018 у справі №910/2693/18 колегією суддів відхиляються, оскільки постановою Верховного Суду від 01.04.2019 у справі №910/2693/18, вищевказана постанова суду апеляційної інстанції скасована, а рішення суду першої інстанції про задоволення позову залишено без змін.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
Доводи апелянта про порушення судом норм матеріального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм процесуального права, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).
За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позову.
Доводи третьої особи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегією суддів відхиляються з вищевикладених підстав.
Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Айбокс Банк на рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2019 у справі №910/1413/19.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Айбокс Банк на рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2019 у справі №910/1413/19 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2019 у справі №910/1413/19 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/1413/19 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

М.Л. Яковлєв