ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2020 р. Справа№ 910/7187/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.01.2020

у справі № 910/7187/19 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авантаж Інспект»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про зобов`язання вчинити дії та стягнення 2 529, 98 грн

за відсутності представників учасників справи,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Авантаж Інспект» (далі - ТОВ «Авантаж Інспект») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця») в особі філії «Центр транспортної логістики» АТ «Укрзалізниця» про зобов`язання вчинити дії та стягнення 2 529, 98 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.08.2019 у справі №910/7187/19 (суддя Кирилюк Т.Ю.) позов ТОВ «Авантаж Інспект» до АТ «Укрзалізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» АТ «Укрзалізниця» про зобов`язання вчинити дії та стягнення 2 529,98 грн задоволено частково, стягнуто з АТ «Укрзалізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» АТ «Укрзалізниця» на користь ТОВ «Авантаж Інспект» 3 842,00 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

11.09.2019 на виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ.

Додатковим рішенням від 26.09.2019 у справі № 910/7187/19 стягнуто з АТ «Укрзалізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» АТ «Укрзалізниця» на користь ТОВ «Авантаж Інспект» 866,38 грн 3 % річних та 1 663,60 грн інфляційних втрат.

21.10.2019 на виконання вказаного додаткового рішення Господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ.

13.12.2019 АТ «Укрзалізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» звернулось до Господарського суду міста Києва зі скаргою на дії старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - Солом`янський РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві) Браташової Вікторії Іштванівни, згідно з якою заявник просив суд:

1) визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Браташової Вікторії Іштванівни, вчинені в рамках виконавчого провадження № 60800777, а саме:

- винесення постанов від 09.12.2019 про відкриття виконавчого провадження №60800777, про стягнення виконавчого збору, про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження;

- інші виконавчі дії, спрямовані на звернення стягнення на майно АТ «Укрзалізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» у виконавчому провадженні №60800777;

2) скасувати постанови старшого державного виконавця Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Браташової Вікторії Іштванівни, прийняті в рамках виконавчого провадження № 60800777, а саме:

- від 09.12.2019 про відкриття виконавчого провадження;

- від 09.12.2019 про стягнення виконавчого збору;

- від 09.12.2019 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження;

- інші постанови, винесені відносно АТ «Укрзалізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» у виконавчому провадженні № 60800777.

3) до закінчення розгляду цієї скарги, заборонити старшому державному виконавцю Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Браташовій Вікторії Іштванівні вчиняти дії щодо накладання арешту на банківські рахунки АТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики», код 40123465, та вчиняти інші дії, що пов`язані із зарахуванням коштів на депозитний рахунок, їх перерахування стягувачу, в рамках виконавчого провадження №60800777 грошових коштів;

4) зобов`язати Солом`янський РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві винести постанову про повернення наказу Господарського суду м. Києва від 11.09.2019 у справі № 910/7187/19 стягувачу, у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2020 у справі №910/7187/19 відмовлено АТ «Українська залізниця» у задоволенні скарги на дії старшого державного виконавця Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Браташкової В.І. в рамках виконавчого провадження №60800777.

Відмовляючи у задоволенні вимог вказаної скарги, суд виходив з того, що державний виконавець Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві при винесенні постанов діяв в рамках чинного законодавства України, боржник в добровільному порядку погасив заборгованість, а виконавче провадження є закінченим.

Не погодившись із вищезазначеною ухвалою, АТ «Укрзалізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» АТ «Укрзалізниця» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове рішення, яким вимоги апеляційної скарги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ухвала суду першої інстанції прийнята за нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права, неправильного застосування норм матеріального права, що призвели до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт, посилаючись на норми п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», вказував на те, що у відношенні АТ «Укрзалізниця» законом заборонено вчиняти виконавчі дії, в тому числі прийняття постанов, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», натомість, судом застосовано Закон України «Про власність», який втратив чинність ще 20.06.2007.

Також апелянт наголошував на тому, що обов`язкове виконання рішення суду має процесуальні обмеження при його примусовому виконанні, визначені Законом України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», та які мають бути враховані всіма залученими до його реалізації особами; враховуючи, що законом встановлено заборону на вчинення виконавчих дій щодо АТ «Укрзалізниця», а отже і заборону на звернення стягнення на майно чи кошти боржника, закон вимагає невідкладно повернути стягувачу виконавчий документ, а всі арешти (за їх наявності) зняти.

Крім того, за твердженням скаржника, сам лише факт відкриття виконавчого провадження породжує правові наслідки, змінює права та обов`язки АТ «Укрзалізниця» та зачіпає його законні права та інтереси, а винесена до прийняття оскаржуваної ухвали постанова про арешт майна товариства спростовує припущення суду про відсутність інших заходів з примусового виконання рішень; дії, спрямовані на стягнення майна (грошових коштів), яким наділено філію «Центр транспортної логістики», буде вчиненням виконавчих дій по відношенню до АТ «Укрзалізниця» з грубим порушенням порядку, встановленого законом; законодавство не обумовлює появу у філії особливого процесуального статусу відмінного від юридичної особи, частиною якої вона є.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2020 поновлено Філії «Центр транспортної логістики» АТ «Укрзалізниця» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 21.01.2020 у справі № 910/7187/19, відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, призначено до розгляду на 08.04.2020, встановлено РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві та ТОВ «Авантаж Інспект» строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.

ТОВ «Авантаж Інспект» скористалося правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач наголошував на тому, що заборона вчинення виконавчих дій, встановлена Законом України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», не може поширюватися на виконання рішення у справі №910/7187/19 про стягнення грошових коштів, а тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги АТ «Укрзалізниця»; судом правильно враховано ту обставину, що 17.12.2019 божником на депозитний рахунок Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві самостійно сплачено 4 495,20 грн та 26.12.2019 державним виконавцем на підставі ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду; викладені в скарзі доводи та вимоги боржника суперечать фундаментальним нормам права, якими гарантовано виконання судових рішень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 зі змінами від 16.03.2020 №215 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 до 3 квітня 2020 року на усій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №239 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211. Зокрема, карантин продовжено до 24.04.2020.

З урахуванням наведеного, у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2020 повідомлено учасників провадження, що розгляд апеляційної скарги Філії «Центр транспортної логістики» АТ «Укрзалізниця» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.01.2020 у справі № 910/7187/19 08.04.2020 не відбудеться, наступне судове засідання призначено на 06.05.2020 та доведено до відома учасників справи, що їх явка у судове засідання не визнається судом обов`язковою.

05.05.2020 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від ТОВ «Авантаж Інспект» надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

06.05.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від АТ «Укрзалізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» надійшла заява, в якій апелянт також просив здійснювати розгляд справи без участі його представника.

У судове засідання сторони та державний виконавець явку своїх уповноважених представників не забезпечили, про день, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на встановлені статтею 273 ГПК України строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, враховуючи подані сторонами клопотання про розгляд справи без участі їх представників, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності вказаних осіб.

Відповідно до п. 25 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про розгляд скарг на рішення, дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби, державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що є у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

За приписами статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 326 ГПК України).

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у пар. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Частиною 1 статті 327 ГПК України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 11.09.2019 Господарським судом міста Києва на виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/7187/19 від 15.08.2019, яке набрало законної сили 05.09.2019, було видано наказ про примусове виконання рішення, яким стягнуто з АТ «Укрзалізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» АТ «Укрзалізниця» на користь ТОВ «Авантаж Інспект» 3 842,00 грн судового збору (а.с. 275, т. 1).

На підставі зазначеного наказу та на його виконання старшим державним виконавцем Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Браташовою Вікторією Іштванівною 09.12.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60800777; постанову про стягнення виконавчого збору, якою зобов`язано стягнути з боржника 384,20 грн; постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, якою стягнуто з боржника витрати на проведення виконавчих дій у сумі 269,00 грн (а.с. 10-12, т. 3).

Як зазначають державний виконавець, позивач та вбачається з матеріалів справи, 17.12.2019 божником на депозитний рахунок Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві самостійно сплачено 4495,20 грн та 26.12.2019 старшим державним виконавцем Саковичем Станіславом Юрійовичем на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним виконанням рішенням суду (а.с. 150, т. 3).

Стаття 55 Конституції України вказує, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (надалі - Закон № 1404-VІІІ) однією із засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону № 1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень господарських судів.

Акт державного органу - це юридична форма рішень цього органу, які спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин, породжують певні правові наслідки і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Статтею 339 ГПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

В обґрунтування поданої скарги на дії старшого державного виконавця Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Браташової Вікторії Іштванівни відповідач наголошував на тому, що вчинення всіх дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та спрямованих на примусове виконання рішень про стягнення грошових коштів з АТ «Укрзалізниця» заборонено Законом України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».

Відповідно до п. 3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», заборонено вчиняти виконавчі дії щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

До додатку 2 Переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані до Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» станом на 20.10.2019 включено АТ «Укрзалізниця».

З огляду на те, що законом встановлено заборону на вчинення виконавчих дій, а отже і заборону на звернення стягнення на майно чи кошти боржника, скаржник стверджує, що виконавчий документ підлягає поверненню стягувачу, а всі арешти (за наявності) має бути знято.

Крім того, скаржник вказує, що накладення арешту на грошові кошти (а не лише окремі рахунки зі спеціальним статусом), за рахунок яких здійснюється виплата заробітної плати, є неправомірним.

Також скаржник стверджував, що Філія «Центр транспортної логістики» АТ «Укрзалізниця» не є самостійним учасником (суб`єктом) цивільних, господарських відносин, філія не може мати прав та обов`язків, або гарантій діяльності окремих від юридичної особи, частиною якої вона є та не є самостійним суб`єктом права власності, тоді як саме АТ «Укрзалізниця», як учасник цивільних відносин, є власником майна (грошових коштів), яким наділено його Філію «Центр транспортної логістики», а у відношенні товариства закон заборонив вчиняти виконавчі дії. Тобто, дії спрямовані на стягнення майна (грошових коштів), яким наділено Філію «Центр транспортної логістики», буде вчиненням виконавчих дій по відношенню до АТ «Укрзалізниця» з грубим порушенням порядку встановленого законом.

Таким чином, в даному випадку предметом дослідження при розгляді вказаної скарги на дії державного виконавця є застосування до примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 11.09.2019 у справі №910/7187/19 норми законодавства щодо встановленої тимчасової заборони на вчинення будь-яких виконавчих дій, у тому числі, примусового списання коштів з рахунків AT «Укрзалізниця», згідно з приписами п. 3 Розділу III Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».

Колегія суддів не може погодитися з позицією суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення скарги АТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» на дії Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, а вищевказані доводи скаржника вважає частково обґрунтованими, виходячи з наступного.

Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі також - Закон №1404-VІІІ) є спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентує порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Згідно зі ст. 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

При цьому, дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються також Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 статті 26 Закону №1404-VІІІ передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно з ч. 4 ст. 27 Закону №1404-VІІІ державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Разом з тим, пунктом 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до п. 20 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5, повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону №1404-VІІІ. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, приписами Закону України «Про виконавче провадження», як і положеннями вказаної Інструкції, передбачено обов`язок державного виконавця повернути виконавчий документ стягувачу, зокрема, якщо законом встановлено заборону щодо проведення виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Так, 20.10.2019 набрав чинності Закон України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» (Закон №145-ІХ).

Відповідно до пункту 3 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням заборони, встановленої пунктом 3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», в комплексі з іншими заборонами та мораторіями на звернення стягнення на майно боржників - державних підприємств, встановленими на момент прийняття Закону №145-ІХ, законодавцем в основу положення, визначеного пунктом 3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №145-ІХ, було покладено як принцип обов`язковості виконання рішень, закріплений Конституцією України, так і необхідність збереження об`єктів права державної власності, які були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», у зв`язку з їх стратегічним значенням для економіки та національної безпеки України як держави з метою запобігти безконтрольному відчуженню майна, що складає єдиний майновий комплекс, у тому числі через застосування позаприватизаційних процедур.

Отже, Законом України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» встановлена пряма заборона вчиняти виконавчі дії, в тому числі, і щодо виконання рішень судів, якими встановлено стягнення грошових коштів із боржників, за винятком стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Вказаною нормою Закону №145-ІХ з усього складу майна підприємства, призначеного для його діяльності, яким також є нерухоме майно (будівлі, споруди, земельні ділянки тощо), передбачено можливість звернення стягнення лише на конкретні види майна цього підприємства, зокрема, грошові кошти та товари, передані в заставу за кредитними договорами.

Колегією суддів встановлено, що до додатку 2 «Переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані» до Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 07.07.1999 №847-XIV, з урахуванням Закону України «Про внесення зміни до Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації»» від 02.06.2016 №1409-VІІІ, станом на 20.10.2019 включено АТ «Укрзалізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ідентифікаційний код 40075815).

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи скаржника про те, що чинне законодавство не обумовлює появу у філії особливого процесуального статусу, відмінного від юридичної особи, частиною якої вона є, а тому дії, спрямовані на стягнення майна (грошових коштів), яким наділено філію «Центр транспортної логістики», буде вчиненням виконавчих дій по відношенню до АТ «Укрзалізниця», оскільки філія не є самостійним учасником (суб`єктом) цивільних/господарських відносин, не є самостійним суб`єктом права власності, натомість саме товариство, як учасник цивільних відносин, є власником майна (грошових коштів), яким наділено його філію.

Вищевказані обставини підтверджують доводи скаржника про заборону на звернення стягнення на кошти боржника - АТ «Укрзалізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» АТ «Укрзалізниця» у виконавчому провадженні.

Водночас, викладені ТОВ «Авантаж Інспект» у відзиві на апеляційну скаргу заперечення щодо її задоволення колегією суддів відхиляються як необґрунтовані з огляду на те, що останній помилково тлумачить положення Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», яким прямо встановлено заборону на вчинення виконавчих дій відносно боржника, у тому числі, щодо виконання рішень судів про стягнення грошових коштів, окрім випадку, стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Разом з тим, предметом стягнення за наказом Господарського суду міста Києва від 11.09.2019 у справі № 910/7187/19 є судовий збір, а не грошові кошти і товари, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Відтак, на примусове стягнення за наказом Господарського суду міста Києва від 11.09.2019 у справі № 910/7187/19 діяла пряма заборона Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» після набрання останнім чинності.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що виконавчі дії, спрямовані на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2019 та наказу Господарського суду міста Києва від 11.09.2019 у справі № 910/7187/19, були вчинені старшим державним виконавцем Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Браташовою Вікторією Іштванівною у грудні 2019 року, тобто після набрання 20.10.2019 чинності Законом України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».

За приписами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За викладених обставин, враховуючи, що боржником у виконавчому документі - наказі Господарського суду міста Києва від 11.09.2019 у справі №910/7187/19 є АТ «Укрзалізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» АТ «Укрзалізниця», з урахуванням наведеної норми Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», якою прямо встановлено заборону на вчинення виконавчих дій відносно боржника, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що зазначений наказ Господарського суду міста Києва підлягав поверненню стягувачу старшим державним виконавцем Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Браташовою В.І. на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а його дії у межах виконавчого провадження № 60800777 щодо відкриття виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження шляхом винесення відповідних постанов від 09.12.2019 є неправомірними, у зв`язку з чим оскаржувані постанови від 09.12.2019 про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат виконавчого провадження № 60800777 підлягають скасуванню.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними та необґрунтованими заявлені боржником вимоги про визнання неправомірними інших виконавчих дій, спрямованих на звернення стягнення на майно АТ «Укрзалізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» у виконавчому провадженні №60800777 та скасування інших постанов, винесених відносно боржника у вказаному виконавчому провадженні.

Так, з аналізу вищенаведених положень ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 1 ст. 342 ГПК України вбачається, що дії державного виконавця, його відмова від вчинення певної виконавчої дії, зволікання з вчиненням виконавчих дій тощо можуть бути оскаржені особами, які беруть участь у виконавчому провадженні. Якщо особа, яка вважає, що її права порушено має право звернутись за захистом своїх порушених прав до суду.

При цьому, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (частина 1 статті 2 ГПК України).

Отже, право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оскарження останнього, відтак, суд не може здійснювати захист прав та законних інтересів позивача на майбутнє.

Заявлені скаржником вимоги про визнання неправомірними інших виконавчих дій, спрямованих на звернення стягнення на майно АТ «Укрзалізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» у виконавчому провадженні №60800777 та скасування інших постанов, винесених відносно АТ «Укрзалізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» у виконавчому провадженні №60800777 є такими, що заявлені на майбутнє, оскільки на час звернення до суду з даною скаргою державним виконавцем не було прийнято будь-яких інших постанов окрім постанов від 09.12.2019 про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат виконавчого провадження.

Як було зазначено вище, під час розгляду скарги по суті судом першої інстанції старшим державним виконавцем Саковичем Станіславом Юрійовичем на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову від 26.12.2019 про закінчення виконавчого провадження №60800777 у зв`язку із фактичним виконанням рішенням суду.

При цьому, під час розгляду скарги місцевим господарським судом, як і під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, скаржником не було уточнено заявлених вимог у відповідності до положень ГПК України та не конкретизовано які саме інші дії державного виконавця він просить визнати неправомірними та які інші, прийняті державним виконавцем постанови необхідно скасувати, у зв`язку з чим скарга АТ «Укрзалізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» підлягає розгляду в редакції викладених в ній вимог.

Враховуючи те, що вимоги скаржника про визнання неправомірними інших виконавчих дій, спрямованих на звернення стягнення на майно АТ «Укрзалізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» у виконавчому провадженні №60800777 та скасування інших постанов, винесених відносно АТ «Укрзалізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» у виконавчому провадженні №60800777, заявлені на майбутнє і їх вирішення не входить до завдання господарського судочинства в розумінні статті 2 ГПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у їх задоволенні.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вживати заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення, заборони державному виконавцю вчиняти певні дії тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключними повноваженнями державного виконавця, які, в свою чергу, можуть бути предметом оскарження в суді.

Враховуючи викладене, необґрунтованими є вимоги скаржника про заборону старшому державному виконавцю Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Браташовій Вікторії Іштванівні вчиняти дії щодо накладення арешту на банківські рахунки АТ «Укрзалізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики», код 40123465, та вчиняти інші дії, що пов`язані із зарахуванням коштів на депозитний рахунок, їх перерахуванням стягувачу в рамках виконавчого провадження №60800777 грошових коштів до закінчення розгляду скарги.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає скаргу АТ «Укрзалізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» АТ «Укрзалізниця» на дії старшого державного виконавця Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Браташової Вікторії Іштванівни частково обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в частині визнання неправомірними дій останньої щодо винесення постанов від 09.12.2019 про відкриття виконавчого провадження №60800777, про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат даного виконавчого провадження, скасування вказаних постанов та зобов`язання Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, найменування якого змінено на Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), винести постанову про повернення стягувачу наказу Господарського суду міста Києва від 11.09.2019, виданого на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2019 у справі №910/7187/19, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». В іншій частині скаргу АТ «Укрзалізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» АТ «Укрзалізниця» на дії Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві необхідно залишити без задоволення.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника щодо накладення арешту на грошові кошти, за рахунок яких здійснюється виплата заробітної плати, оскільки скаржником не доведено факт накладання старшим державним виконавцем Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Браташовою Вікторією Іштванівною арешту на грошові кошти, що містяться на рахунках зі спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується учасниками справи, 17.12.2019 боржником на депозитний рахунок Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві самостійно сплачено 4 495,20 грн, тобто сплачено грошові кошти за наказом Господарського суду міста Києва від 11.09.2019 у справі №910/7187/19, а також виконавчий збір та витрати виконавчого провадження №60800777, у зв`язку з чим дане виконавче провадження було закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» згідно з постановою старшого державного виконавця Саковича Станіслава Юрійовича від 26.12.2019.

Водночас, на переконання колегії суддів, дана обставина не може підтверджувати правомірність дій державного виконавця, вчинених в межах виконавчого провадження №60800777, а відтак, місцевий господарський суд безпідставно посилається на те, що закінчення виконавчого провадження у зв`язку із добровільним виконанням рішення суду боржником є підставою для відмови у задоволенні скарги АТ «Укрзалізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» АТ «Укрзалізниця» на дії Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві.

Крім того, суд першої інстанції помилково вказує на добровільність виконання рішення суду боржником, адже сплата вказаних грошових коштів здійснена останнім під час примусового виконання рішення на виконання вимог постанов державного виконавця, які в силу ч. 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» є обов`язковими на всій території України, а їх невиконання тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Разом з тим, безпідставними є доводи апелянта про застосування судом першої інстанції Закону України «Про власність», який втратив чинність 20.06.2007, з огляду на те, що в оскаржуваній ухвалі місцевого господарського суду відсутні будь-які посилання на положення вказаного Закону.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010, в яких зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи сторін, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на правильність прийняття судом оскаржуваної ухвали у даній справі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до частини 1 статті 277 ГПК України, є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, зважаючи на встановлене вище, вважає апеляційну скаргу АТ «Укрзалізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» АТ «Укрзалізниця» такою, що підлягає задоволенню частково, а ухвала Господарського суду міста Києва від 21.01.2020 у справі №910/7187/19 -скасуванню, як така, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме, положень п. 3 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».

Відповідно до статті 282 ГПК України у постанові суду апеляційної інстанції повинен бути зазначений розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною 14 статті 129 ГПК України передбачено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За змістом пунктів 1 та 3 частини 4 статті 129 ГПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що апеляційна скарга АТ «Укрзалізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» АТ «Укрзалізниця» підлягає частковому задоволенню, а ухвала місцевого господарського скасуванню з ухваленням нового судового рішення у справі про часткове задоволення скарги АТ «Укрзалізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» АТ «Укрзалізниця» на дії державного виконавця органу державної виконавчої служби, то відповідно суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат, зокрема розподіляє судовий збір, сплачений стягувачем за розгляд справи в апеляційному господарському суді.

З огляду на вищевикладене, судовий збір за розгляд апеляційної скарги в порядку його розподілу підлягає стягненню з відповідного органу державної виконавчої служби, дії державного виконавця якого оскаржуються.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що за подання апеляційної скарги скаржник (відповідач) мав сплатити та сплатив судовий збір у розмірі 2 102,00 грн, тобто у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, виходячи зі ставки судового збору, визначеної підпунктом 7 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 29.05.2018 у справі №915/955/15.

Отже, сплачений апелянтом за розгляд справи в апеляційному господарському суді судовий збір розподіляється між ним та Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) порівну, оскільки вимоги скарги на дії державного виконавця органу державної виконавчої служби є немайновими, а при частковому задоволенні вимог немайнового характеру пропорції задоволення позовних вимог точно визначити неможливо (Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 11.12.2019 у справі № 908/3199/15).

Керуючись ст. ст. 253-255, 264, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.01.2020 у справі № 910/7187/19 задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.01.2020 у справі № 910/7187/19 скасувати.

3. Задовольнити частково скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на дії Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

4. Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Браташової Вікторії Іштванівни щодо винесення наступних постанов:

- від 09.12.2019 про відкриття виконавчого провадження №60800777;

- від 09.12.2019 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №60800777;

- від 09.12.2019 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження №60800777.

5. Скасувати постанови старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Браташової Вікторії Іштванівни, а саме:

- від 09.12.2019 про відкриття виконавчого провадження №60800777;

- від 09.12.2019 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №60800777;

- від 09.12.2019 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження №60800777.

6. Зобов`язати Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винести постанову про повернення стягувачу наказу Господарського суду міста Києва від 11.09.2019, виданого на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2019 у справі №910/7187/19, на підставі п. 9) ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

7. В іншій частині скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на дії Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві залишити без задоволення.

8. Стягнути з Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (03151, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 76 А; ідентифікаційний код 35008087) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі філії «Центр транспортної логістики» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03038, м. Київ, вул. Федорова, будинок 32; ідентифікаційний код 40123465) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1 051 (одна тисяча п`ятдесят одна) грн 00 коп.

9. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання даної постанови.

10. Матеріали справи № 910/7187/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 07.05.2020.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова