УХВАЛА

м. Київ

04.05.2020Справа № 910/4800/20

За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "СТУДЕНИЦЯ-1"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП"

про стягнення 368881,06 грн

Суддя Гумега О.В.

Представники: без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СТУДЕНИЦЯ-1" (далі - позивач, ТОВ "СТУДЕНИЦЯ-1") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом (№ 13 від 30.03.2020) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" (далі - відповідач, ТОВ "ВВТ ГРУП") про стягнення 368881,06 грн на підставі Договору поставки сільськогосподарської продукції № 16-07/19Я від 17.07.2019, з яких: 358473,76 грн. основного боргу, 3218,30 грн інфляційних втрат, 7189,00 грн 3% річних.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач на виконання умов вказаного договору поставив відповідачу товар згідно видаткової накладної № 26 від 18.07.2019, який відповідач оплатив частково, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2020 заяву про забезпечення позову № 14 від 30.03.2020 повернуто заявнику.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "СТУДЕНИЦЯ-1" залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

28.04.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання, відповідно до якого позивач на виконання ухвали суду від 13.04.2020 про усунення недоліків позовної заяви просив долучити до матеріалів справи оригінал платіжного доручення про сплату судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.05.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "СТУДЕНИЦЯ-1" прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/4800/20, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

29.04.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову № 21 від 21.04.2020 (далі - заява про забезпечення позову), відповідно до якої позивач просить суд вжити заходи до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" (01054, м. Київ, вул. Олеся Гончара, 41 ЛІТ "А", офіс 310, , МФО 380526, р/р НОМЕР_1 ), що обліковуються на будь-яких розрахункових рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" в межах ціни позову в сумі 368881 грн 06 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 140 ГПК України, суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

За наслідками дослідження вимог заяви про забезпечення позову, наведеного заявником обґрунтування вимог та доданих ним до заяви доказів, судом не встановлено підстав, які б вказували на необхідність виклику заявника та/або витребування від нього додаткових пояснень або додаткових доказів.

Також, з наведеного у заяві обґрунтування та доданих до неї доказів не вбачається, що наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви.

Враховуючи наведене, заява розглядається за загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 140 ГПК України.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову позивач зазначив, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором поставки сільськогосподарської продукції № 16-07/19Я від 17.07.2019, позивач звернувся до Господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 368881,06 грн.

Позивач вказав, що з метою досудового врегулювання спору неодноразово звертався до відповідача з вимогами від 27.09.2019 №23, 15.01.2020 №3, 12.02.2020 №6 про погашення боргу та направив відповідачу для підписання акти звіряння взаємних розрахунків.

Проте, на твердження позивача, станом на дату подання заяви про забезпечення позову грошові кошти в розмірі 368881,06 грн від відповідача не надходили, що свідчить про ігнорування, неналежне та умисне невиконання зобов`язань з боку ТОВ "ВВТ ГРУП".

Позивач стверджує про наявність у нього підстав вважати, що при невжитті заходів забезпечення позову виконання рішення буде ускладнено, а тому вбачає необхідність у вжитті заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ "ВВТ ГРУП" в межах суми позову у розмірі 368881,06 грн.

При цьому позивач зазначає, що сума позову є досить значною для сільськогосподарського підприємства позивача, яке займається вирощуванням зернових культур, кошти мають бути спрямовані в т.ч. на закупівлю палива, виплату заробітної плати найманим працівникам, сплату податків та зборів, тоді як відповідач уникає виконання свого зобов`язання, чим ставить підприємство позивача у скрутне матеріальне становище.

Розглянувши заяву заявника про вжиття заходів забезпечення позову, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких вона ґрунтується, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Так, за приписами статей 73, 74, 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази,надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, питання задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивач стверджує про наявність у нього підстав вважати, що при невжитті заходів забезпечення позову виконання рішення буде ускладнено. Разом з цим, на підтвердження зазначеного, до заяви про забезпечення позову додано лише копії листів від 27.09.2019 №23, 15.01.2020 №3, 12.02.2020 №6, з якими позивач звертався до відповідача з вимогою про погашення заборгованості, та копію відповіді відповідача на претензію позивача № 28-10/19 від 28.10.2019, відповідно до якої відповідач визнав порушення ним строку оплати за поставлений товар та просив позивача надати час для повного розрахунку.

Здійснивши оцінку вищезазначених доказів у порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що такі докази не є належними та допустимими у розумінні ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження доводів позивача про те, що при невжитті заходів забезпечення позову виконання рішення буде ускладнено.

Сам лише факт неодноразового звернення позивача до відповідача з вимогами про погашення заборгованості та надання відповідачем відповіді на претензію, згідно якої відповідач визнав порушення ним строку оплати, не є достатнім для висновку суду, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Жодні інші докази у розумінні ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження доводів позивача про те, що при невжитті заходів забезпечення позову виконання рішення буде ускладнено, останнім до заяви про забезпечення позову не додано. При цьому суд відзначає, що посилання позивача на значність стягуваної суми для сільськогосподарського підприємства позивача, яке займається вирощуванням зернових культур, необхідність спрямовання коштів на закупівлю палива, виплату заробітної плати найманим працівникам, сплату податків та зборів, тощо, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову згідно приписів ст. 136 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, з огляду на подані позивачем докази, суду не доведено, що невжиття визначеного позивачем заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відтак, подана позивачем заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо обґрунтованості, доцільності та необхідності забезпечення позову у визначений заявником спосіб та імовірності ускладнення чи унеможливлення виконання рішення господарського суду в разі невжиття відповідного заходу забезпечення позову.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "СТУДЕНИЦЯ-1" про забезпечення позову № 21 від 21.04.2020.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 86, 136, 137, 139, 140, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "СТУДЕНИЦЯ-1" про забезпечення позову № 21 від 21.04.2020 відмовити.

2. Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 04.05.2020 та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 253 - 259 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням пункту 4 розділу ХІ "Прикінцеві положення", підпункту 17.5 пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В.Гумега