ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 року м. ОдесаСправа № 916/3331/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Будішевської Л.О.

суддів Таран С.В., Лавриненко Л.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення господарського суду Одеської області від 17.01.2020, ухвалене суддею Шаратовим Ю.А., м. Одеса

у справі № 916/3331/19

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області

про стягнення 1839,41 грн.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі АТ «НАК «Нафтогаз України») звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, в якому просило суд стягнути з останнього 1839,41 грн., з яких: 1717,86 грн. пені та 121,55 грн. 3% річних.

Позов мотивований неналежним виконанням відповідачем умов договору №97/16-ТЕ-23 від 29.01.2016 в частині своєчасної оплати вартості поставленого в період з січня по березень 2016 року природного газу.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що саме АТ «НАК «Нафтогаз» в порушення п. 3.5. договору вчинило дії, що унеможливлюють відповідача виконати п. 6.1. договору щодо розрахунку за фактично переданий газ до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки. Зокрема,

оплата за спожитий газ у січні 2016 було здійснено відповідно до виписаного позивачем рахунку-фактури від 17.02.2016 № 50, який надійшов на адресу відповідача 26.02.2016. Оплата за спожитий природний газ у лютому 2016 було здійснено відповідно до виписаного позивачем рахунку-фактури від 24.03.2016 № 107, який надійшов на адресу відповідача 05.04.2016. Оплата за спожитий природний газ у березні 2016 було здійснено відповідно до Акту приймання-передачі природного газу, який надійшов на адресу відповідача 10.05.2016.

Рішенням господарського суду Одеської області від 17.01.2020 у справі № 916/3331/19 позов АТ «НАК «Нафтогаз України» задоволено частково, стягнуто з Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області на його користь 1209,04 грн, з яких: 1131,87 грн. пені, 77,17 грн. 3% річних, а також 1262,68 грн. витрат по сплаті судового збору. У задоволенні позову в частині стягнення 585,99 грн. пені та 44,38 грн. 3% річних відмовлено.

Частково задовольняючи позов, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем умов договору в частині своєчасної оплати вартості поставленого природного газу лише в січні та лютому 2016 року. Суд дійшов висновку про те, що акт прийому-передачі природного газу від 31.03.2016 за березень 2016 року на загальну суму 20822,64 грн. відповідач отримав 10.05.2016, а відтак, прострочення боржника за вказаним актом у визначений позивачем період не настало.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову, АТ «НАК «Нафтогаз України» подало на нього апеляційну скаргу, яка мотивована тим суд дійшов помилкового висновку про те, що у відповідача не настало прострочення за актом прийому-передачі природного газу від 31.03.2016 за березень 2016 року.

Скаржник зазначає, що договором передбачено обов`язок відповідача здійснити остаточний розрахунок до 14-ого числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Несвоєчасне оформлення (направлення, отримання) актів приймання-передачі природного газу не є простроченням кредитора в розумінні ст. 212, ст. 613 ЦК України, та не є відкладальною умовою для відповідача в частині виконання обов`язку щодо оплати до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Враховуючи викладене, АТ «НАК «Нафтогаз України» просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 17.01.2020 у справі № 916/3331/19 в частині відмови у задоволенні позову, прийняти нове рішення в цій частині про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі головуючого судді Будішевської Л.О., суддів Таран С.В., Лавриненко Л.В.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2020 у справі №916/3331/19 за апеляційною скаргою АТ «НАК «Нафтогаз України» відкрито апеляційне провадження, вирішено здійснювати її розгляд в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлено відповідачу строк до 07.04.2020 для подання відзиву на апеляційну скаргу, роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання стосовно процесуальних питань. Одночасно скаржнику поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження та зупинено дію оскаржуваного рішення суду.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив про її безпідставність та необґрунтованість. Зокрема, про помилковість доводів скаржника про те, що жодний із пунктів договору, жодна норма чинного законодавства не пов`язує обов`язок оплатити поставлений природний газ із фактом отримання підписаного акту.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, а також доводи та вимоги апеляційної скарги, Південно-західний апеляційний господарський суд в даному випадку переглядає рішення господарського суду Одеської області від 17.01.2020 у справі № 916/3331/19 лише в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача 585,99 грн. пені та 44,38 грн. 3% річних за актом прийому-передачі природного газу від 31.03.2016 за березень 2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.01.2016 між сторонами укладено договір № 97/16-ТЕ-23 постачання природного газу, за умовами п. 1.1., якого позивач зобов`язався передати у власність відповідачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити цей газ на умовах цього договору.

Відповідно до п. 3.4. договору приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, відповідач зобов`язується надати позивачу, зокрема, підписані та скріплені печатками два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначається фактичні обсяги використаного газу в розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Постачальник не пізніше 8-го числа повертає відповідачу один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами. (п. 3.5. договору).

Пунктом 6.1. договору передбачено, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Між сторонами складений та підписаний акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2016 за березень 2016 року на суму 20822,64 грн.

Відповідачем сплачено 20822,64 грн. за поставлений газ лише 11.05.2016.

Предметом спору у даній справі є вимога постачальника стягнути з споживача 585,99 грн. пені та 44,38 грн. 3% річних, нарахованих за період з 15.04.2016 по 11.05.2016 з підстав неналежного виконання умов договору в частині своєчасної оплати вартості поставленого в березні 2016 року природного газу.

Відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача не настало прострочення за актом прийому-передачі природного газу за березень 2016 року, оскільки відповідач отримав його лише 10.05.2016.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне/

Відповідно до статей 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 цього Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Згідно з положеннями ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно із ч. 4 ст. 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Частинами 1, 2 ст. 613 ЦК України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених ч. 4 ст. 545 цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Колегія суддів зазначає, що несвоєчасне повернення позивачем актів приймання-передачі газу не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку сплатити вартість фактично поставленого позивачем природного газу у строки, встановлені пунктом 6.1 договору.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 920/198/16, правовідносини в якій є подібними з даними правовідносинами.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача пені та 3% річних за несвоєчасну сплату вартості поставленого позивачем природного газу у березні 2016 року.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені та 3% річних за актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2016 за березень 2016 року, колегія суддів зазначає про його правильність.

Згідно ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Пунктом 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що рішення господарського суду Одеської області від 17.01.2020 у справі № 916/3331/19 в частині відмови у задоволенні позову підлягає скасуванню, із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині, та зміні в частині розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 277, 281-283 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольнити.

Рішення господарського суду Одеської області від 17.01.2020 у справі № 916/3331/19 скасувати в частині відмови у задоволенні позову, прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову, змінити в частині розподілу содових витрат, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції:

«Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 1839,41 грн., з яких: 1717,86 грн. пені та 121,55 грн. 3% річних.

Стягнути з Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 1921 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позову».

Стягнути з Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 987,50 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Одеської області видати відповідні накази, із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 ГПК України, у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Л.О. Будішевська

Суддя С.В. Таран

Суддя Л.В. Лавриненко