ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2020 р. м. Київ Справа № 911/270/20

За позовом фізичної особи-підприємця Зузи Олександра Володимировича

до фізичної особи-підприємця Оліфана Антона Миколайовича

про стягнення 29 430,14грн

Суддя Чонгова С.І.

Представники сторін не викликались

СУТЬ СПОРУ: фізична особа-підприємець Зуза Олександр Володимирович (далі - ФОП Зуза О.В. ) звернувся до господарського суду Київської області з позовом до фізичної особи-підприємця Оліфана Антона Миколайовича (далі - ФОП Оліфан А.М.) про стягнення 29430,14грн, а саме:

- 25 000,00грн - вартість втраченого майна;

- 4430,00грн - пені за період з 18.01.2019 по 18.07.2019.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором суборенди №755769 від 26.12.2018 в частині відшкодування вартості втраченої автоматичної кавоварки.

Відповідач у справі - ФОП Оліфан А.М. документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надав.

Ухвалою господарського суду від 10.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами у справі без проведення судового засідання.

01.04.2020 позивачем було подано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи та докази, суд

ВСТАНОВИВ:

26.12.2018 між фізичною особою-підприємцем Зузою Олександром Володимировичем (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Оліфаном Антоном Миколайовичем (суборендарем) було укладено договір суборенди №755769 від 26.12.2018 (далі - договір).

За умовами договору орендодавець передає, а суборендар приймає в строкове оплатне користування автоматичні кавоварки (надалі разом - «Обладнання»), виключно для використання за цільовим призначенням: приготування кави торгових марок JACOBS (п.1.1 договору).

Згідно п.1.2 договору, специфікація, кількість та вартість обладнання зазначена в товарно-транспортній накладній (ТТН) на передачу обладнання (Додаток №2), що є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до додатку №2 до договору, вартість автоматичної кавоварки Bianchi Gaia становить 25 000,00грн.

Суборендар несе повну матеріальну відповідальність за будь-яке пошкодження або втрату обладнання орендодавця та зобов`язаний відшкодувати орендодавцю будь-які збитки у повному обсязі, пов`язані з таким пошкодженням та/або втратою обладнання (п.1.4 договору).

Пунктом 4.1 договору передбачено, що суборендар бере на себе відповідальність за всі пошкодження або втрату обладнання. У випадку пошкодження обладнання, суборендар зобов`язується відшкодувати орендодавцю всі витрати, пов`язані з тим, щоб повернути обладнання в робочий стан. У випадку зникнення/втрати або пошкодження обладнання, суборендар у 14-денний строк після втрати останнього відшкодовує орендодавцю вартість обладнання в сумі, що дорівнює вартості обладнання, зазначеної в додатку№2 та сплачує пеню, що дорівнює обліковій ставці НБУ від цієї суми за кожен день затримки розрахунку.

Позивач зазначає, що як йому стало відомо, 03.01.2019 автоматична кавоварка Bianchi Gaia була втрачена відповідачем.

Позивачем було направлено відповідачу вимогу №1 від 13.09.2019 та вимогу №2 від 13.09.2019 щодо стягнення вартості автоматичної кавоварки у розмірі 25 000,00грн.

Однак будь-яких відповідей від відповідача на вимоги позивача не надходило, вартість втраченої автоматичної кавоварки не відшкодовано.

Таким чином позивач просить стягнути з відповідача вартість втраченого майна, що становить 25 000,00грн.

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем обов`язку щодо здійснення оплати вартості втраченого майна, а також застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством України.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України що визначено с. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України .

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності зі ст. 323 ЦК України ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суборендар несе повну матеріальну відповідальність за будь-яке пошкодження або втрату обладнання орендодавця та зобов`язаний відшкодувати орендодавцю будь-які збитки у повному обсязі, пов`язані з таким пошкодженням та/або втратою обладнання (п.1.4 договору).

Пунктом 4.1 договору передбачено, що суборендар бере на себе відповідальність за всі пошкодження або втрату обладнання. У випадку пошкодження обладнання, суборендар зобов`язується відшкодувати орендодавцю всі витрати, пов`язані з тим, щоб повернути обладнання в робочий стан. У випадку зникнення/втрати або пошкодження обладнання, суборендар у 14-денний строк після втрати останнього відшкодовує орендодавцю вартість обладнання в сумі, що дорівнює вартості обладнання, зазначеної в додатку№2 та сплачує пеню, що дорівнює обліковій ставці НБУ від цієї суми за кожен день затримки розрахунку.

Відповідно до додатку №2 до договору, вартість автоматичної кавоварки Bianchi Gaia становить 25 000,00грн.

В матеріалах справи міститься витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань номер кримінального провадження: 0000001 від 03.01.2019 в якому зазначено наступне: 03.01.2019 до ЧЧ Березанського ВП надійшла заява від Оліфана Антона Миколайовича , про те, що 03.01.2019 з приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 невідома особа здійснила крадіжку кавового апарату.

Відповідачем доказів сплати відповідачем вартості втраченої кавоварки до матеріалів справи не надано.

Таким чином, відповідач є таким, що допустив порушення зобов`язань, тому суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 25 000,00грн вартості втраченого майна, обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені в розмірі 4430,14грн за період з 18.01.2019 по 18.07.2019.

В силу ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Штраф та пеня є видами неустойки згідно з ст.549 ЦК України. При цьому, відповідно до вказаної норми, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з ч. 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Поряд з цим, згідно з приписами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У випадку зникнення/втрати або пошкодження обладнання, суборендар у 14-денний строк після втрати останнього відшкодовує орендодавцю вартість обладнання в сумі, що дорівнює вартості обладнання, зазначеної в додатку№2 та сплачує пеню, що дорівнює обліковій ставці НБУ від цієї суми за кожен день затримки розрахунку (п. 4.1 договору).

Перевіривши розрахунок позивача, який зроблений відповідно до встановленого моменту початку прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з відшкодування вартості втраченого майна (03.01.2019 (дата втрати майна) + 14 календарних днів для добровільної сплати вартості втраченого майна = 18.01.2019 (день, коли зобов`язання мало бути виконане) + 6 місяців (ч. 6ст. 232 ГК України) - по 18.07.2019), суд вважає його арифметично вірним та таким, що підлягає задоволенню у розмірі 4430,14грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 7 000,00грн.

На підтвердження надання правової допомоги позивачем надано: копію додаткової угоди №1 від 23.01.2020 до договору №23/01/20-04 про надання правової допомоги від 23.01.2020; ордер Серія ХВ № від 24.01.2020; копію свідоцтва Серія ОД №003896 від 21.08.2019.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 123 судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

В силу ч.ч. 2, 3 ст. 126 ГПК України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом встановлено, що представником позивача до матеріалів справи не було долучено договір №№23/01/20-04 про надання правової допомоги від 23.01.2020, на який міститься посилання у вищевказаній додатковій угоді.

Крім цього, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Так, на підтвердження фактичного здійснення учасником справи судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката суду надаються документи, що підтверджують перерахування цією особою коштів адвокату за надані послуги на підставі договору про надання правової допомоги.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31.01.2019 у справі №19/64/2012/5003, від 05.01.2019 у справі №906/194/18, від 19.02.2019 у справі №917/1071/18.

Проте, матеріали справи не містять договору про надання правничої допомоги та доказів фактичної сплати позивачем винагороди адвокату в сумі 7 000,00 грн. (платіжного доручення, банківської виписки тощо), а тому підстави для покладення витрат на професійну правничу допомогу адвоката на відповідача відсутні.

Відтак, вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката задоволенню судом не підлягає.

В силу ст. 129 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з оплатою позову судовим збором, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, у розмірі 2102,00грн.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 236-238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-пфдприємця Оліфана Антона Миколайовича ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Зузи Олександра Володимировича ( АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 25 000,00грн вартості втраченого майна 4430,14грн пені, а також 2102,00грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 7000,00грн за надання правової допомоги відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 07.05.2020

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.І. Чонгова