ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2020 р. Справа№ 910/16662/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Кропивної Л.В.

без повідомлення (виклику) учасників справи,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРЯД.ОК. Управління та експлуатація нерухомості» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2020 у справі №910/16662/19 (суддя Пінчук В.І., повний текст складено - 21.01.2020) за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРЯД.ОК. Управління та експлуатація нерухомості» про стягнення 30 432,61 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРЯД.ОК. Управління та експлуатація нерухомості» про стягнення 30 432,61 грн., з яких - 24 067,54 грн. пені, 2 771,06 грн. 3% річних та 3 594,01 грн. інфляційних втрат.

Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором постачання природного газу №4445/16-ТЕ-41 від 21.12.2015 в частині своєчасної оплати отриманого природного газу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.01.2020 у справі №910/16662/19 позов задоволено; стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРЯД.ОК. Управління та експлуатація нерухомості» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 24 067,54 грн. пені, 2 771,06 грн. 3% річних, 3 594,01 грн. збитків від інфляції та 1 921,00 грн. судового збору.

Так, судом встановлено факт порушення відповідачем строків виконання зобов`язання з оплати природного газу, у зв`язку з чим, згідно вірно складеного позивачем розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в повному обсязі. При цьому, суд зазначив про неможливість застосування у даному випадку положень ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», оскільки повний розрахунок за договором здійснено відповідачем вже після набрання чинності вказаним Законом.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апелянт посилаючись на бухгалтерську довідку ТОВ «ПОРЯД.ОК. Управління та експлуатація нерухомості» стверджує, що заборгованість по договору постачання природного газу №4445/16-ТЕ-41 від 21.12.2015 ним була повністю погашена до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а саме 16.11.2016. Тому, за доводами скаржника, до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма ч. 3 ст. 7 вказаного Закону, якою передбачається, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом. Крім того, апелянт не згоден з довідкою позивача «Операції по підприємству ТОВ «ПОРЯД.ОК. Управління та експлуатація нерухомості», оскільки в останній не відображено зарахування коштів загалом на суму 58 317,41 грн., сплачених відповідачем за договором в період з 25.10.2016 по 16.11.2016.

Враховуючи, що предметом розгляду у справі №910/16662/19 є вимога про стягнення 30 432,61 грн., вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні Господарського процесуального кодексу України та підлягає розгляду без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заяв чи клопотань про розгляд справи у судовому засіданні відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України від учасників справи не надходило.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «ПОРЯД.ОК. Управління та експлуатація нерухомості» (споживач), 21.12.2015 було укладено договір постачання природного газу №4445/16-ТЕ-41, за умовами якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 договору газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно п. 2.1 договору (з урахуванням додаткових угод №3 від 31.03.2016 та №4 від 30.04.2016) постачальник передає споживачу у період з 01.01.2016 по 31.03.2016 природний газ в обсязі до 310 тис. куб. метрів., у тому числі по місяцях: січень 2016 року - 110 тис. куб. м., лютий 2016 року - 90 тис. куб.м., березень 2016 року - 110 тис. куб.м.; у період з 01.04.2016 по 30.04.2016 - до 20 тис. куб.м.; у період з 01.05.2016 по 30.09.2016 - до 50 тис. куб.м., у тому числі по місяцях: травень 2016 року - 10 тис. куб. м., червень 2016 року - 10 тис. куб. м., липень 2016 року - 10 тис. куб. м., серпень 2016 року - 10 тис. куб. м., вересень 2016 року - 10 тис. куб. м.

Відповідно до п. 3.4 договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.

Оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1 договору).

Разом з тим, додатковою угодою №3 від 31.03.2016 було внесено зміни до абзацу другого пункту 6.1 договору та викладено у наступній редакції: «Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.».

Положеннями пункту 8.2 договору визначено, що у разі невиконання споживачем п. 6.1 цього договору постачальник має право не здійснювати поставку газу споживачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання споживачем п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Додатковою угодою №4 від 30.04.2016 пункт 8.2 договору викладено у наступній редакції: «У разі невиконання споживачем п. 6.1 цього договору постачальник має право не здійснювати поставку газу споживачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання споживачем п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі 21% річних від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.».

Пунктом 10.3 договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01.01.2016 до 30.09.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12 договору в редакції додаткової угоди №4 від 30.04.2016).

Враховуючи, що зобов`язання з оплати природного газу здійснювалося відповідачем з порушенням встановлених договором постачання природного газу №4445/16-ТЕ-41 від 21.12.2015 строків оплати, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Судом першої інстанції позов задоволено.

Колегія суддів погоджується з позицією місцевого суду, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу (ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в період з січня 2016 року по вересень 2016 року здійснив поставку газу відповідачу на загальну суму 1 001 264,34 грн., що підтверджується копіями актів приймання-передачі природного газу, які підписані сторонами та скріплені відбитками їх печаток, а саме: від 31.01.2016 на суму 285 637,47 грн., від 29.02.2016 на суму 189 610,35 грн., від 31.03.2016 на суму 183 119,41 грн., від 30.04.2016 на суму 37 149,42 грн., від 31.05.2016 на суму 69 148,46 грн., від 30.06.2016 на суму 68 264,83 грн., від 31.07.2016 на суму 62 198,04 грн., від 31.08.2016 на суму 47 739,72 грн., від 30.09.2016 на суму 58 396,64 грн.

Відповідно до п. 6.1 договору постачання природного газу №4445/16-ТЕ-41 від 21.12.2015 оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Додатковою угодою №3 від 31.03.2016 було внесено зміни до абзацу другого пункту 6.1 договору та викладено у наступній редакції: «Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.».

Разом з тим, як вірно встановив суд першої інстанції, відповідачем зобов`язання з оплати природного газу виконувались неналежним чином, тобто з порушенням строків, встановлених договором, що підтверджується наявними у справі - довідкою позивача «Операції по підприємству ТОВ «ПОРЯД.ОК. Управління та експлуатація нерухомості» та банківськими виписками по рахунку Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

В свою чергу, пунктом 8.2 договору визначено, що у разі невиконання споживачем п. 6.1 цього договору постачальник має право не здійснювати поставку газу споживачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання споживачем п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Крім того, додатковою угодою №4 від 30.04.2016 було внесено зміни до п. 8.2 договору та викладено вказаний пункт договору у наступній редакції: «У разі невиконання споживачем п. 6.1 цього договору постачальник має право не здійснювати поставку газу споживачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання споживачем п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі 21% річних від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.».

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена вказаною статтею сплата суми боргу за грошовим зобов`язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних від простроченої суми, здійснюється незалежно від наявності відповідного положення в договорі.

З урахуванням того, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за договором, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 24 067,54 грн. пені, 2 771,06 грн. 3% річних та 3 594,01 грн. інфляційних втрат, розрахунок яких перевірений судом та не суперечить чинному законодавству.

Натомість, за доводами апелянта, до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», якою передбачається, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

В обґрунтування своєї позиції, апелянт посилаючись на бухгалтерську довідку ТОВ «ПОРЯД.ОК. Управління та експлуатація нерухомості» зазначає, що оскільки заборгованість по договору постачання природного газу №4445/16-ТЕ-41 від 21.12.2015 ним була повністю погашена до набрання чинності вказаним Законом, а саме 16.11.2016, відтак, позивач неправомірно нарахував пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Наведені доводи відхиляються колегією суддів, з огляду на наступне.

Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» набрав чинності - 30.11.2016.

Приписами ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення та передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, станом на 30.11.2016 відповідач частково розрахувався за спожитий газ, сплативши 942 887,02 грн. замість необхідних - 1 001 264,34 грн., що свідчить про існування непогашеної заборгованості за спірним договором, станом на день набрання чинності вищезазначеним Законом.

Водночас, повну оплату відповідач здійснив 15.03.2017, тобто вже після набрання законної сили вказаним нормативно-правовим актом, що підтверджується довідкою позивача «Операції по підприємству ТОВ «ПОРЯД.ОК. Управління та експлуатація нерухомості».

Посилання апелянта на бухгалтерську довідку ТОВ «ПОРЯД.ОК. Управління та експлуатація нерухомості», з якої начебто вбачається повне погашення відповідачем боргу за спірним договором ще 16.11.2016, колегією суддів не приймаються, оскільки як свідчать відомості з копій банківських виписок по рахунку Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», в період з 25.10.2016 по 16.11.2016 відповідачем проводились платежі за договором №1554/1617-ТЕ-41 від 14.09.2016, який не є предметом розгляду у даній справі.

При цьому, апелянтом жодним чином документально не доведено, що кошти сплачені у вказаний період підлягали зарахуванню позивачем як оплата саме за спірним договором №4445/16-ТЕ-41 від 21.12.2015, тому доводи скаржника в частині незгоди з довідкою позивача «Операції по підприємству ТОВ «ПОРЯД.ОК. Управління та експлуатація нерухомості», відхиляються судом за необґрунтованістю.

За наведених обставин, відповідачем не спростовано висновків місцевого господарського суду щодо правомірності нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРЯД.ОК. Управління та експлуатація нерухомості» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2020 у справі №910/16662/19 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2020 у справі №910/16662/19.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню в касаційному порядку згідно п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 13.05.2020 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

Л.В. Кропивна