ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2020 р. Справа №907/361/19

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

Гриців В.М. (головуючий), Зварич О.В., Дубник О.П.

розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" на рішення Господарського суду Закарпатської області від 15 жовтня 2019 року (суддя Андрейчук Л.В., повний текст рішення складено 21 жовтня 2019 року) у справі №907/361/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" до Фізичної особи-підприємця Носа Василина Юріївна про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (АТ КБ «Приватбанк») звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Носа Василина Юріївна (ФОП Носа Василина Юріївна). Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором банківського обслуговування від 16 квітня 2013 року в сумі 15 262,66 грн (1418,96 грн. заборгованість за кредитом; 3284,42 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 7166,60 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором; 3392,68 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом.) (а.с.3-6).

Позовні вимоги обґрунтовано ст. 526, 527, 530, 610 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України та порушенням відповідачем умов договору від 16 квітня 2013 року. Позивач зазначає, що 16 квітня 2013 року відповідач підписав заяву про відкриття рахунку, якою приєднався до «Умов і правил надання банківських послуг»,тарифів банку, розміщеними у мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua. На підставі заяви відповідачу було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 . За цим договором клієнту було надано кредитний ліміт на поточний рахунок на поповнення оборотних коштів та здійснення поточних платежів. Укладення кредитного договору підтверджує копіями заяви про відкриття поточного рахунку, витягу з "Умов та Правил надання банківських послуг"; надання кредиту підтверджується копіями довідки про розміри встановлених кредитних лімітів, виписки по рахунку 2000. Порушення відповідачем своїх зобов`язань підтверджується копіями виписок по рахунках, на яких обліковується прострочена заборгованість за наданим відповідачу кредитом; розрахунком відсотків, комісії та пені. Вказані виписки підтверджують той факт, що на теперішній час відповідач не здійснив погашення заборгованості за наданим кредитом.

У відзиві на позов відповідач повністю заперечив позовні вимоги, а також заявив про застосування спливу позовної давності.

Позивач подав Господарському суду Закарпатської області письмову відповідь на відзив. Зокрема щодо позовної давності, позивач зазначив, що відповідач вчиняв дії, що свідчать про визнання ним свого боргу перед банком. Згідно виписки, відповідач неодноразово здійснював погашення заборгованості, останнє з яких відбулось 27 серпня 2014 року, підтвердженням чого є виписка з рахунку. Ураховуючи, що Умовами строк позовної давності збільшений до 5 років, такий переривався частковою сплатою заборгованості, положення ст. 264 ЦК України про те, що після переривання обчислення строків починається спочатку, відлік позовної давності починається з 05 березня 2015 року + 5 років - до 05 березня 2020 року.

Господарський суд Закарпатської області рішенням від 15 жовтня 2019 року у справі №907/361/19 відмовив у задоволенні позовних вимог.

У частині вимог про стягнення заборгованості в сумі 1418,96 грн за тілом кредиту суд відмовив у позові за пропуском строку позовної давності, оскільки позивач належними і допустимими доказами не довів договірного збільшення строку позовної давності.

У частині відмови в стягненні процентів за користування кредитом, комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором суд відмовив з тих підстав, що позивач не довів, що витяг саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг, які долучені до позовної заяви розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи16 квітня 2013 року заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та погодження договірного збільшення строку позовної давності.

Суд керувався приписами статей 11, 207, 257, 267, 509, 526, 549, 551, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, статті 193 ГК України, урахував правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 15 жовтня 2019 року у справі №907/361/19 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вважає, що рішення прийнято з порушенням норм цивільного права та з неповним застосуванням норм права. Відповідач 16 квітня 2013 року підписав заяву про відкриття рахунку, згідно з якою приєднався до Умов та правил банківських послуг, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування. Відповідно до виписки по рахунку відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок № НОМЕР_1 , заборгованість відповідача за кредитом становить 1418,96 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом - 3284,42 грн; пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором - 7166,60 грн; заборгованість по комісії за користування кредитом - 3392,68 грн. З довідки видно, що відповідач отримував кошти, здійснював розрахунки, погашав заборгованість. Відтак суд не повинен був приймати до уваги посилання відповідача на те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування.

Щодо позовної давності вказує, що відповідач вчиняв дії, що свідчать про визнання ним свого боргу перед банком. Згідно з випискою банку відповідач неодноразово здійснював погашення заборгованості, останнє з яких було внесено 27 серпня 2014 року. Терміни позовної давності переривалися і з урахуванням ст. 264 ЦК України після переривання обчислення строків починаються спочатку - 05 березня 2015 року +5 років, тобто позовна давність триває до 05 березня 2020 року.

Вважає, що місцевий господарський суд безпідставно застосував висновки Великої палати Верховного Суду викладені в постанові у справі №342/180/17-ц від 03.07.2019, оскільки така позиція стосується не господарської, а цивільної справи, що виникла з інших правовідносин та відповідачем в якій є фізична особа - споживач, на яку розповсюджуються норми законодавства про захист прав споживачів.

Фізична особа - підприємець Носа Василина Юріївна надіслала відзив, у якому апеляційну скаргу заперечує, просить рішення Господарського суду Закарпатської області рішенням від 15 жовтня 2019 року у справі №907/361/19 залишити без змін, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" без задоволення.

Зазначає, що у матеріали справи не містять підтверджень, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг додані позивачем на підтвердження позовних вимог), розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки вважає, що такий повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила надання банківських послуг. Розрахунок заборгованості за договором не є належним доказом з огляду на вимоги ч.1 ст. 76 ГПК України, так як не містить інформації щодо умов договору та обставин його виконання, а також враховує те, що позов взагалі не містить посилання на дату порушення відповідачем зобов`язань за договором. Відповідно до цього, рішення місцевого господарського суду просить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

АТ КБ «Приватбанк» подало заперечення на відзив відповідача, у якому щодо строку позовної давності дає інше пояснення - вказує на те, що умови договору від 16 квітня 2013 року не містять строку повернення кредиту (користування ним). У такому випадку початок перебігу позовної давності визначається відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, а тому до пред`явлення банком цього позову до суду у відповідача не виникло зобов`язань з повернення отриманих коштів. Факт отримання відповідачем 1500,00 грн підтверджується випискою по рахунку і цю обставину підтверджує відповідач.

Наполягає на тому, що відповідач 16 квітня 2013 року підписав заяву на відкриття рахунку та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua/terms, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування від 16 квітня 2013 року. Текст доданих до позовної заяви Умов і правил тотожний тексту, який є на сайті банку (редакція станом на 01.04.2013), зміст їх публічно доступний. Проте суд першої інстанції не оглянув вказану сторінку, як це передбачено ч.7 ст.82 ГПК України, і тим самим суд не надав оцінки усім доказам в цілому, що є порушенням ст.86 ГПК України. Вказує й на те, що суд першої інстанції не врахував правові позиції викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019р. у справі №917/1739/17, від 16.01.2019р. у справі №464/3790/16-ц.

Згідно з ч.10 ст. 270 ГПК України та з урахуванням предмету спору і суми позовних вимог у справі №921/615/19 апеляційна скарга Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Західний апеляційний господарський суд розглянув апеляційну скаргу, матеріали справи і вважає, що є підстави для часткового скасування оскаржуваного рішення з огляду на наступне:

Обставини справи:

16 квітня 2013 року Фізична особа-підприємець Носа Василина Юріївна підписала заяву про відкриття поточного рахунку, та заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, у якій вказано про те, що підписуючи цю анкету висловлює свою згоду з Умовами та правилами надання банківських послуг, які знаходяться на сайті позивача www.privatbank.ua, тарифами Банку, що разом із цією анкетою складає договір банківського обслуговування (а.с.19).

За твердженням позивача, він встановив відповідачу кредитний ліміт у сумі 4500,00 грн на поточний рахунок НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта.

Надання відповідачу коштів у межах кредитного ліміту позивач підтверджує банківськими виписками з 29 травня 2013 року до 04 червня 2019 року. Зокрема, В відповідач 14 червня 2013 року отримав 1 500 грн. (готівкою через банкомат) (а.с.33-37).

Позивач стверджує про наявність у відповідача заборгованості по основному зобов`язанню у сумі 1418,96 грн. Докази повернення означеної суми позивачу у матеріалах справи відсутні.

03 квітня 2018 року позивач надіслав відповідачу претензію вих. №30416МКDIS035 від 26.03.2018 у якій повідомив, що станом на 22 березня 2018 року у ФОП Носа Василина Юріївна рахується прострочена заборгованість за договором від 14 квітня 2013 року, а саме: прострочена заборгованість за тілом кредиту 1418,96 грн, прострочена заборгованість за відсотками 2459,29 грн, заборгованість з комісії за користування кредитом 3392,68 грн та заборгованість з пені 4286,870 грн. (а.с.38-40).

За розрахунком позивача, станом на 08 квітня 2019 року загальна сума заборгованості відповідача за договором банківського обслуговування становить 15 262,66 грн, з якої: 1418,96 грн - заборгованість за кредитом; 3284,42 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 7166,60 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором; 3392,68 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом. Цю суму позивач просить стягнути з відповідача.

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст. 638 ЦК України).

Згідно із частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом частин 1 та 2 статті 1056-1 ЦК України (у редакції, чинній на час підписання заяви про відкриття поточного рахунка) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з частиною першою статті 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Відповідно до частини першої статті 1069 Цивільного кодексу України якщо відповідно до договору банківського рахунку банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

За своєю правовою природою укладений сторонами 16 квітня 2013 року договір, відповідно до якого банк відкрив відповідачу поточний рахунок № НОМЕР_1 та встановив кредитний ліміт, є змішаним договором банківського рахунку та кредитного договору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 вказує й на те, що виходячи із визначених статтею 3 ЦК України таких основних засад цивільного законодавства, як свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені у заяві, підписаній позичальником, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Відповідно до частини шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", положень частини четвертої статті 236 ГПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, у доданому до позову витягу з Умов та правил надання банківських послуг, серед іншого, визначено, процентну ставку, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, та її розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення щодо терміну дії договору (з моменту подачі клієнтом до банку заяви на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг до повного виконання зобов`язань сторонами), позовної давності за вимогами банку - 5 років, інші умови.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази які саме Умови та правила надання банківських послуг були запропоновані відповідачу при підписанні ним заяв 16 квітня 2013 року, з якими Умовами та правилами надання банківських послуг він ознайомився і підписав. Доданий до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем 16 квітня 2013 року договору, оскільки відсутній підпис відповідача, а позивач не довів, що на час підписання заяви 16 квітня 2013 року діяла саме така редакція. У доданому Витягу з Умов та правил надання банківських послуг відсутня вказівка станом на яку дату ці Умови діяли.

Неможливо й до вказаних правовідносин застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені в мережі Інтернет на сайті позивача, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. додержання письмової форми для цих умов надало б змогу розцінювати їх, як невід`ємну складову змісту договору та стверджувати про узгодженість дій та волевиявлення учасників цивільних правовідносин й відповідність певним стандартам поведінки.

Відтак правомірним є висновок місцевого господарського суду про те, що у підписаних відповідачем 16 квітня 2013 року заявах про відкриття поточного рахунку та про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг процентна ставка не зазначена, немає умов про строк повернення отриманих коштів, про сплату комісійних, про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення грошового зобов`язання, відсутні й умови про погодження збільшення строку позовної давності. Відповідачка не визнає Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, такі не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 16 квітня 2013 року шляхом підписання заяви.

Викладене спростовує доводи скаржника про те, що підписанням 16 квітня 2013 року заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, відповідач погодився із відповідними умовами і правилами банку. Доданий до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить відомостей про дату редакції тексту, що заперечує доводи апелянта про невиконання судом першої інстанції вимог ч.7 ст.82 ГПК України щодо огляду веб-сайту банку. Також, безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо неможливості застосування до правовідносин сторін висновків, зазначених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, оскільки у цьому випадку необхідно виходити з наданого судом тлумачення щодо застосування норми права, а не суб`єктного складу сторін у спорі.

Щодо доводів апелянта про неврахування судом першої інстанції правових позицій, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019р. у справі №917/1739/17 та від 16.01.2019р. у справі №464/3790/16-ц суд апеляційної інстанції констатує, що у справі №917/1739/17 предметом спору було стягнення збитків, завданих територіальній громаді внаслідок порушення земельного законодавства, а у справі №464/3790/16-ц предметом спору між фізичними особами було стягнення заборгованості у доларах США за договорами позики. АТ КБ «Приватбанк» не вказало які саме правові позиції необхідно було урахувати при вирішенні спору у цій справі №907/361/19.

Таким чином, Господарський суд Закарпатської області законно і обґрунтовано відмовив АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог про стягнення 3284,42 грн процентів за користування кредитом, 7166,60 грн. пені та 3392,68 грн комісії.

Щодо основного боргу у сумі 1418,96 грн.

Позивач стверджує про наявність у відповідача заборгованості по основному зобов`язанню на суму 1418,96 грн. Цю обставину підтверджує виписками з рахунку.

Суд першої інстанції на підставі виписки з банківського рахунку відповідача встановив, що відповідач 14 червня 2013 року дійсно отримав 1500 грн готівки у банкоматі та вказав на відсутність у матеріалах справи доказів того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку у повному обсязі були повернуті АТ КБ «ПриватБанк».

Разом з тим, суд першої інстанції констатував, що позивач пропустив строк позовної давності за вимогою в частині стягнення наданих відповідачу в кредит коштів, оскільки останній платіж відповідачем було проведено ще у березні 2015 року, а з вимогою та позовом Банк звернувся у квітні 2018 та червні 2019 року відповідно, договірного ж збільшення строку позовної давності позивачем не доведено, відтак у задоволенні позову в цій частині належить відмовити. Крім того, суд зазначив, що зважаючи на відображений у виписці рух коштів, банк неодноразово проводив самостійне списання коштів з рахунку відповідача на погашення комісії, процентів, пені, що з огляду на зроблені вище висновки суду, є безпідставним.

Ці обставини майже дослівно підтвердив відповідач у відзиві на апеляційну скаргу.

За визначенням статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.(ч.2 ст.530 ЦК України).

За приписами статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною 4 статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Як вже зазначено, у підписаних відповідачем 16 квітня 2013 року заявах про відкриття поточного рахунку та про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг відсутні умови щодо строку повернення отриманих коштів. Разом з тим, наявними у справі доказами підтверджено, що відповідач 14 червня 2013 року отримав 1500 грн кредитних коштів і не надав доказів їх повернення у повному обсязі.

03 квітня 2018 року позивач надіслав відповідачу претензію у якій повідомив, що станом на 22 березня 2018 року у ФОП Носа Василина Юріївна рахується прострочена заборгованість за договором від 14 квітня 2013 року, зокрема, прострочена заборгованість за тілом кредиту у сумі 1418,96 грн. Претензія була відправлена 03 квітня 2018 року цінним листом з описом вкладення. (а.с.38-40). Відповідач не заперечує і не спростовує отримання ним претензії.

Отже, у силу названих вище приписів статей 509, 525, 526, 530 Цивільного кодексу України відповідач повинен був у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги виконати обов`язок з повернення 1418,96 грн кредиту, проте не виконав.

Ураховуючи дату пред`явлення вимоги, останнім днем строку є 08 квітня 2018 року (неділя, Великдень), відповідно, 09 квітня 2018 року неробочий день, - початком перебігу строку позовної давності за вимогою про повернення 1418,96 грн кредиту є 10 квітня 2018 року (вівторок).

Позовна заява подана Господарському суду Закарпатської області 24 червня 2019 року, тобто, в межах трирічного строку позовної давності. Та обставина, що відповідач частково погашав заборговану суму і дата останнього платежу цих висновків не спростовує.

Відтак за наведених обставин справи і приписів закону помилковим є висновок суду першої інстанції про пропуск позовної давності за вимогою про стягнення 1418,96 грн кредиту, отриманого відповідачем за договором від 16 квітня 2013 року. Та обставина, що відповідач частково погашав заборговану суму і дата останнього платежу цих висновків не спростовує.

Загальні ж висновки суду першої інстанції про безпідставне списання позивачем коштів з рахунку відповідача на погашення комісії, процентів, пені не були предметом спору у справі №907/361/19 і не можуть слугувати окремою підставою для відмови у позові в частині стягнення 1418,96 грн кредиту за договором від 16 квітня 2013 року.

За приписами частини 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з статтею 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

Беручи до уваги викладені обставини справи і приписи закону суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржуване рішення Господарського суду Закарпатської області від 15 жовтня 2019 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 1418,96 грн необхідно скасувати і в цій частині позов задовольнити.

Згідно з пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України у спорах, що виникають виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами частини 5 статті 240 ГПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 квітня 2020 року.

Відповідно до частини першої статті 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281, 282, 283, 284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 15 жовтня 2019 року у справі №907/361/19 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 1418,96 грн заборгованості за кредитом скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення:

Позов задовольнити частково. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Носа Василина Юріївна ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1-Д; ) 1418,00 грн (одна тисяча чотириста вісімнадцять гривень) заборгованості за кредитом і 178,47 грн (сто сімдесят вісім гривень, сорок сім копійок) судового збору.

2. У решті рішення Господарського суду Закарпатської області від 15 жовтня 2019 року у справі №907/361/19 залишити без змін.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Носа Василина Юріївна ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1-Д; ) 267,71 грн (двісті шістдесят сім гривень сімдесят одна копійка) судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.М. Гриців

Суддя О.П. Дубник

Суддя О.В. Зварич