УХВАЛА

м. Київ

04.05.2020Справа № 910/12338/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Демидова В.О.,за участю секретаря судового засідання Юрковської В.О.,

розглянувши скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Тверська, буд. 5, м. Київ, 03680), особа, бездіяльність якої оскаржується: державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Коваль Любов Іванівна (вул. Різницька, буд. 11Б, м. Київ, 01011), позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина» (вул. Першого Травня, буд. 1А, м. Київ, 02088) на бездіяльність державного виконавця,

Сторони не з`явилися

В С Т А Н О В И В:

Заявник - Акціонерне товариство «Українська залізниця», звернувся до Господарського суду міста Києва із скаргою на бездіяльність державного виконавця, в якій просить суд: визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Любов Іванівни щодо невинесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу; зобов`язати державного виконавця Печерського районного відділу Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Любов Іванівну винести постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, якою повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина» наказ Господарського суду міста Києва від 09.12.2019 № 910/12338/19.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.10.2019 № 145-ІХ суб`єктам, які здійснюють примусове виконання рішень, заборонено вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом бути включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. Акціонерне товариство «Українська залізниця» станом на день набрання чинності Законом від 02.10.2019 № 145-ІХ було включено до Переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації. У період з 20.10.2019 по 20.10.2022 чинним законодавством регламентовано пряму заборону органам, що здійснюють примусове виконання рішень, на вчинення стосовно Акціонерного товариства «Українська залізниця» будь-яких виконавчих дій, включаючи примусове стягнення грошових коштів, за винятком випадку, прямо визначеного Законом від 02.10.2019 № 145-ІХ, який втім не має жодного відношення до правовідносин, що стали підставою для відкриття провадження по цій судовій справі. 09.04.2020 АТ «Українська залізниця» подано державному виконавцю заяву про повернення виконавчого документу стягувачу у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», проте державним виконавцем не винесено постанову про повернення наказу Господарського суду міста Києва від 09.12.2019 № 910/12338/19 стягувачу,

Ухвалою Господарського суду міс та Києва від 28.04.2020 скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» прийнято до розгляду, розгляд скарги призначено на 04.05.2020.

Сторони в судове засідання не з`явилися, при цьому за вимог ч. 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Розглянувши скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Любов Іванівни, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

В провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/12338/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 155167,80 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.11.2019 позов задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина» пеню у розмірі 111952 грн. 62 коп., 3% річних у розмірі 9329 грн. 38 коп., інфляційні нарахування у розмірі 33885 грн. 80 коп. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2327 грн. 52 коп., а всього 157495 грн. 32 коп.

09.12.2019 Господарським судом міста Києва, на виконання вказаного рішення суду, видано наказ про примусове виконання рішення у справі № 910/12338/19.

17.12.2019 державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у міста Києві Коваль Л.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню наказу Господарського суду міста Києва № 910/12338/19, виданого 09.12.2019 Господарським судом міста Києва про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина» суму у розмірі 157495,32 грн.

06.04.2020 заявником Акціонерним товариством «Українська залізниця» подано державному виконавцю Печерського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. заяву про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.10.2019 № 145-ІХ.

Вказану заяву отримано державним виконавцем 10.04.2020, про що свідчить реєстр отримання поштових відправлень.

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню визначено Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказ Міністерства юстиції України02.04.2012 № 512/5

(у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) (далі - Інструкція).

Пункти 4 та 5 розділу ІІІ Інструкції регламентують дії державного виконавця, які передують відкриттю виконавчого провадження: виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа; у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Судом не встановлено підстав для повернення виконавчого документу, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, у зв`язку з чим з огляду на наведені правові норми доходить висновку, що державний виконавець, при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження, діяв у відповідності до норм чинного законодавства.

Щодо тверджень заявника про заборону, що міститься в Законі України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" як на підставу повернення виконавчого документу стягувачу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

20.10.2019 набрав чинності Закон України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" (Закон №145-ІХ ).

Відповідно до п. 3 розділу ІІІ Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", заборонено вчиняти виконавчі дії щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

До додатку 2 "Переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані" до Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" станом на 20.10.2019 включено Акціонерне товариство "Українська залізниця".

З урахуванням заборони, встановленої пунктом 3 розділу ІІІ Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", в комплексі з іншими заборонами та мораторіями на звернення стягнення на майно боржників - державних підприємств, встановленими на момент прийняття Закону №145-ІХ, законодавцем в основу положення, визначеного пунктом 3 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №145-ІХ, було покладено як принцип обов`язковості виконання рішень, закріплений Конституцією України, так і необхідність збереження об`єктів права державної власності, які були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", у зв`язку з їх стратегічним значенням для української економіки та національної безпеки з метою запобігти безконтрольному відчуженню майна, що складає єдиний майновий комплекс, у тому числі через застосування позаприватизаційних процедур. Винятком із зазначеної заборони є стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. Тобто вказаною нормою Закону №145-ІХ з усього складу майна підприємства, призначеного для його діяльності, яким також є нерухоме майно (будівлі, споруди, земельні ділянки тощо), передбачено можливість звернення стягнення лише на конкретні види майна цього підприємства, зокрема, грошові кошти.

Вказані обставини спростовують доводи про заборону на звернення стягнення на кошти боржника - Акціонерного товариства "Українська залізниця".

З огляду на вищевикладені обставини, суд доходить висновку про необґрунтованість заявлених вимог та відмову у задоволенні скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Тверська, буд. 5, м. Київ, 03680), особа, бездіяльність якої оскаржується: державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Коваль Любов Іванівна (вул. Різницька, буд. 11Б, м. Київ, 01011), позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина» (вул. Першого Травня, буд. 1А, м. Київ, 02088) на бездіяльність державного виконавця у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 234, 339, 342 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Тверська, буд. 5, м. Київ, 03680), особа, бездіяльність якої оскаржується: державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Коваль Любов Іванівна (вул. Різницька, буд. 11Б, м. Київ, 01011), позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина» (вул. Першого Травня, буд. 1А, м. Київ, 02088) на бездіяльність державного виконавця - відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку і строк, встановлені ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням положень п. 4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України.

Дата складення та підписання повного тексту ухвали 12.05.2020.

Суддя В.О.Демидов