ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2020 р. Справа № 910/15174/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Попікової О.В.

суддів: Євсікова О.О.

Корсака В.А.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фермерського господарства «Любомир-МГ»

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2019 (повний текст складено 24.12.2019)

у справі № 910/15174/19 (суддя Приходько І.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний Дом-Гермес»

до Фермерського господарства «Любомир-МГ»

про стягнення 55746,60 грн.

секретар судового засідання Руденко Н.С.

за участю сторін: сторони не з`явились, про час і місце судового розгляду повідомлені належно.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельний Дом-Гермес» (надалі позивач/ТОВ «Торгівельний Дом-Гермес») подало до Господарського суду міста Києва позов до Фермерського господарства «Любомир-МГ» про стягнення з останнього 301365,72 грн., з яких: 246816,00 грн. - основний борг, 2988,84 грн. - пеня, 49363,20 грн. - штраф, 2197,68 грн. - 25% річних та судові витрати. В обґрунтування підстав позову позивач посилається на порушення відповідачем умов договору в частині здійснення розрахунків за отриману продукцію. До розгляду місцевим господарським судом даної справи по суті, відповідачем було сплачено основний борг у розмірі 246816,00 грн., про що позивач повідомив суд заявою про зменшення позовних вимог, до якої додав відповідне платіжне доручення. З урахуванням вказаної заяви про зменшення позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача 55746,60 грн., з яких: 3678,57 грн. пеня, 49363,20 грн. штраф, 2704,83 грн. 25% річних.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.12.2019 у справі №910/15174/19 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 3266,09 грн. - пені, 49363,20 грн. - штрафу, 2535,78 грн. - 25% річних та судовий збір у розмірі 1900,96 грн.; в іншій частині позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: статей 12 та 247 ГПК України, оскільки, як стверджує скаржник, судом неправомірно було призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження, адже до подання позивачем заяви про зменшення позовних вимог, сума позову перевищувала сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно із витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Євсіков О.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2020 апеляційну скаргу відповідача залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2020, після усунення скаржником недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у справі №910/15174/19; розгляд скарги призначено на 24.03.2020.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2020 та від 06.04.2020 розгляд апеляційної скарги відкладався у зв`язку із запровадженням Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 (із наступними змінами та доповненнями) та продовженням на всій території України карантину.

25.03.2020 від позивача у справі надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому позивач заперечує проти її задоволення, просить оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

21.03.2019 між ТОВ "Торгівельний Дом-Гермес" та Фермерським господарством "Любомир-МГ" було укладено договір купівлі-продажу № 10-КП (надалі договір), відповідно до умов якого позивач зобов`язується передати у власність відповідачу, а відповідач зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах і в порядку, встановленому у договорі.

Згідно з п.п. 1.2.-1.3. договору під товаром за змістом цього договору розуміються: товарна картопля з розміром бульб 35-55 мм. Асортимент, кількість, ціна одиниці товару та загальна вартість товару визначається в специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору.

Ціна на товар визначається у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору. Ціна товару визначається у гривні із обов`язковим посиланням на грошовий еквівалент у Євро, за курсом Євро по відношенню до гривні, встановленим НБУ на момент фактичної оплати за товар, що відповідає ч. 2 статті 533 ЦК України (п. 2.2. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору датою поставки є дата отримання покупцем товару на складі покупця згідно з видатковими накладними, підписаними сторонами, але не пізніше 15.05.2019, якщо інші умови поставки не передбачені у специфікації.

Згідно з специфікацією №1 від 21.03.2019 до договору продавець зобов`язується поставити товар на загальну суму 493632,00 грн.

24.04.2019 відповідачем було отримано товар на загальну суму 493632,00 грн., що підтверджується довіреністю №50 від 24.04.2019 та видатковою накладною №794.

Відповідно до п. 1. специфікації №1 до договору, умови оплати та поставки товару здійснюються у наступному порядку:

- 20% вартості всього товару, що становить 98726,40 грн., що еквівалентно 3200 Євро за курсом продажу Євро по відношенню до гривні, встановленим НБУ на момент укладання даної специфікації покупець (відповідач) має оплатити не пізніше 10.04.2019;

- 30% вартості всього товару, що становить 148089,00 грн., що еквівалентно 4800 Євро за курсом продажу Євро по відношенню до гривні, встановленим НБУ на момент укладання даної специфікації покупець має оплатити не пізніше 2-х банківських днів з моменту повідомлення подавцем покупця про прибуття товару до державного кордону України;

- 50% вартості всього товару, що становить 246816,00 грн., що еквівалентно 8000 Євро за курсом продажу Євро по відношенню до гривні, встановленим НБУ на момент укладання даної специфікації покупець має оплатити не пізніше 15.10.2019.

Згідно з п. 9.1. договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2019, але в будь-якому випадку, до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором.

Відповідно до п. 7.4. договору у випадку прострочення по оплаті товару за договором покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення.

В пункті 7.4. договору сторони також погодили, що у випадку невиконання грошового зобов`язання по оплаті товару протягом 5 календарних днів з моменту настання терміну його виконання, з 6 календарного дня прострочення оплати за товар покупцю додатково нараховується штраф в розмірі 20% від суми заборгованості. У випадку нарахування покупцю штрафу і пені одночасно, стягненню підлягають і штраф, і пеня.

У пункті 7.8. договору сторони прийшли до згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої ч. 2 статті 625 ЦК України і встановили її в розмірі 25% річних від суми заборгованості протягом 90 календарних днів з дати виникнення заборгованості.

Відповідачем було сплачено позивачу за договором 246816,00 грн., решту суми у розмірі 246816,00 грн. було сплачено після подання позову у даній справі, а саме: 31.10.2019, про що свідчить платіжне доручення №1151 від 31.10.2019, тобто з порушенням строків, встановлених у специфікації - не пізніше 15.10.2019.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки апеляційного господарського суду.

Відповідно до статей 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 655 ЦК України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями статті 611 ЦК України та статті 230 ГК України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 550 ЦК України встановлено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 статті 551 ЦК України).

Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 вказаного Закону).

Як вказувалося вище, 7.4. договору сторони передбачили стягнення з відповідача пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення.

Однією із позовних вимог позивача була вимога про стягнення з відповідача пені, нарахованої на розмір заборгованості, до її погашення відповідачем, включаючи й день фактичного погашення (31.10.2019).

Відповідно до п. 1.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов`язання» день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду, який, з урахуванням: - встановленого сторонами у договорі розміру пені, - фактичного дня погашення відповідачем заборгованості, здійснив власний перерахунок пені, яка підлягає стягненню з відповідача у розмірі 3266,09 грн.

Разом з тим є вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача узгодженого сторонами у п. 7.4. договору штрафу у розмірі 20% від суми заборгованості, а саме: 49363,20 грн. (20% від суми заборгованості у розмірі 248816,00 грн., сплаченої з порушенням строків, встановлених у специфікації №1 до договору).

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, якщо внесенням оплати є з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число відповідного місяця, то розрахунок індексації починається з наступного місяця. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом помноження суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості.

Місцевий господарський суд, врахувавши розмір заборгованості відповідача перед позивачем, сплаченої з порушенням строків, встановлених у специфікації №1 до договору, беручи до уваги встановлений сторонами у договорі розмір процентної ставки, передбаченої в ч. 2 статті 625 ЦК України, на рівні 25% від суми заборгованості, здійснив власний перерахунок заявлених до стягнення відсотків річних та зробив висновок про обґрунтованість стягнення з відповідача 2535,78 грн. (25% річних). Колегія суддів, перевіривши вказаний розрахунок, визнає його правильним.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2019 у справі №910/15174/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Стосовно доводів скаржника про порушення місцевим господарським судом положень статей 12 та 247 ГПК України щодо неправомірного призначення судом даної справи до розгляду в порядку спрощеного провадження, оскільки до подання позивачем заяви про зменшення позовних вимог, сума позову перевищувала сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті (ч. 2 вказаної норми).

Частиною 3 статті 247 ГПК України визначено, що при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:

1) ціну позову;

2) значення справи для сторін;

3) обраний позивачем спосіб захисту;

4) категорію та складність справи;

5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо;

6) кількість сторін та інших учасників справи;

7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;

8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 4 статті 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи:

1) про банкрутство;

2) за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

3) у спорах, які виникають з корпоративних відносин, та спорах з правочинів щодо корпоративних прав (акцій);

4) у спорах щодо захисту прав інтелектуальної власності, крім справ про стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції;

6) у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних такою посадовою особою юридичній особі її діями (бездіяльністю);

7) у спорах щодо приватизації державного чи комунального майна;

8) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

9) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 3-8 цієї частини.

Отже, як вбачається із наведених положень ГПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, за винятком зазначених у ч. 4 статті 247 ГПК України.

Враховуючи, що початкова ціна позову у даній справі, до зменшення позовних вимог, не перевищувала 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справи про стягнення заборгованості за договором із меншим ніж 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не входять до переліку виключних справ, які не можуть розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів не вбачає в діях місцевого господарського суду щодо призначення даної справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження порушень статей 12 та 247 ГПК України.

Інших доводів про порушення місцевим господарським судом норм матеріального чи процесуального права апеляційна скарга не містить.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Любомир-МГ» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2019 у справі №910/15174/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.12.2019 у справі №910/15174/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/15174/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді О.О. Євсіков

В.А. Корсак