Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2020Справа № 910/16655/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Лук`янчук Д.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовом Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління

до Акціонерного товариства "Банк Інвестицій і Заощаджень"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Астера"

про стягнення 149 999,99 грн.

представники сторін:

від позивача не з`явився

від відповідача: Єфремова І.В.

від третьої особи: не з`явився

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду м. Києва звернулось Західне територіальне квартирно-експлуатаційне управління (далі -, позивач) із позовом до Акціонерного товариства "Банк Інвестицій і Заощаджень" (далі - АТ "Банк Інвестицій", відповідач) про стягнення коштів за банківською гарантією у сумі 149 999,99 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав свої гарантійні зобов`язання, якими було забезпечене виконання третьою особою (ТОВ "ВКФ "Астера") зобов`язання за договором підряду № 209 від 05.07.2018 р., а тому просив стягнути з АТ "Банк Інвестицій" банківську гарантію у сумі 149 999,99 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2019 р. за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін, учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2020 р. за клопотанням відповідача до розгляду справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача було залучене Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Астера" (далі - ТОВ "ВКФ "Астера", третя особа).

Відповідач та третя особа у строк, встановлений законом, надали суду відзив та письмові пояснення на позов (відповідно), у яких проти позовних вимог заперечили, вважали їх необґрунтованими.

У судове засідання, призначене на 30.04.2020, представник позивача та третьої особи не з`явились, належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. У минулому судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, зазначив, що підстав для сплати гарантійного забезпечення немає, оскільки вимога Західного ТКЕУ, із якою позивач звернувся до відповідача, не була підписана уповноваженою на те особою, не містила печатки Західного ТКЕУ та обставин порушення третьою особою договірних зобов`язань. Просив відмовити у задоволенні позову.

Третя особа у своїх письмових поясненнях просила здійснювати розгляд справи без її участі, вважала, що позов задоволенню не підлягає, оскільки порушення договору підряду (забезпеченого гарантією) з боку ТОВ "ВКФ "Астера" не відбулось.

Суд, розглянувши заяви учасників справи по суті спору, заслухавши пояснення їх представників та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, враховуючи таке.

Установлено, що 05.07.2018 між Західним ТКЕУ (замовник) та ТОВ "ВКФ "Астера" (генпідрядник) був укладений договір підряду № 209 на виконання робіт із будівництва (далі - договір підряду, основне зобов`язання). Відповідно до умов цього договору замовник доручає, а генпідрядник забезпечує відповідно до проектної документації та умов договору виконання робіт з будівництва будівлі казарми поліпшеного планування № 4, в/м № 12 в м. Мукачеве Закарпатської області (далі - об`єкт), що виконується за рахунок коштів Державного бюджету України (п. 1.1).

Відповідно до п. 1.2 вказаного договору генпідрядник зобов`язується у строк, що не перевищує 210 календарних днів з дати укладення договору виконати роботи з будівництва об`єкта та передати їх замовнику, а останній - прийняти і оплатити виконані роботи (об`єкт).

Договірна ціна становить 14 999 999 грн. 00 коп. з ПДВ, є твердою, складається генпідрядником на підставі наданої ним цінової пропозиції згідно з вимогами нормативних документів у сфері ціноутворення в будівництві (п. п. 3.1, 3.2 договору). Розрахунки за виконані роботи по об`єкту проводяться на підставі актів приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою КБ-3.

Відповідно до п. 5.1 договору термін завершення виконаних робіт по об`єкту - не пізніше, ніж через 210 календарних днів з дати укладення договору, а саме - до 31.01.2019 за погодженими сторонами етапами.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 30.09.2019 р., а в частині своїх зобов`язань та розрахунків - до їх повного виконання сторонами (п. 10.1).

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Як вбачається із матеріалів справи, 26.06.2018 р. АТ "Банк Інвестицій і Заощаджень" (банк) надав Західному ТКЕУ (бенефіціар) гарантію № 12005/18-ГВ (далі - гарантія) на забезпечення виконання ТОВ "ВКФ "Астера" (принципал) свого зобов`язання за договором підряду № 209 від 05.07.2018 р.

За умовами цієї гарантії банк погодився взяти на себе безумовні та безвідкличні зобов`язання протягом 5 (п`яти) банківських днів сплатити бенефіціару суму у розмірі 149999,99 грн, після отримання від бенефіціара письмової вимоги, з посиланням на цю гарантію, яка підписана уповноваженою особою та скріплена відбитком печатки бенефіціара, якщо у вимозі буде вказано, що сума, яку бенефіціар вимагає платити, має бути виплачена бенефіціару у зв`язку з невиконанням принципалом своїх зобов`язань у відповідності до договору із зазначенням обставин порушення принципалом своїх зобов`язань, передбачених договором.

Вказана письмова вимога бенефіціара повинна бути надана гаранту не пізніше 01 листопада 2019 року включно. Письмова вимога бенефіціара про оплату направляється гаранту рекомендованим листом або кур`єрською поштою.

Гарантія набуває чинності з моменту підписання її гарантом і діє до 01 листопада 2019 року включно. Будь-яка вимога повинна бути отримана гарантом не пізніше вищевказаної дати, після настання якої ця гарантія втрачає чинність незалежно від того, чи буде вона повернута для анулювання, чи ні. Всі вимоги за цією гарантією мають бути надані до або на дату закінчення її дії. У протилежному випадку гарант звільняється від будь-яких зобов`язань за цією гарантією. Зобов`язання гаранта закінчуються також у разі закінчення строку дії гарантії.

У подальшому, 24.01.2019, Західне ТКЕУ звернулося до відповідача з вимогою № 303/23/3/ТК/372, в якій повідомило банк про настання гарантійного випадку, посилаючись на порушення принципалом основного зобов`язання та на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2019 р. у справі № 907/106/19 про стягнення з ТОВ "ВКФ "Астера" заборгованості за договором підряду № 209 від 05.07.2018, а тому просило банк сплатити гарантію у сумі 149999,99 грн. Зазначена вимога позивача була підписана заступником начальника управління - головним інженером Західного ТКЕУ ОСОБА_1

28.01.2019 р. банк отримав вказану вимогу та 15.02.2029 р. листом № 05-1/2/811 повідомив бенефіціара (позивача) про відмову у її задоволенні як такої, що не відповідає умовам гарантії, оскільки вимога була підписана від імені Західного ТКЕУ неуповноваженою особою та не була скріплена відбитком печатки бенефіціара.

Позивач вважає, що такими діями банку було порушене його право, а тому звернувся до суду з даним позовом. Отже, спір між сторонами у справі виник з приводу наявності підстав для сплати коштів за банківською гарантією № 12005/18-ГВ від 26.06.2018 р.

Вирішуючи спір по суті та перевіряючи доводи учасників справи, суд виходив з наступного.

Гарантія є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання, змістом якого є обов`язок гаранта сплатити кредитору-бенефіціару грошову суму відповідно до умов гарантій у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Статтею 200 ГК України визначено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управленої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України.

Згідно зі статтею 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За приписами ст. 563 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 639 від 15.12.2004 р. (далі - Положення).

Згідно з п. 2 розд. І вказаного Положення безумовна гарантія - це гарантія, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов. Таким чином, вказане положення встановлює безумовність гарантії та не визначає обов`язкового переліку документів, які мають бути додані до вимоги по гарантії, а залишає це питання на вирішення особи, яка складає гарантію.

Згідно з п. 1 гл. 2 розд. III Положення у разі настання гарантійного випадку і для отримання відшкодування, забезпеченого гарантією, бенефіціар може подати безпосередньо до банку-гаранта або до банку-резидента (залежно від того, як це визначено умовами гарантії) вимогу для отримання відшкодування, забезпеченого гарантією, а також усі документи, передбачені умовами гарантії (якщо таке подання в ній передбачено).

У той же час, статтею 565 ЦК України визначене право гаранта на відмову в задоволенні вимоги кредитора. Зокрема, згідно з ч. 1 вказаної статті гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії. Гарант повинен негайно повідомити кредитора про відмову від задоволення його вимоги.

Також частинами 2, 3 статті 563 ЦК України встановлено, що вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

У даному випадку суд, дослідивши зміст та умови гарантії, за якою виник спір у сторін, встановив, що вимога бенефіціара за банківською гарантією не відповідала вимогам чинного законодавства про гарантію.

Так, зі змісту гарантії № 12005/18-ГВ від 26.06.2018 р. вбачається, що основними підставами для виплати гарантійного забезпечення є:

1) направлення вимоги про сплату гарантії не пізніше, ніж 01.11.2019 р. рекомендованим листом або кур`єрською поштою, з посиланням на гарантію № 12005/18-ГВ від 26.06.2018 р. У вимозі мають бути вказані обставини порушення принципалом своїх зобов`язань, передбачених договором;

2) вимога має бути підписана уповноваженою особою та скріплена відбитком печатки принципала (Західного ТКЕУ).

Як вже було встановлено судом, 28.01.2019 р. (тобто, у строк, визначений гарантією) Західне ТКЕУ рекомендованим листом направило на адресу гаранта вимогу № 303/23/3/ТК/372 про сплату гарантії у сумі 149999,99 грн. у зв`язку із невиконанням ТОВ "ВКФ "Астера" своїх зобов`язань за договором підряду № 209 від 05.07.2018 р., а саме: генпідрядником більше, ніж на 20 календарних днів порушений строк завершення виконання робіт по І етапу, який визначений п. 5.1 договору; генпідрядник не використав одержану попередню оплату протягом 3 місяців після одержання попередньої оплати та по закінченню терміну невикористаної попередньої оплати не повернув її замовнику.

У той же час, суд звертає увагу на те, що вимога бенефіціара не містила викладу конкретних обставин порушення принципалом (ТОВ "ВКФ "Астера") своїх зобов`язань, передбачених договором підряду. Зазначення позивачем, що генпідрядником більше, ніж на 20 календарних днів порушений строк завершення виконання робіт по І етапу, який визначений у п. 5.1 договору, є лише вказівкою, що строк виконання І етапу робіт підрядником не дотриманий, без конкретизації обставин порушеного зобов`язання, його характеристики, ознак, конкретного терміну, ступеню. Так само бенефіціаром не були вказані конкретні обставини порушення зобов`язання, що стосувались попередньої оплати, а підрядник (ТОВ "ВКФ "Астера") заперечував у своїх письмових поясненнях проти невикористання суми попередньої плати та настання обставин для її повернення. При цьому, як вбачається із матеріалів справи, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2019 р. у справі № 907/106/19, на яке посилався позивач, як на встановлений факт неналежного виконання основного зобов`язання, не набрало законної сили.

Отже, у вимозі № 303/23/3/ТК/372 від 24.01.2019 позивачем не були зазначені обставини, які б свідчили про настання гарантійного випадку, а вказівка на порушення договору має формальні ознаки.

Також, дослідивши вимогу на дотримання бенефіціаром інших умов гарантії, а саме - підписання вимоги уповноваженою особою із скріплення цього підпису відбитком печатки принципала (Західного ТКЕУ), суд встановив наступне.

Так, до свого позову Західне ТКЕУ додало вимогу № 303/23/3/ТК/372 від 24.01.2019 р. про сплату гарантії, яка була підписана заступником начальника управління - головним інженером ЗТКЕУ ОСОБА_1, підпис якого скріплений печаткою Західного ТКЕУ (бенефіціара). У той же час, у матеріалах справи наявний примірник вказаної вимоги, отриманий відповідачем 28.01.2019, оригінал якого був досліджений у судовому засіданні, де міститься підпис тієї ж посадової особи ОСОБА_1 , проте, без відбитку печатки бенефіціара на підписі вказаної особи.

Позивач, не заперечуючи направлення відповідачу вимоги без скріплення підпису печаткою Західного ТКЕУ, зазначив, що дана обставина (скріплення печаткою) є додатковою умовою, зазначеною у гарантії, та не може відігравати вирішальну роль для виплати суми гарантійного забезпечення.

Однак, суд не погоджується із такими доводами позивача, оскільки у банківській гарантії № 12005/18-ГВ від 26.06.2019 р., яка за своєю правовою природою є договором, наявна істотна умова щодо скріплення підпису уповноваженої особи на вимозі відбитком печатки бенефіціара, а тому її відсутність на вимозі № 303/23/3/ТК/372 від 24.01.2019 р., є прямим порушенням умов гарантії.

Також суд вважає, що вимога позивача сплатити гарантійне забезпечення була підписана неуповноваженою особою - заступником начальника управління-головним інженером ЗТКЕУ ОСОБА_1

За змістом ст. 92 ЦК України юридична особа набуває та здійснює свої цивільні права та обов`язки через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до ст. 95 ЦК України представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.

Позивач, посилаючись на абз. 3 п. 11 Положення про Західне ТКЕУ, затверджене наказом начальником Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України № 232 від 12.07.2018 р., вказав, що у разі відсутності начальника Західного ТКЕУ, його обов`язки виконує заступник або призначена начальником інша посадова особа, а тому полковник ОСОБА_1., обіймаючи посаду заступника начальника управління Західного ТКЕУ, виконував обов`язки начальника Західного ТКЕУ поки відповідно до наказу Міністра оборони України № 283 від 24.05.2019 р. на посаду начальника даного територіального управління не був призначений полковник ОСОБА_2 .

У матеріалах справи наявний витяг з наказу начальника Головного КЕУ ЗС України № 132 від 06.06.2019 р., з якого вбачається, що полковник ОСОБА_2 був призначений на посаду начальника Західного ТКЕУ згідно з наказом Міністра оборони України № 283 від 24.05.2019 р. та прийняв посаду, справи і приступив до виконання службових обов`язків за посадою лише з 06.06.2019 р., тобто після підписання вимоги бенефіціаром - 24.01.2019 р

Водночас, згідно з відомостями, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на дату підписання вимоги № 303/23/3/ТК/372 від 24.01.2019 р., керівником Західного ТКЕУ зазначений ОСОБА_3. (з 17.04.2009 р.).

Доказів того, що ОСОБА_3. на час підписання вимоги № 303/23/3/ТК/372 від 24.01.2019 р. не виконував обов`язків начальника Західного ТКЕУ або був відсутній та на час своєї відсутності начальником територіального управління призначив заступника начальника управління-головного інженера ЗТКЕУ ОСОБА_1., позивачем суду не надано.

Також позивачем не надано суду Положення про Західне ТКЕУ, затверджене наказом начальником Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України № 232 від 12.07.2018 р., з якого вбачалось би, що у разі відсутності начальника Західного ТКЕУ, його обов`язки виконує заступник або призначена начальником інша посадова особа, а тому посилання позивача на вказане Положення є необґрунтованим.

Отже, позивач не довів суду того факту, що станом на 24.01.2019 р. начальник управління-головний інженер ЗТКЕУ ОСОБА_1. був уповноваженою особою на підписання вимоги про сплату банківської гарантії.

Відповідно до ст. 73, 74, 76-79 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи, а вірогідні докази - це ті, які на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на встановлені обставини справи та здійснену оцінку наявним у справі доказам, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та вірогідними доказами факту дотримання Західним ТКЕУ умов гарантії та наявності підстав для виплати банком гарантійного забезпечення, а тому у позові Західного ТКЕУ необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі відмови у позові судові витрати у вигляді сплати судового збору за поданий позов покладаються на позивача.

Також суд враховує, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" та постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (із внесеними до неї змінами) з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин, у зв`язку з чим внесені зміни до ГПК України щодо продовження процесуальних строків, зокрема на апеляційне оскарження, на строк дії такого карантину.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-237 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд м. Києва

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління до Акціонерного товариства "Банк Інвестицій і Заощаджень", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Астера" про стягнення банківської гарантії у сумі 149 999,99 грн.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті та проголошені його вступна та резолютивна частини в судовому засіданні 30 квітня 2020 року.

Повний текст рішення складений 6 травня 2020 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення, який не може бути меншим строку карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя Головіна К. І.