РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2020Справа № 910/1040/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К. І., при секретарі судового засідання Лук`янчук Д. Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський елеватор"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 760 726, 19 грн.

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський елеватор" (далі - ТОВ "Катеринопільський елеватор", позивач) із позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Українська залізниця", відповідач) про стягнення вартості втраченого вантажу в сумі 760 726, 19 грн.

У обґрунтування своїх вимог ТОВ "Катеринопільський елеватор" посилається на порушення перевізником - АТ "Українська залізниця" своїх зобов`язань щодо збереження належного позивачу вантажу (олії соняшникової нерафінованої), що був відправлений залізничним транспортом у цистернах №№ 77246965, 54773379. Такими діями відповідача були завдані збитки ТОВ "Катеринопільський елеватор" на суму 760 726, 19 грн. у вигляді вартості втраченого вантажу, які позивач на підставі ст. 224, 225 ГК України просить стягнути з АТ "Українська залізниця".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2020 р. за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін відповідно до правил, визначених ст.ст. 12, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Цією ж ухвалою сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач у строк, визначений законом, надав суду відзив, у якому проти позову заперечив, вказав про безпідставність вимог позивача, недоведеність вини перевізника у недостачі вантажу та відсутність належних доказів цьому. Просив відмовити у задоволенні позову.

Позивач, скориставшись своїм правом, надав відповідь на відзив та наполягав на тому, що нестача вантажу сталась саме з вини перевізника, про що свідчить наданий ним акт експертизи, складений торгово-промисловою палатою.

У судове засідання представники сторін не з`явились, належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі за наявними у справі доказами, представник відповідача про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи не надав.

Суд, розглянувши заяви учасників справи по суті спору, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з урахуванням наступного.

Установлено, що 26.04.2019 р. між ТОВ "Катеринопільський елеватор" (продавець) та MHP Food Trading LLС (покупець) був укладений контракт купівлі-продажу CSFO27, відповідно до якого продавець зобов`язується поставити товар (олію соняшникову нерафіновану, невиморожену, пресову, сиру, 1 гатунку), а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість на умовах, визначених цим контрактом.

На виконання вказаного контракту 14.09.2019 р. ТОВ "Катеринопільський елеватор", як вантажовідправник, за накладною № 34968826 від 14.09.2019 р. (станція відправлення "Миронівка" Південно-Західної залізниці) та досилочною накладною № 40066425 від 18.09.2019 р. (станція відправлення ("Миколаїв" Одеської залізниці) відправив на станцію "Жовтнева" (експ.) Одеської залізниці вагони з вантажем - олію соняшникову нерафіновану на адресу одержувача - ТОВ "МП "Термінал-Укрхарчозбутсировина" (далі - ТОВ "МП "Термінал-УХЗС"), у тому числі цистерни №№ 54773379, 77246965.

Відповідно до ст. 908 ЦК України, яка кореспондується із ст. 306 ГК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно зі ст. 909 ЦК України, ст. 307 ГК України та ст. 22 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (далі - Статут), за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж, до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента) або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 6 Статуту накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформленим відповідно до цього Статуту. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Як вбачається із графи 20 "Пломба (ЗПП)" залізничної накладної № 34968826 від 14.09.2019 р. (досилочна накладна № 40066425 від 18.09.2019 р.), на цистерні № 54773379 були встановлені запірно-пломбувальні пристрої (ЗПП) відправника № Ж557731, Ж557714, Ж557735, а на цистерні № 77246965 - Ж557711, Ж557712, Ж557718.

19.09.2019 р. зазначені цистерни були прийняті одержувачем (ТОВ "МП "Термінал-УХЗС") на станції призначення "Жовтнева" Одеської залізниці (передавальні колії ТОВ "Миколаївський глиноземний завод") без зауважень, що підтверджується особистим підписом відповідальної особи вантажоодержувача в пам`ятці про подавання вагонів ГУ-45.

Однак 20.09.2019 р., за ініціативою вантажовідправника (позивача), комісією у складі представників ТОВ "МП "Термінал-УХЗС" - начальника зміни та обліковця комплексу; вантажовідправника (вантажовласника) ТОВ "Катеринопільський елеватор", а також експерта Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області, було виконане контрольне зважування цистерн №№ 54773379, 77246965, за наслідками чого встановлено, що маса нетто олії у цистерні № 54773379 за залізничною накладною № 34968826 від 14.09.2019 р. (досилочна накладна № 40066425 від 18.09.2019 р.) склала 38,440 тонн, що менше на 19,60 тонн, ніж зазначено у вказаних залізничних накладних (58,040 тонн), а маса нетто олії у цистерні № 77246965 - склала 46,280 тонн, що менше на 19,24 тонн, ніж зазначено у залізничних накладних (65,520 тонн). Водночас комісією було встановлено, що номера ЗПП співпадають із номерами пломб залізних накладних, механічних ушкоджень пломб не виявлено, натомість, виявлені свіжі зварювальні шви на пломбувальних пристроях (провушинах) цистерн.

Виявивши вказану недостачу, вантажоодержувач (ТОВ "МП "Термінал-УХЗС") 19.09.2019 р. звернувся до начальника залізничної станції "Жовтнева" з листом № 19/09, у якому просив направити своїх представників для складання комерційного акту з метою підтвердження недостачі маси вантажу у цистернах №№ 54773379, 77246965.

У відповідь на вказаний лист відповідач (в особі ВП "Дирекція залізничних перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій" станції "Жовтнева") відмовив ТОВ "МП "Термінал-УХЗС" (лист № 1134 від 20.09.2019 р.) у проведенні комісійної перевірки маси вантажу у зазначених цистернах, оскільки цистерни №№ 54773379, 77246965 були прийняті вантажоодержувачем від залізниці без зауважень та у непошкодженому стані.

20.09.2019 р. відповідач отримав ще один лист № 2009-01 від ТОВ "МП "Термінал-УХЗС" (вантажоодержувача), у якому залізниця повідомлялася про недостачу вантажу у цистернах №№ 54773379, 77246965 та про виявлені свіжі зварювальні шви на пломбувальних пристроях цистерн, що могло стати причиною втрати вантажу.

У подальшому, на замовлення позивача, з метою визначення стану цистерн та маси нетто вантажу (олії), що прибув на станцію призначення у цистернах №№ 54773379, 77246965, Регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області була проведена експертиза. За результатами її проведення встановлено, що фактична маса олії (за непорушених запірно-пломбувальних пристроїв вантажовідправника) у цистерні № 54773379 становить 38 440 кг., у цистерні № 77246965 - 46 280 кг, що загалом складає 84 720 кг та є меншою на 38 840 кг ніж маса, вказана у залізничних накладних №№ 34968826, № 40066426 - 123 560 кг. Результати проведеної експертизи були оформлені актом № 120-1187 від 23.09.2019 р.

Звертаючись до суду із даним позовом, ТОВ "Катеринопільський елеватор" (вантажовідправник) вказує, що право на пред`явлення цього позову йому було передане від ТОВ "МП "Термінал-УХЗС" (вантажоодержувача) згідно з відмітками на накладних №№ 34968826, № 40066425, а тому, оскільки втрата вантажу сталась з вини відповідача (перевізника), тому відшкодувати вартість нестачі вантажу (олії) відповідач зобов`язаний позивачу.

Перевіряючи такі доводи та вирішуючи спір по суті щодо наявності підстав для стягнення збитків з відповідача, суд виходив з наступного.

Відшкодування збитків у сфері господарювання передбачено главою 25 Господарського кодексу України. Зокрема, відповідно до статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Статтею 1166 ЦК України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Зокрема визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом статей 22, 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії.

Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності особи у вигляді покладення на неї обов`язку з відшкодування збитків.

У той же час, обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 ГПК України розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення (позиція Верховного Суду України у постановах від 18 травня 2016 року по справах № 3-194гс16, № 3-271гс16).

У даному спорі обов`язок доказування обставин понесення збитків ТОВ "Катеринопільський елеватор" та завдання їх відповідачем виник у позивача. Відтак, саме позивач зобов`язаний довести факт заподіяння збитків, розмір таких збитків, надати докази протиправності поведінки відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між його протиправною поведінкою та заподіяними збитками.

Відповідно до ч. 1 статті 12 та ч. 4 статті 22 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України. Перевізники зобов`язані забезпечувати своєчасне якісне перевезення вантажів, схоронність вантажів, що перевозяться.

Згідно з ч. 1 статті 23 Закону України "Про залізничний транспорт" перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Відповідно до ч. 2 статті 308 ГК України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Статтею 105 Статуту встановлено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до статті 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству. Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ст. 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (стаття 115 Статуту).

Відповідно до пункту 28 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, договір про перевезення вантажу вважається укладеним з моменту проставляння календарного штемпеля станції відправлення в оформленій паперовій накладній або з моменту накладення електронного цифрового підпису працівником залізниці в електронній накладній.

Як вже встановлено, позивач здійснив відправлення вантажу залізничним транспортом у вагонах-цистернах №№ 54773379, 77246965 за залізничними накладними №№ 34968826, № 40066425 (основна та досилочна). Вантаж був прийнятий залізницею без будь-яких застережень, при цьому відправник (ТОВ "Катеринопільський елеватор") самостійно визначив масу вантажу перед відправленням вагонів-цистерн №№ 54773379, 77246965.

Згідно зі ст. 52 Статуту залізниць України на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі: прибуття вантажу у пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами відправника або пломбами попутних станцій; прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами; прибуття швидкопсувного вантажу з порушенням граничного терміну його перевезення або з порушенням температурного режиму перевезення в рефрижераторних вагонах (контейнерах); прибуття вантажу, який був завантажений залізницею; видачі з місць загального користування вантажів, вивантажених залізницею; прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.

У решті випадків вантажі, завантажені відправником, і ті, що прибули у справних вагонах, контейнерах із непошкодженими пломбами відправника, а також без ознак недостачі, псування, пошкодження на відкритому рухомому складі або у критих та інших вагонах без пломб, якщо такі перевезення передбачені Правилами, видаються без перевірки їх кількості і стану (абз. 9 ст. 52 Статуту залізниць України).

Матеріалами справи підтверджено, що цистерни №№ 54773379, 77246965 прибули на станцію призначення у непошкодженому стані, без ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення. Зауважень щодо стану цистерн на дату прийняття вагонів (19.09.2019) вантажоодержувачем (ТОВ "МП "Термінал-УХЗС") заявлено не було, про що свідчить підписана ним пам`ятка про подання вагонів від 19.09.2019 р. та відмітка в графі 53 залізничної накладної № 40066425 про отримання вантажу.

Також судом встановлено, що комерційні акти, які б свідчили про обставини втрати вантажу у цистернах №№ 54773379, 77246965, відповідачем не складались. Про це також зазначав і позивач, обґрунтовуючи свій позов неправомірною відмовою залізниці у вчиненні таких дій.

Перевіривши доводи сторін у цій частині, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 129 Статуту залізниць обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Відповідно до пункту 1.5.21 Правил перевезення наливних вантажів завантажені цистерни і контейнери-цистерни пред`являються до перевезення опломбованими відправником запірно-пломбувальними пристроями (ЗПП). Порядок пломбування цистерн і контейнерів-цистерн установлюються Правилами пломбування вагонів і контейнерів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 542 від 20.08.2001.

Відповідно до п. 11 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, при передаванні завантажених вагонів і контейнерів сторони зобов`язані зовнішнім оглядом пересвідчитись у справності кузова вагона (контейнера), наявності та цілісності пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (ЗПП), відповідності відтиску на них даним, зазначеним у перевізних документах. При перевезенні вантажів на відкритому рухомому складі сторони переконуються у відсутності слідів утрати й пошкодження вантажу.

Якщо при передаванні вагонів чи контейнерів буде виявлено їх пошкодження, ознаки недостачі, псування або пошкодження вантажу на відкритому рухомому складі або в критих вагонах без пломб, коли таке перевезення передбачено Правилами, несправність пломб (ЗПП), їх відсутність, якщо у перевізних документах є відмітка про їх накладання, видача вантажу провадиться за участю представника залізниці із складанням у відповідних випадках комерційного акта. У таких випадках вагони, контейнери до перевірки вантажу пломбуються пломбами (ЗПП) станції із складанням акта загальної форми і до прибуття представника станції для перевірки вантажу не вважаються переданими в користування одержувачу. Знімаються ці пломби (ЗПП) в присутності представника залізниці.

Також відповідно до пункту 12 Правил видачі вантажів, статті 52 Статуту, на станції призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу в разі: прибуття вантажу в пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами (ЗПП) відправника або пломбами (ЗПП) попутних станцій; прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження на відкритому рухомому складі або в критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачено Правилами; прибуття швидкопсувного вантажу з порушенням граничного терміну його перевезення або з порушенням температурного режиму транспортування в рефрижераторних вагонах (контейнерах); прибуття вантажу, який був завантажений залізницею; видачі з місць загального користування вантажів, вивантажених залізницею. Перевірка вантажу не провадиться в разі вивантаження його залізницею за договором згідно зі статтею 30 Статуту.

Згідно з пунктом 17 вказаних Правил видача вантажів, що прибули в справних цистернах за справними пломбами (ЗПП) відправника, а також без пломб (ЗПП), коли таке перевезення передбачено Правилами пломбування вагонів та контейнерів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 542 від 20.08.2001, або в справних бункерних напіввагонах, провадиться залізницею без перевірки маси. У разі порушення вказаних умов маса наливних вантажів перевіряється залізницею разом з одержувачем у порядку, передбаченому цими Правилами.

Отже, суд вважає, що оскільки цистерни №№ 54773379, 77246965 прибули на станцію призначення у справному вигляді та з наявними пломбами без пошкоджень, АТ "Українська залізниця" правомірно відмовила ТОВ "МП "Термінал-УХЗС" у проведенні перевірки маси вантажу на станції призначення та, відповідно, у складанні комерційних актів.

Водночас, слід зазначити, що у разі відмови начальника станції від складання комерційного акта (акта загальної форми) або оформлення акта з порушенням цих Правил, одержувач має право до вивезення вантажу зі станції, а при вивантаженні на місцях незагального користування - протягом 24 годин з моменту прийняття від залізниці вагона (контейнера) з вантажем подати про це письмову скаргу начальнику Дирекції залізничних перевезень безпосередньо або через начальника станції (п. 16, 17 Правил складання актів).

Начальник дирекції на скаргу про відмову від складання комерційного акта (акта загальної форми) або про неправильне його оформлення повинен дати мотивовану відповідь по суті скарги: стосовно швидкопсувних вантажів - протягом доби, а стосовно інших вантажів - не пізніше триденного терміну після отримання скарги. У разі обґрунтованості скарги начальник дирекції дає розпорядження про складання комерційного акта (акта загальної форми) або про переоформлення акта.

Проте, у матеріалах справи відсутні скарги вантажоодержувача на відмову залізниці у складанні комерційного акту. Наданий позивачем лист ТОВ "МП "Термінал-УХЗС" № 2009-01 від 20.09.2019 р. у якості скарги на відмову в складенні комерційного акту суд до уваги не приймає, оскільки за своїм змістом та формою цей лист є повідомленням начальника ВП залізниці про обставини повторного візуального огляду цистерн та виявлення ознак втручання сторонніх осіб, що могло бути причиною втрати вантажу. Будь-яких претензій (скарг) на те, що начальник станції "Жовтнева" відмовив у складенні комерційного акту вказаний лист не містить.

На підставі наведеного суд вважає, що оскільки після отримання відмови від складання комерційного акта, вантажоотримувач не скористався визначеним законом (п. 16,17 Правил складання актів) правом подання письмової скарги на відмову начальника станції від складання комерційного акта, то вказана обставина свідчить про згоду вантажоодержувача з позицією залізниці та про відсутність підстав для складання комерційного акту.

Щодо акта експертизи № 120-1187 від 23.09.2019 р., складеного Регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області за участю представників ПрАТ "Миронівський хлібопродукт", ТОВ МП "Термінал-УХЗС", наданого позивачем у якості доказу вини відповідача у спричиненні збитків, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 30 Статуту залізниць України у разі потреби в здійсненні експертизи вантажу залізниця за власною ініціативою або на вимогу одержувача запрошує експертів.

Пунктом 30 Правил видачі вантажів передбачено, що у разі потреби встановлення розміру або причини недостачі, псування або пошкодження вантажу і суми, на яку знизилась його вартість, залізниця за власною ініціативою або на вимогу одержувача запрошує незалежних експертів, які відповідно до законодавства мають право на проведення експертизи. Експертиза провадиться в присутності начальника станції (його заступника або іншого працівника, уповноваженого начальником станції). Одночасно з викликом експерта станція повідомляє про це одержувача. Одержувач має право взяти участь у експертизі вантажу. Результати експертизи оформляються актом.

Акт експертизи підписується експертом і всіма уповноваженими особами, присутніми при проведенні експертизи. Результати експертизи повинні бути мотивованими з посиланням на нормативно-правові акти, стандарти і не можуть ґрунтуватися на припущенні про причини недостачі, псування або пошкодження вантажу. Якщо експерт не може встановити причину псування, недостачі, пошкодження вантажу або його тари (упакування), то в акті експертизи вказуються мотиви, з яких неможливо визначити причину псування, недостачі, пошкодження вантажу. У разі незгоди з висновками експерта учасників експертизи або одержувача, начальник станції призначає повторну експертизу з відміткою про це в акті експертизи із зазначенням мотивів.

Як вказав Вищий господарський суд України у п. 3.13 роз`яснень № 04-5/601 від 29.09.2008 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" згідно зі статтею 53 Статуту, пункту 30 Правил видачі вантажів у разі потреби встановлення розміру або причини недостачі, псування або пошкодження вантажу і суми, на яку знижено його вартість, залізниця за власною ініціативою чи на вимогу одержувача запрошує експертів. Експертиза провадиться в присутності начальника станції, його заступника або іншого уповноваженого начальником станції працівника. Одночасно з викликом експерта станція повідомляє про це одержувача, який має право взяти участь в експертизі вантажу.

Якщо станція призначення ухиляється від пред`явлення вантажу до експертизи, у тому числі на письмову вимогу одержувача, останній має право оскаржити таку відмову і сам пред`явити вантаж до експертизи, повідомивши про час її проведення станцію призначення. У разі відсутності доказів такого повідомлення акт експертизи, складений без участі відповідного представника залізниці - не може вважатися належним доказом у господарському спорі.

З урахуванням викладеного, зважаючи на відсутність у матеріалах справи відмови залізниці у проведенні експертизи, доказів повідомлення начальника станції призначення або іншого уповноваженого представника залізниці про час, дату та місце проведення експертизи маси вантажу, доказів їх відмови або неможливості бути присутніми під час експертного дослідження, суд приходить до висновку, що наявний у матеріалах справи акт експертизи № 120-1187 від 23.09.2019 р., яким була встановлена нестача вантажу у цистернах №№ 54773379, 77246965, не може бути прийнятий судом у якості належного та вірогідного доказу втрати вантажу з вини залізниці.

Акт зважування від 20.09.2019 р. також не є належним доказом, що засвідчує недостачу вантажу під час його прибуття на станцію призначення, оскільки, по-перше, - цей акт також був складений без участі представника залізниці, а по-друге, зважування вантажу (засвідчене вказаним актом) відбулось вже після прийняття вантажоодержувачем вантажу без будь-яких зауважень - 19.09.2019 р., про що свідчить підписана ним пам`ятка та відмітка в графі 53 залізничної накладної № 40066425.

Відповідно до ст. 73, 74, 76-79 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи, а вирогідні докази - це ті, які на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши надані позивачем докази на підтвердження своїх доводів та заявлених вимог, враховувавши встановлені у справі обставини про те, що: цистерни прибули на станцію призначення у справному вигляді та з наявними пломбами без пошкоджень; комерційні акти, які засвідчують недостачу вантажу, залізницею не складались; порядок оскарження відмови у складанні такого акту позивачем не дотриманий; доказів повідомлення уповноважених осіб станції призначення залізниці про проведення експертизи щодо виявлення недостачі вантажу під час його перевезення матеріали справи не містять; інших належних доказів, які б свідчили про втрату вантажу залізницею у справі немає, суд вважає, що доводи позивача є необґрунтованими та не доведеними належними та вірогідними доказами щодо наявності складу порушення з боку відповідача під час перевезення вантажу у цистернах №№ 54773379, 77246965, зокрема вини залізниці у втраті вантажу.

Частиною 1 статті 127 Статуту встановлено, що залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, прострочення відбулися не з її вини.

Окремо слід зазначити про належність позивача у справі. Так, відповідно до статті 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Згідно зі статтею 133 Статуту залізниць України передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Судом встановлено, що на залізничних накладних № 34968826 від 14.09.2019 р. та № 40066425 від 18.09.2019 р міститься переуступний напис, засвідчений підписами генерального директора і головного бухгалтера, проте, без зазначення назви юридичної особи, яка передає таке право, а відбиток печатки, що скріплює ці підписи не дає можливості встановити вказану особу. Крім того, зазначений напис не містить дати його вчинення. За таких обставин суд вважає, що наведений напис не підтверджує передачу вантажоодержувачем (ТОВ МП "Термінал-УХЗС") прав та повноважень на відповідне звернення вантажовідправника (ТОВ "Катеринопільський елеватор") до суду з даним позовом.

Отже, з огляду на встановлені обставини справи та наявні у справі докази вимоги ТОВ "Катеринопільський елеватор" про стягнення з відповідача вартості втраченого вантажу є безпідставними та у їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі відмови у позові судові витрати, пов`язані із розглядом справи, зокрема, зі сплати судового збору, покладаються на позивача.

Також суд враховує, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" та постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (із внесеними до неї змінами) з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин, у зв`язку з чим внесені зміни до ГПК України щодо продовження процесуальних строків на строк дії такого карантину, зокрема строку на апеляційне оскарження.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський елеватор" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 760 726, 19 грн. відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення ухвалені в нарадчій кімнаті в судовому засіданні 27 квітня 2020 року.

Повний текст рішення складений 5 травня 2020 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення, який не може бути меншим строку карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя Головіна К. І.