РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.05.2020Справа № 910/3369/20

За позовом Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві (м. Київ)

до Державного підприємства Київський завод "Імпульс" (м. Київ)

про стягнення 10.579,76 грн,

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Головне управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства Київський завод "Імпульс" про стягнення 10.579,76 грн, з яких: 9.693,24 грн основного боргу, 88,27 грн 3% річних, 792,40 грн пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору № ПП/1/8/53 від 10.05.19.

Також в позовній заяві позивачем викладено клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.20. відкрито провадження у справі № 910/3369/20, постановлено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання). Встановлено сторонам строки на подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив, додаткових письмових пояснень, додаткових доказів.

Означену ухвалу суду було направлено відповідачу на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та вручено 17.03.20.

Отже, відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи № 910/581/20.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

10.05.19. між позивачем (далі - Виконавець) та відповідачем (далі - Замовник) було укладено Договір № ПП/1/8/53 про надання платних послуг підрозділами ГУ ДСНС України у м. Києві (далі - Договір), відповідно до п. 2.1 якого Замовник замовляє, а Виконавець зобов`язується за письмовою заявкою Замовника надати послуги власними силами та засобами по залученню пожежних автомобілів для проведення занять на протипожежну тематику за адресою: вул. Деміївська 5а у Голосіївському районі міста Києва, а Замовник зобовязується прийняти та оплатити надану послугу.

Згідно з пунктом 3.1 Договору загальна вартість здійснення послуги за Договором становить 9693,24 грн.

Строк дії Договору сторонами погоджено пунктом 6.1 з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.19., але до повного виконання зобов`язань сторонами за Договором.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Позивач вказує на наявність у відповідача заборгованості за Договором в сумі 9.693,24 грн по оплаті наданих Виконавцем послуг.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

За своєю правовою природою Договір є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Надання послуг підтверджується підписанням сторонами акту здавання-прймання наданих послуг (п. 2.3 Договору).

Між сторонами було підписано та скріплено печаткою 01.11.19. акт здавання-примання послуг за Договором на суму 9.693,24 грн.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст. ст. 76, 77, 91 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, представлений позивачем акт наданих послуг є належним доказом надання послуг відповідачу.

В ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Замовник зобов`язаний протягом 5 банківських днів з моменту підписання Акту здавання-приймання послуг здійснити оплату шляхом перерахування суми, зазначеної в пункті 3.1 Договору на поточний рахунок Виконавця в безготівковій формі шляхом здійснення 100 відсоткової оплати за надання послуг (п. 3.3 Договору).

Відповідачем послуги за Договором за вказаним актом оплачені не були.

З врахуванням викладеного, пункту 3.3 Договору, строк оплати послуг на суму в розмірі 9.693,24 грн є таким, що настав.

Позивач направив відповідачу претензію № 65/24/7000 від 03.12.19. щодо оплати 9.693,24 грн за надані за Договором послуги.

Доказів оплати відповідачем позивачу 9.693,24 грн матеріали справи не містять.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивачем доведено належним чином, а відповідачем не спростовано факту існування у останнього заборгованості за надані послуги в розмірі 9.693,24 грн.

Оскільки відповідач прийняв замовлені ним послуги, однак не оплатив їх повної вартості, грошові кошти в розмірі 9.693,24 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення 88,27 грн 3% річних, 792,40 грн пені.

Згідно із ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який построчив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як передбачено п. 5.2 Договору Замовник за порушення строків оплати, визначених пунктом 3.3 Договору, зобов`язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи встановлені вище обставини неналежного виконання відповідачем зобов`язань по оплаті наданих послуг та перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд встановив, що прострочення настало з 09.11.19. (01.11.19. + 5 банківських днів = оплата по 08.11.19. включно), та здійснивши власний перерахунок дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 781,77 грн пені та 86,72 грн 3% річних.

Пеню в сумі 10,63 грн та 3% річних в сумі 1,55 грн нараховано безпідставно, з огляду на що суд відмовляє в позові в цій частині.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, ч. 9 ст. 165, ст. ст. 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства Київський завод "Імпульс" (03039, м. Київ, вул. Деміївська, 5-А; ідентифікаційний код 05388256) на користь Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 13; ідентифікаційний код 38620155) 9.693 (дев`ять тисяч шістсот дев`яносто три) грн 24 коп. основного боргу, 781 (сімсот вісімдесят одну) грн 77 коп. пені та 86 (вісімдесят шість) грн 72 коп. 3% річних, 2.098 (дві тисячі дев`яносто вісім) грн 42 коп. судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко