ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року Справа № 902/858/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Петухов М.Г. , суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Шилан О.С.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Вінницької області від 17.01.2020 р. ухваленого суддею Тварковським А.А. у м.Вінниці, повний текст складено 27.01.2020 р.

у справі № 902/858/19

за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Дочірнього підприємства "ТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО МАЯК" Приватного акціонерного товариства "Вінницький завод "МАЯК"

про стягнення 4816832,26 грн, з яких 2065842,47 грн. пені, 627111,36 грн. трьох процентів річних, 2123878,43 грн. інфляційних втрат

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Господарського суду Вінницької області від 17.01.2020 р. у справі № 902/858/19 відмовлено у задоволенні позову Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Дочірнього підприємства "Теплокомуненерго МАЯК" Приватного акціонерного товариства "Вінницький завод "МАЯК" про стягнення 4816832,26 грн., з яких 2065842,47 грн пені, 627111,36 грн. трьох процентів річних та 2123878,43 грн. інфляційних втрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подав скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 17.01.2020 р. у справі № 902/858/19 та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не погоджується з рішенням Господарського суду Вінницької області від 17.01.2020 р. у справі № 902/858/19 та вважає, що останнє ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ч.2 ст.11, ст. ст. 74, 76, 77, 86, 236 та 238 Господарського процесуального кодексу України, без дослідження усіх істотних обставин справи, тому підлягає скасуванню.

Скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції, що наслідком укладення спільних протокольних рішень у даній справі є зміна порядку і строку проведення розрахунків, оскільки вказане не відповідає дійсності, не підтверджується обставинами справи та не узгоджується із нормами законодавства та умовами договору. Посилаючись на абз. 3 п. 6.1 договору з урахуванням пункту 11.5, скаржник доводить, що умовами договору сторони погодили, що укладання спільних протокольних рішень, договору про організацію взаєморозрахунків в будь-якому випадку не змінює строків, порядку розрахунків, а внесення змін до спірного договору має відбуватись лише шляхом укладання окремої додаткової угоди. Разом з тим, такі умови договору є дійсними та не оспорювались у судовому порядку.

Тому, посилання суду на укладання ряду спільних протокольних рішень та договору про організацію взаєморозрахунків як на підставу для зміни порядку та строку розрахунків суперечать умовам договору, принципу обов`язковості виконання договірних зобов`язань з огляду на встановлений ст. 204 ЦК України принцип правомірності правочину.

Доводить, що у відносинах між покупцем та продавцем щодо розрахунків за отриманий природний газ держава виступає лише в якості третьої особи, що має певний обов`язок зі своєчасного перерахування субвенцій у певний строк та в межах договірних відносин не є суб`єктом владних повноважень, тому в даному випадку мають застосовуватись норми ст.618 ЦК України. Оскільки державою передбачений певний механізм перерахування субвенцій, проте не врегульовано питання імплементації даних відносин при здійсненні розрахунків за природний газ між постачальником та покупцем, сторони вправі, керуючись принципом свободи договору (ст.627 ЦК України), встановити (конкретизувати) умовами угоди порядок регулювання щодо платежів, здійснених через спільні протокольні рішення та договір про організацію взаєморозрахунків, строки, якими мають керуватись сторони, що було визначено сторонами в умовах п.6.1 договору.

Звертає увагу, що ідентичними умовами п.5.3 спільних протокольних рішень встановлено, що спільне протокольне рішення є чинним лише у разі проведення відповідного фінансування.

Скаржник просить врахувати, що постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 р. № 853 внесено зміни до п.20 Примірного договору купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу зі спеціальними обов`язками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій. Зокрема, було додано пункт, яким встановлено, що «сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень відповідно до Порядку не змінює строків та умов розрахунків за цим договором». Таким чином, держава в особі Кабінету Міністрів України фактично встановила стандарт договірних відносин для аналогічних до спірних відносин, погодившись на відсутність впливу спільних протокольних рішень на такі умови договорів.

При цьому скаржник посилається на постанови Верховного Суду у справах № 921/574/17, № 909/296/18, № 924/296/18 від 31.05.2018 р., № 910/16072/16 від 21.02.2018 р., № 918/1395/15 від 17.04.2018 р., № 922/1010/16 від 12.06.2018 р. та № 910/3657/18 від 12.03.2019 р.

Просить апеляційний суд врахувати викладене і скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 17.01.2020 р. у справі № 902/858/19 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольнити.

Відповідач Дочірнє підприємство "ТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО МАЯК" Приватного акціонерного товариства "Вінницький завод "МАЯК" подав суду відзив на апеляційну скаргу. Вважає апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції - таким, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому законним і обґрунтованим.

Зазначає, що незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки. Тобто, підписавши спільні протокольні рішення, сторони погодилися з тим, що між ними встановлюється інший, а не той, що був врегульований договором, порядок розрахунків.

Також під час розгляду справи судом першої інстанції правильно було встановлено, що розрахунки між сторонами за договором № 4641/1617-ТЕ-1 постачання природного газу проводилися в порядку та на умовах, визначених постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 р. на підставі нормативів перерахування коштів, прийнятих на підставі постанов НКРЕКП, з дотриманням умов п. 6.2. договору.

Вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що Дочірнє підприємство «Теплокомуненерго Маяк» Приватного акціонерного товариства Вінницький завод «Маяк» було позбавлено можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків, тому як державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває підприємство від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами.

Таким чином, позивачем не підтверджено обґрунтованість розрахунку заявленої до стягнення заборгованості, врахувавши те, що підприємство не може керуватися загальними принципами здійснення господарської діяльності на власний розсуд за наявності покладених на нього зобов`язань з безперебійного забезпечення споживачів теплопостачанням, оскільки повинен діяти виключно в межах норм чинного законодавства, що регулює енергетичну галузь, дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

З урахуванням викладеного відповідач просить суд залишити апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 17.01.2020 р. у справі № 902/858/19 - без змін.

Позивач та відповідач не забезпечили участь представників в судовому засіданні.

Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення учасників справи про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення /а.с. 247-248 у т.1/; явка представників в судове засідання не визнавалась обов`язковою судом, позиція сторін викладена у скарзі та відзиві і не змінена сторонами, тому неявка представників сторін в судове засідання не перешкоджає вирішенню спору. Отже, колегія суддів дійшла висновку про можливість завершення розгляду апеляційної скарги без участі представників за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

20.09.2016 р. Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"/постачальник та Дочірнім підприємством "Теплокомуненерго МАЯК" Приватного акціонерного товариства "Вінницький завод "МАЯК"/споживач укладений договір № 4641/1617-ТЕ-1 постачання природного газу (договір), за умовами якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню /а.с. 46-54/.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань змінено найменування Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Відповідно до п. 2.1., 2.2. договору № 4641/1617-ТЕ-1 від 20.09.2016 р. постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 14015 тис. куб. метрів (чотирнадцять мільйонів п`ятнадцять тисяч куб. метрів), у тому числі за місяцями (тис. куб. метрів): жовтень - 1535, листопад - 2090, грудень - 2670 (IV кв. 2016 - 6295); січень - 2815, лютий - 2595, березень - 2310 (І кв. 2017 - 7720). Передбачено, що планований обсяг за цим договором протягом місяця поставки може змінюватися за домовленістю сторін.

Згідно з п.3.4. договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором становить 4942 грн, крім того, податок на додану вартість (ПДВ) 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5930,40 грн. ( п.5.2. договору).

Порядок та умови проведення розрахунків за договором сторони визначили в розділі 6 договору, зокрема, умовами пункту 6.1. договору встановлено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3. цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Відповідно до п.6.2. договору сторони погоджуються, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим. В будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п.6.1. цього договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу.

Пунктом 6.3. договору сторони передбачили, що у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем: у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання; у другу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; у третю чергу - погашається основна сума заборгованості.

Згідно з п.8.1, 8.2 договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором. У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 /п.8.2/.

Відповідно до п.10.3. договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Пунктом 11.3. договору сторони погодили порядок внесення змін до договору, зокрема у підп. 4 п. 11.3 встановлено, що будь-які спільні протокольні рішення, в тому числі про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписані сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.05.2005 р. № 20, протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами: не можуть бути використані для внесення змін до цього договору; можуть бути застосовані до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору.

Відповідно до п. 12.1 договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 року до 31 березня 2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір підписаний та скріплений печатками сторін.

Листом від 05.12.2017 р. № 366 відповідач повідомив позивача про зміну свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання для категорії споживачів "населення" /а.с. 55/.

Додатковою угодою № 1 від 23.012017 р. до договору постачання природного газу від 20.09.2016 р. № 4641/1617-ТЕ-1 сторони внесли зміни до розділу 1 "Предмет договору" , розділу 2 "Кількість та фізико-хімічні показники газу", розділу 3 "Порядок та умови передачі природного газу" /а.с. 56-57/.

Додатковою угодою № 2 від 23.012017 р. до договору постачання природного газу від 20.09.2016 р. № 4641/1617-ТЕ-1 сторони внесли зміни до розділу 2 "Кількість та фізико-хімічні показники природного газу", розділу 3 "Порядок та умови передачі природного газу, розділу 5 "Ціна газу", розділу 8 "Відповідальність сторін"/а.с. 58-59/.

Додатковою угодою № 3 до договору постачання природного газу № 4641/1617-ТЕ-1 від 20.09.2016 р. у зв`язку із зміною найменування відповідача сторони погодили по тексту договору слова "Дочірнє підприємство "Теплокомуненерго Маяк" Публічного акціонерного товариства "Маяк"" замінити словами "Дочірнє підприємство "Теплокомуненерго Маяк" Приватного акціонерного товариства "Вінницький завод "МАЯК". Решта умов цього договору залишена незмінною і обов`язковою для виконання сторонами /а.с. 60/.

На виконання умов договору позивачем в період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року поставлено відповідачу 13037,943 тис. куб.м. природного газу на загальну суму 77320217,17 грн. з ПДВ, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 р., від 30.11.2016 р., від 31.12.2016 р., 31.01.2017 р., від 28.02.2017 р., від 31.03.2017 р., від 30.04.2017 р., від 31.05.2017 р., 21.07.2017 р., 31.08.2017 р., від 30.09.2017 р. на суми відповідно 8471244,30 грн., 11792345,39 грн., 12888989,03 грн., 14377151,20 грн., 12684704,54 грн., 9169068,54 грн., 2073997,28 грн., 1004170,91 грн., 1903017,91 грн., 2003603,44 грн., 991924,63 грн. Зазначені акти підписані сторонами та скріплені їх печатками /а.с. 61-71/.

Головним управлінням Державної казначейської служби України у Вінницькій області, Департаментом фінансів Вінницької обласної державної адміністрації, Дочірнім підприємством "Теплокомуненерго Маяк" Публічного акціонерного товариства "Маяк" та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" у період грудня 2016 року - грудня 2017 року оформлено та підписано ряд Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за рахунок коштів загального фонду державного бюджету за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу згідно з договором № 4641/1617-ТЕ-1 від 20.09.2016 р. /а.с. 72-121/: від 26.12.2016 р., від 18.01.2017 р., від 15.02.2017 р., від 16.03.2017 р., від 07.04.2017 р., від 16.05.2017 р., від 19.07.2017 р., від 11.08.2017 р., від 13.09.2017 р., від 18.12.2017 р., від 18.12.2017 р.

Сторони протокольних рішень погодили перелік підприємств (установ, організацій), що беруть участь у проведенні взаєморозрахунків, та послідовність виконання сторонами спільного протокольного рішення (п.2.1).

Згідно з пунктом 4 спільних протокольних рішень сторони, які підписали спільне протокольне рішення, несуть відповідальність за недотримання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 та Порядку щодо проведення розрахунків, а також - за невиконання своїх зобов`язань за цим спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до законодавства України.

Відповідно до п. 5.2 спільних протокольних рішень, останні набирають чинності з моменту підписання всіма сторонами і діють до повного виконання сторонами зобов`язань за цим спільним протокольним рішенням. Протокольні рішення підписані всіма сторонами, зокрема, позивачем та відповідачем, і скріплені їх печатками

Відповідно до вказаних спільних протокольних рішень позивачу сплачено в рахунок погашення заборгованості за природний газ 4223588,00 грн.

Також, на підставі семистороннього договору про організацію взаєморозрахунків № 159/332-в від 19.11.2017 р. проведено розрахунок на суму 11780688,33 грн. /а.с. 122-126/.

Договір про організацію взаєморозрахунків № 159/332-в укладений 19.11.2017 р. Головним управлінням Державної казначейської служби України у Вінницькій області, Департаментом фінансів Вінницької обласної державної адміністрації, Департаментом фінансів Вінницької міської ради, Департаментом енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради, Дочірнім підприємством «Теплокомуненерго Маяк» Приватного акціонерного товариства «Вінницький завод «МАЯК», Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування».

Згідно з п. 1 предметом цього договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків субвернцією з державного бюджету місцевим бюджетам, передбаченою ст. 31 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» (далі - субвенція), відповідно до Порядку та умов надання у 2017 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання -гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалия та постачалися населенню та/або Іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі заслуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 травня 1917 року № 332 (із змінами).

Сторони у п. 8 погодили, що Дочірнє підприємство «Теплокомуненерго Маяк» ПАТ «Вінницький завод «МАЯК» перераховує на рахунок Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» кошти у сумі 11780688,33 грн. для погашення заборгованості за природний газ 2017 року згідно з договором від 20.09.2016 р. № 4641/1617-ТЕ-1.

Сторони також погодили не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Договір підписаний сторонами, скріплений печатками, в судовому порядку розірваний не був та виконувався, що підтверджено випискою про операції за договором /а.с. 43/.

Отже, сторони погодили зміну умов договору відповідно до норм ст..188 ГК України та постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11 січня 2005 року "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій".

Предметом позову є вимога ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про стягнення з Дочірнього підприємства "Теплокомуненерго МАЯК" Приватного акціонерного товариства "Вінницький завод "МАЯК" пені у сумі 2065842,47 грн. відповідно до пункту 8.2. договору, 3% річних у розмірі 627111,36 грн. та 2123878,43 грн. інфляційних втрат відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати переданого природного газу за період з 26.11.2016 р. по 01.02.2018 р. /а.с.13-34/.

На умовах договору № 4641/1617-ТЕ-1 від 20.09.2016 р. між сторонами відбулись правовідносини з поставки природного газу, які врегульовані нормами пар.1, 3, 5 глави 54 ЦК України, пар.3 глави 30 ГК України та іншими нормативними актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій".

Відповідно до норм ст.275 ГК України, ст.714 ЦК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство зобов`язане надавати енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, іншій стороні (споживачеві, абоненту), яка зобов`язана оплатити прийняту енергію та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Норми ч.3 ст.714 ЦК України визначають, що законом можуть бути передбачені особливості укладання і виконання договору поставки енергетичними та іншими ресурсами.

Статтею 12 Господарського кодексу України передбачено, що держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є, зокрема, регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій.

Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20 визначає механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій),вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз", а також за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) з податку на додану вартість, що сплачується виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами.

Матеріалами справи підтверджено, що розрахунки за поставлений природний газ за договором відповідачем здійснювалося кількома способами: шляхом укладення спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 р.; власними коштами; на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 р.; шляхом оплати через розподільчі рахунки відповідно до «Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 р. № 217 /а.с.36-45/

Колегія суддів дійшла висновку, що підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, НАК "Нафтогаз України" і Дочірнє підприємство «Теплокомуненерго Маяк» ПАТ Вінницький завод «Маяк» погодили здійснення розрахунків відповідно до Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію від 03.08.2015 № 493/688, а отже погодилося зі зміною порядку та строків проведення розрахунків за наданий ним газ за договором № 4641/1617-ТЕ-1 від 20.09.2016 р., що відповідає умовам договору, зокрема п.11.3., та нормам ч. 3 ст.714 ЦК України, де визначено, що законом можуть бути передбачені особливості виконання договору поставки енергетичними та іншими ресурсами. Колегія суддів звертає увагу, що спільні протокольні рішення містять посилання на виконання розрахунків саме за договором № 4641/1617-ТЕ-1 від 20.09.2016 р., а також встановлюють конкретні права і обов`язки сторін щодо такої істотної умови договору як порядок і строки розрахунків. Отже, укладені в письмовій формі, підписані сторонами і скріплені їх печатками такі протокольні рішення відповідають нормам гл.20 Господарського кодексу України.

Відповідно до пункту 1.2 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію від 03.08.2015 № 493/688, яким сторони керувалися під час підписання відповідних спільних протокольних рішень, визначено, що розрахунки, передбачені у пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу, форму якого наведено у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ або вугілля, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку.

За змістом Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 р., держава взяла на себе бюджетне зобов`язання із відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 р., держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто держава офіційно визнає неспроможність підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (залежно від рівня наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами паливно-енергетичного комплексу, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулятивного впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти, до яких належить і Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій від 11.01.2005 № 20.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування, чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови. Оплата за природний газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у справах № 906/790/16, № 905/1100/18, від 14.02.2018 р. у справі № 904/1858/16, від 10.05.2018 р. у справі № 908/2322/16 та від 22.05.2018 р. у справі № 926/2733/16, і підстав відступати від таких висновків колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав.

Доводи скаржника про те, що постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2015 р. встановлено державне регулювання саме порядку перерахунку субвенцій, і ця постанова не регулює відносини між постачальником та покупцем газу або будь-які питання впливу спільних протокольних рішень на порядок та умови розрахунків за договором поставки природного газу, наведених висновків не спростовують.

Колегія суддів вважає неправильними доводи апеляційної скарги, що за умовами п.6.1 договору підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 не змінює строків та умов розрахунків за договором. Наявність відповідного абзацу пункту укладеного між сторонами договору вказаного змісту не позбавляє сторони договору права за взаємною згодою змінювати строки та умови розрахунків, що сторони й здійснили, підписавши спільні протокольні рішення, що відповідає нормам гл.20 ГК України. Суд звертає увагу, що відповідно до ст.179 ГК України, ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення прав та обов`язків. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. В кожному випадку умови договору не можуть суперечити чинному законодавству, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, що визначено нормами ст.203 ЦК України.

Як зазначено вище, матеріалами справи підтверджено, що на виконання договору № 4641/1617-ТЕ-1 від 20.09.2016 р. позивачем передано, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 77320217,17 грн. з ПДВ, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які підписані сторонами та скріплені їх печатками /а.с. 61-71/. За спільними протокольними рішення сплачено 54016488, 33 грн., з яких 4223588,00 грн. сплачених на підставі спільних протокольних рішень відповідачем в рахунок погашення заборгованості за природний газ та 17788728,84 грн, які перераховувалися на користь позивача виключно з рахунку із спеціальним режимом використання. Сума 23303728, 84 грн. (з яких 11780688,33 грн. сплачено на підставі семистороннього договору про організацію взаєморозрахунків № 159/332-в від 19.11.2017 р. та 5515000 грн. було сплачено власними коштами) не була предметом регулювання спільними протокольними рішенням.

Отже, підписавши спільні протокольні рішення, сторони погодилися з тим, що встановлюється інший (не той, що був передбачений у договорі на час його укладання) порядок розрахунків за договором № 4641/1617-ТЕ-1 від 20.09.2016 р., тому відсутні правові підстави для висновку про порушення строків оплати, визначених у договорі, і відповідно для нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат на суму 54016488, 33 грн., що була сплачена на підставі спільних протокольних рішень, за заявлений у позові період листопада 2016 року по січень 2018 року включно.

Разом з тим, судом встановлено, що на підставі семистороннього договору про організацію взаєморозрахунків № 159/332-в від 19.11.2017 р. проведено розрахунок на суму 11780688,33 грн. /а.с. 122-126/; також відповідач здійснював розрахунки коштами в загальному розмірі 17788728,84 грн. шляхом перерахування на користь позивача виключно з рахунку із спеціальним режимом використання та 5515000 грн. власними коштами, що відображено у довідці про операції по підприємству /а.с.36-45/, і не оспорюється сторонами.

Судом враховано, що постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 р. затверджений "Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки" (далі - Порядок № 217). Відповідно до пункту 7 Порядку № 217 теплопостачальні і теплогенеруючі організації та їх структурні підрозділи інформують споживачів про відкриті в уповноваженому банку спеціальні рахунки для оплати спожитої теплової енергії та наданих комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 217 усі категорії споживачів, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, сплачують їх вартість шляхом перерахування коштів виключно на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів. У разі коли у платіжному дорученні (касовому документі) споживача теплової енергії або комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води реквізити рахунка одержувача коштів за теплову енергію та/або комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води не відповідають реквізитам спеціального рахунка, відкритого теплопостачальною або теплогенеруючою організацією, банк (підприємство поштового зв`язку або орган Казначейства), що приймає платіжний документ, повертає його без виконання з надісланням відповідного повідомлення споживачеві.

Пунктом 9 Порядку № 217 встановлено, що уповноважений банк здійснює перерахування коштів, що надходять на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями, згідно з реєстром нормативів перерахування коштів, що надходять як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогенеруючими організаціями теплову енергію (далі - реєстр нормативів), що затверджується Комісією.

На підставі пункту 13 Порядку № 217 уповноважений банк згідно з умовами договору банківського рахунка здійснює перерахування коштів за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води із спеціальних рахунків, відкритих структурними підрозділами теплопостачальних і теплогенеруючих організацій, на спеціальні рахунки теплопостачальних і теплогенеруючих організацій двічі на день, а саме: до 10-ї години - залишок коштів на початок операційного дня; до 17-ї години - кошти, що надійшли протягом операційного дня на спеціальні рахунки, відкриті структурними підрозділами теплопостачальних і теплогенеруючих організацій. Уповноважений банк до 12-ї години операційного дня здійснює відповідно до реєстру нормативів розподіл коштів, що надійшли за попередній день від структурних підрозділів теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та споживачів, і перерахування коштів на рахунки з урахуванням вимог пунктів 14-26 цього Порядку.

Таким чином, враховуючи наведені вище положення Порядку № 217, відповідач позбавлений можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків, тому як державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений газ, що по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами.

Навіть дотримання при цьому запропонованого державою алгоритму дій для забезпечення розрахунків за договорами купівлі-продажу природного газу між постачальником зі спеціальними обов`язками та споживачем не створює передумов для безумовного своєчасного перерахування коштів на рахунок продавця природного газу у встановленому порядку. Відповідач не може керуватися загальними принципами здійснення господарської діяльності на власний розсуд за наявності покладених на нього зобов`язань з безперебійного забезпечення споживачів теплопостачання, оскільки повинен діяти виключно в межах норм чинного законодавства, що регулює енергетичну галузь.

Така позиція викладена у постанова Верховного Суду від 24.07.2019 р. у справі № 918/553/18, від 17.12.2019 р. у справі № 922/932/19.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що умовами п.6.3 договору № 4641/1617-ТЕ-1 постачання природного газу від 20.09.2016 р. сторони погодили порядок зарахування заборгованості незалежно від призначення платежу, відповідно до якого зарахування оплати заборгованості за інфляційні нарахування, пені та 3% річних передує у своїй черговості зарахуванню заборгованості з основного боргу. Отже, позивач, отримуючи кошти для погашення основного боргу із простроченням оплати, мав зарахувати їх по черговості, зокрема, спочатку на погашення пені, 3% річних та інфляції, після такого погасити заборгованість. Однак позивач такого всупереч умовам договору не здійснив, як вбачається із заявленого позову та розрахунку позовних вимог.

Відтак нарахування пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних в загальному розмірі 4816832,26 грн., яка є предметом позову, у порівнянні із основним боргом 77320 217,17 грн, який було погашено, об`єктивно б виникнути не могла. Вказане також є підставою для відмови у задоволенні позову.

Згідно із ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на викладені норми законодавства для застосування відповідальності за прострочку виконання грошового зобов`язання необхідною умовою є факт невиконання або прострочки виконання конкретного зобов`язання у конкретний період.

Позивач здійснив нарахування штрафних санкцій на суми коштів, які були необґрунтовано визначені ним в якості прострочення оплати за природний газ, а тому наведений позивачем розрахунок пені, 3 % річних та інфляційних втрат не відповідає встановленим обставинам справи і відсутні правові підстави для застосування норм ст. 625 ЦК України та ст. 230 ГК України та відповідно стягнення з відповідача 2065842,47 грн. пені, 627 111,36 грн. 3 % річних та 2123878,43 грн. - інфляційних втрат.

За наведених обставин суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення з відповідача 2065842,47 грн. - пені; 627 111,36 грн. - 3 % річних; 2123878,43 грн. - інфляційних втрат.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Вінницької області від 17.01.2020 р. у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і немає підстав для його скасування чи зміни за ст. 277 ГПК України. Доводи скаржника не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно з ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 276, 281 - 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Вінницької області від 17.01.2020 р. у справі № 902/858/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Матеріали справи № 902/858/19 повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений 04 червня 2020 року

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Олексюк Г.Є.