ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/538/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дайрекс" (01133, м. Київ, Бульвар Л. Українки, буд. 15)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-монтажне управління "Сахавтомат" (61093, м. Харків, вул. Полтавський шлях, буд. 88-90)
про стягнення 162449,47 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Харківської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дайрекс" (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-монтажне управління "Сахавтомат" (відповідач) про стягнення 162449,47 грн., з яких 100000,00 грн. основного боргу, 36600,00 грн. пені, 3204,31 грн. 3% річних, 22645,16 грн. інфляційних втрат. Позов обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача своїх зобов`язань за Договором № 19/10-2 від 19.10.2018 в частині повної та своєчасної оплати товару. Попередній розрахунок судових витрат складається зі суми сплаченого судового збору у розмірі 2436,74 грн. та 22000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.02.2020 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк у п`ять днів з дня вручення такої ухвали для усунення недоліків.

10.03.2020 до загального відділу діловодства Господарського суду Харківської області від позивача надійшла заява (вх. № 6194) з виправленими недоліками позовної заяви та з додатковим документом.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.03.2020 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини п`ятої статті 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

01.04.2020 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №8096), в якому відповідачем вказано про те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів укладення між ним та відповідачем у письмовій формі договору № 19/10-2 від 19.10.2018 та Специфікації № 1 від 19.10.2018 до Договору № 19/10-2 від 19.10.2018. Відповідач також вважає, що позивач плутає поняття "укладений в письмовій формі договір" та "правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень". Враховуючи факт відсутності належного оформлення ТТН № 1 від 28.01.2019 вона, на думку відповідача, не може бути належним та допустимим доказом відвантаження 28.01.2019 зазначеного у ній товару, його транспортування, розвантаження та передачі його відповідачеві. Крім того, відповідачем зазначено, що накладна № 1 від 28.01.2019 надана позивачем до суду оформлена в порушення 4.2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та не має всіх обов`язкових реквізитів.

Відзив на позовну заяву з доданими до нього документами (вх. №8096 від 01.04.2020) досліджено та приєднано до матеріалів справи.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Будь-яких заяв або клопотань, відповідно до ст. 80 ГПК України, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою господарського суду Харківської області від 13.03.2020, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України.

Згідно з частиною четвертою статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини.

Як зазначає позивач, між 19.10.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дайрекс" (надалі - виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Проектно монтажне управління "Сахавтомат" (надалі - замовник, відповідач) було укладено договір № 19/10-2 (а.с. 6) та Специфікацію №1 до нього (а.с. 7). Відповідно до п. 1.1. вказаного договору виконавець зобов`язався передати у власність замовнику, а замовник зобов`язався прийняти та оплатити продукцію, яка іменується товар, на умовах, в порядку та в строки, встановленні договором. Згідно з п. 2.1. Договору ціна обладнання складає: 624000,00 грн., в тому числі ПДВ 104000,00 грн. Вібросито багатоканальне MVR 4x1,65D2 - 1 шт.

Позивач стверджує, що вказаний договір, як і супровідні документи до нього, з невідомих йому причин відповідачем не підписувалися. Водночас позивач вважає, що про наміри відповідача виконати вказаний вище договір та прийняти товар також свідчить видана останнім довіреність №6 від 28.01.2019 на отримання від ТОВ "Дайрекс" цінностей за рахунком № 11 від 31.10.2018 (а.с. 9).

Позивач також зазначає, що 28.01.2019 він відвантажив відповідачу обладнання, а саме Вібросито багатоканальне MVR 4x1,65D2 у кількості 1 шт., що підтверджується накладною №1 (а.с. 10) та товарно-транспортною накладною №1 (а.с. 11).

Крім того, на думку позивача, факт відвантаження продукції та виконання ним своїх зобов`язань за договором підтверджується, зокрема, податковими накладними від: 31.10.2018, 30.11.2018, 27.12.2018, 16.01.2019, 28.01.2019 (а.с. 12-16).

Позивач вважає, що відповідачем було вчинено юридично значимі дії, спрямовані на схвалення договору у розумінні положень статті 241 Цивільного кодексу України, що мали правовим наслідком створення, зміну і припинення цивільних прав та обов`язків відповідача з моменту вчинення цього правочину - прийняття товару. Зокрема у відповідача виник обов`язок виконати свої зобов`язання за договором - оплатити товар.

При цьому, як зазначає позивач, відповідачем не було здійснено оплату всієї вартості товару перед відвантаженням, у зв`язку з чим, станом на 28.01.2019, заборгованість ТОВ "ПМУ "Сахавтомат" перед ТОВ "Дайрекс" становила 100000,00 грн., в тому числі 16666,67 грн. ПДВ.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

За приписами ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ч.3 ст. 626 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст. 638 ЦК України).

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч.1 ст. 639 ЦК України).

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст. 639 ЦК України).

Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами (ч.3 ст. 639 ЦК України).

У даному випадку ні договір № 19/10-2 від 19.10.2018, ні специфікація № 1 від 19.10.2018 до цього договору не містять підписів уповноваженої особи відповідача, у зв`язку з чим суд критично ставиться до тверджень позивача про укладення вказаного договору та специфікації до нього.

При цьому, посилання позивача у своїй позовній заяві на ст. 241 ЦК України суд відхиляє, виходячи з такого.

Статтею 241 ЦК України законодавцем чітко врегульовані питання вчинення правочинів з перевищенням повноважень.

Так, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання (ч. 1 ст. 241 ЦК України).

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (ч.2 ст. 241 ЦК України).

Таким чином, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень (виходячи зі змісту цього поняття), також повинен бути вчиненим, тобто відповідно до вимог ч.2 ст. 207 ЦК України та ч.3 ст. 639 ЦК України повинен бути підписаним цим представником юридичної особи, що діє з перевищенням наданих йому повноважень.

Отже, позивач плутає поняття "укладений в письмовій формі договір" та "правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень", які є різними за змістом та по суті.

У даному випадку, позивач не надав суду належних та допустимих доказів укладення між ним та відповідачем (представником відповідача, що діяв з перевищенням повноважень, якого позивач взагалі не ідентифікує) в письмовій формі договору №19/10-2 від 19.10.2018 та специфікації № 1 від 19.10.2018 до нього.

Це ж саме стосується і питання наступного схвалення юридичною особою правочину, вчиненого представником з перевищенням повноважень. Схвалити в подальшому можливо лише правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, який укладено (підписано), неукладений правочин (договір) схвалити неможливо.

Таким чином, суд доходить висновку про недоведеність укладення між сторонами договору №19/10-2 від 19.10.2018 та специфікації № 1 від 19.10.2018 до нього.

Щодо факту відвантаження 28.01.2019 позивачем на користь відповідача Вібросита багатоканального MVR 4xl,65D2 у кількості 1 шт., суд зазначає наступне.

За змістом статей 74, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У даному випадку, з огляду на принцип змагальності сторін, розподіл обов`язку доказування та подання доказів покладається на позивача.

Отже, чинне законодавство покладає на Позивача обов`язок довести обставини поставки Відповідачу 28.01.2019 товару (Вібросита багатоканального MVR 4xl,65D2 у кількості 1 шт.)

Позивач у своїй позовній заяві посилається на накладну № 1 від 28.01.2019 (а.с. 10) та товарно-транспортну накладну № 1 від 28.01.2019 (а.с. 11) у паперовій формі, як на підтвердження факту передачі товару перевізнику.

Дослідивши товарно-транспортну накладну № 1 від 28.01.2019, суд зазначає наступне.

Правила оформлення документів на перевезення містяться в п. 11 "Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні", затверджених Наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 № 363 (надалі - Правила).

Згідно з п.п. 11.1. п. 11 Правил, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною.

Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (сертифікати, свідоцтва тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів, у паперовому та/або електронному вигляді.

У разі оформлення товарно-транспортної накладної у паперовій формі супровідні документи додаються в паперовій формі за підписом відповідальних осіб.

Відповідно до п.п. 11.2. п. 11 Правил оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля.

Згідно з п.п. 11.3. п. 11 Правил товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом.

Відповідно до п.п. 11.4. п. 11 Правил після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її примірники.

У разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику (п.п. 11.5. п. 11 Правил).

Час прибуття (вибуття) автомобіля для завантаження і розвантаження Замовник зобов`язаний зазначати відповідно до пунктів 8.25, 8.26 глави 8 цих Правил, (п.п. 11.7. п. 11 Правил).

Згідно з п.п. 8.25. п. 8 Правил час прибуття автомобіля для завантаження встановлюється у пункті вантаження з моменту проставляння в товарно-транспортній накладній відмітки про фактичний час прибуття автомобіля для завантаження, а час прибуття автомобіля для розвантаження - з моменту пред`явлення водієм товарно-транспортної накладної в пункті розвантаження.

Відповідно до п.п. 8.26. п. 8 Правил вантаження і розвантаження вважаються закінченими після надання водієві належним чином оформлених товарно-транспортних накладних, оформлених у паперовій та/або електронній формі, на навантажений або вивантажений вантаж.

Суд звертає увагу, що надана позивачем товарно-транспортна накладна № 1 від 28.01.2019 оформлена без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до Правил, а саме:

- відсутня інформація про її місце складання,

- відсутня інформація про найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника;

- відсутня інформація про найменування (прізвище, ім`я, по батькові) експедитора;

- відсутня інформація про найменування (прізвище, ім`я, по батькові) замовника;

- відсутня інформація про автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер);

- відсутня інформація про пункти навантаження із зазначенням повної адреси;

- відсутня інформація про пункти розвантаження із зазначенням повної адреси;

- відсутня інформація про посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника;

- відсутня інформація про посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажоодержувача;

- відсутня інформація про посади, прізвища та підписів відповідальних осіб водія;

- відсутня інформація про посади, прізвища та підписів відповідальних осіб експедитора;

- відсутній підпис водія (експедитора), який він проставляє після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною;

- відсутня інформація про час прибуття (вибуття) автомобіля для завантаження;

- відсутня інформація про час прибуття (вибуття) автомобіля для розвантаження;

- відсутній підпис, інформація про посаду, прізвище, ім`я та по-батькові, відповідальної особи вантажоодержувача в графі "Прийняв";

- відсутня інформація про посаду, прізвище, ім`я та по-батькові, відповідальної особи вантажовідправника в графі "Здав".

Враховуючи факт відсутності належного оформлення товарно-транспортної накладної № 1 від 28.01.2019, суд доходить висновку, що вона не може бути належним та допустимим доказом відвантаження 28.01.2019 зазначеного у ній товару, його транспортування, розвантаження те передачі його саме відповідачеві.

Також, дослідивши накладну № 1 від 28.01.2019, суд зазначає таке.

В силу положень ч.1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (надалі - Закон) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Первинний документ згідно зі ст. 1 Закону це - документ, який містить відомості про господарську операцію. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.

Оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 зі справи № 910/4994/18).

Відповідно до вимог ч.2 ст. 9 Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (абз. 3 ч.2 ст. 9 Закону).

У даному разі, суд звертає увагу, що надана позивачем накладна № 1 від 28.01.2019 оформлена з порушення ч.2 ст. 9 Закону та не має наступних обов`язкових реквізитів:

- посада особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, з боку позивача;

- інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, з боку позивача (прізвище, ім`я та по-батькові);

- посада особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, з боку відповідача;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, з боку відповідача (відсутній підпис, прізвище, ім`я та по-батькові).

Суд наголошує, що накладна № 1 від 28.01.2019 в графі "Відвантажив(ла)" з боку позивача містить лише підпис невстановленої особи, а з боку відповідача - відсутні будь-які особисті підписи, у зв`язку з чим ці недоліки є істотними і відповідно до умов абз.3 ч.2 ст. 9 Закону ця накладна не може бути належним та допустимим доказом відвантаження 28.01.2019 зазначеного у ній товару на користь відповідача.

Щодо посилань позивача на довіреність №6 від 28.01.2019 на отримання представником відповідача від ТОВ "Дайрекс" цінностей за рахунком № 11 від 31.10.2018 (а.с. 9), суд зазначає, що довіреність на отримання матеріальних цінностей не є первинним документом у розумінні ст.1 Закону та не може бути належним та допустимим доказом фактичного відвантаження 28.01.2019 товару на користь відповідача.

Надані позивачем листи відповідача від 24.10.2018 (а.с. 17) та від 29.03.2019 (а.с.18) також не є первинними документами та не можуть бути належними та допустимими доказами факту відвантаження 28.01.2019 позивачем товару на користь відповідача. Більш того, зі змісту листа від 24.10.2018 (а.с. 17) вбачається поставка товару (Вібросита багатоканального MVR 4x1,65D2 у кількості 1 шт.) позивачем на користь відповідача за іншим договором, а саме № 23/04-1 від 23.04.2018, у зв`язку з чим неможливо достеменно встановити про який саме товар йде мова у листі від 29.03.2019 (а.с.18).

Враховуючи викладені вище обставини, суд дійшов до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами відвантаження 28.01.2019 товару (Вібросита багатоканального MVR 4x1,65D2 у кількості 1 шт.) на користь відповідача за Договором № 19/10-2 від 19.10.2018, у зв`язку з чим, суд відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення 100000,00 грн. основного боргу.

Позовні вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат також не підлягають задоволенню, оскільки такі вимоги є похідними від вимоги про стягнення основного боргу.

З огляду на приписи ст.129 Господарського процесуального кодексу України та враховуючи висновки господарського суду про відмову у задоволенні позову, витрати зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу у даному разі покладаються на позивача.

Керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 231, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "28" квітня 2020 р.

Суддя Є.М. Жиляєв