ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"12" травня 2020 р. Справа № 906/949/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Василишин А.Р.

судді Бучинська Г.Б.

судді Філіпова Т.Л.

розглянувши заяву представника Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області про ухвалення додаткового судового рішення по справі №906/949/19 за апеляційною скаргою Фермерського господарства "Агродол" на рішення Господарського суду Житомирської області, від 17 грудня 2019 року в справі №906/949/19 (суддя - Кравець С.Г.), повний текст рішення складено 23 грудня 2019 року

за позовом Фермерського господарства "Агродол"

до Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області

про визнання поновленими договорів оренди землі та визнання частково недійсним рішення Брусилівської селищної ради №1148 від 21 серпня 2019 року

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «Агродол» (надалі - Позивач) звернулося з позовом до Брусилівської селищної ради (надалі - Відповідач) про визнання поновленими договорів оренди землі в редакції, наведеній в прохальній частині позовної заяви та визнання недійсним пункту 5 рішення Відповідача від 21 серпня 2019 року №1148 "Про розгляд заяв" про відмову Позивачу в передачі у користування на умовах договору оренди землі, для ведення фермерського господарства.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 17 травня 2019 року в справі №906/949/19, з підстав, наведений у даному рішенні, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (том 2, а.с. 52-62), в якій просив скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29 квітня 2020 року апеляційну скаргу Відповідача залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Житомирської області від 17 грудня 2019 року в справі №906/949/19 залишено без змін.

На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 7 травня 2020 року від представника Відповідача надійшла заява, в якій він просив ухвалити додаткове судове рішення, яким стягнути з Позивача на корить Відповідача судові витрати на правничу допомогу адвоката у загальній сумі 5000 грн.

Заява вмотивована тим, що 29 квітня 2020 року представником Відповідача в судовому засіданні було повідомлено суд про те, що протягом п`яти днів будуть подані докази витрат на правничу допомогу. Зважаючи на те, що постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29 квітня 2020 року було відмовлено в задоволенні апеляційної скарги Позивача, саме тому, як зазначає заявник, представником Відповідача було подано заяву про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн..

До вищевказаної заяви представником Відповідача було долучено: платіжне доручення №120 від 22 квітня 2020 року на суму 5000 грн (із призначенням платежу "за надані юридичні послуги згідно акта №53 від 22.04.2020 та дог. №53 від 22.04.2020"); акт № 53 від 22 квітня 2020 року виконаних робіт по наданню юридичних послуг (том 2, а.с. 159-160).

Дослідивши матеріали справи, та розглянувши заяву представника Відповідача про винесення додаткового рішення у справі №906/949/19, колегія суддів вважає її такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Згідно зі статтею 16 Господарського процесуального кодексу України: учасники справи мають право користуватися правничою допомогою; представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

В силу дії пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (а саме: - подання (заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи); зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

За положеннями частини 1 статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з: судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України: витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, частиною 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Водночас, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, представник Відповідача направив на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду заяву про винесення додаткового рішення (в порядку положень статті 244 ГПК України), до якої додано: платіжне доручення №120 від 22 квітня 2020 року на суму 5000 грн (із призначенням платежу "за надані юридичні послуги згідно акта №53 від 22.04.2020 та дог. №53 від 22.04.2020"); акт № 53 від 22 квітня 2020 року виконаних робіт по наданню юридичних послуг (том 2, а.с. 159-160).

Водночас, колегія суддів зауважує, що представник Відповідача в заяві про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, зазначає що ним в судовому засіданні від 29 квітня 2020 року було повідомлено суд про те, що протягом п`яти днів будуть подані відповідні докази.

В той же час, колегія суддів прослухавши запис судового засідання від 29 квітня 2020 року, зауважує, що представник Відповідача як під час надання пояснень з приводу апеляційної скарги так і в судових дебатах не зазначав про намір стягнення витрат на правничу допомогу адвоката та подання належних доказів після судового засідання.

Окрім того, матеріли справи не містять будь-якої письмової заяви про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката в силу дії частини 8 статті 129 ГПК України

Водночас, суд апеляційної інстанції ще раз констатує, що частиною 1 статті 221 ГПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

В той же час, частиною 8 статті 129 ГПК України унормовано, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що законодавець передбачив попереднє подання стороною заяви, в якій вона має повідомити суд про намір надати у п`ятиденний термін після ухвалення рішення докази на підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на правову допомогу, та небажання їх стягнення.

Таким чином відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної письмової заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, або до винесення постанови, якщо справа розглядається в спрощенному порядку, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів аж до винесення постанови або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

Вказана правова позиція узгоджується з правової позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі №927/26/18.

Однак, як вже встановлено апеляційним господарським судом, в порушення вимог частин 1, 2 статті 124 ГПК України, представником Відповідача не було заявлено (повідомлено) апеляційний господарський суд про намір надати докази на підтвердження понесених судових витрат та не було подано письмового клопотання саме про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції, які Відповідач поніс або очікує понести при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, до закінчення строків розгляду апеляційною скарги Позивача та винесення постанови по даній справі, у зв`язку з чим, у суду апеляційної інстанції, враховуючи наведені положення законодавства, відсутні підстави для розгляду цієї заяви про вирішення питання про судові витрати (в контексті прийняття додаткового судового рішення).

Окрім того апеляційний господарський суд наголошує, що у своїх судових рішеннях Верховний Суд наголошує, що у разі якщо заява (клопотання) про стягнення витрат на професійну правничу допомогу надійшла після ухвалення судом постанови у справі за результатами розгляду скарги, питання розподілу судових витрат, про які йдеться у заяві (клопотанні) не вирішується з огляду на відсутність поданої заяви (клопотання) до прийняття судом постанови у справі.

Відповідний правовий висновок викладено і в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 липня 2018 року в справі № 918/560/16.

В даному випадку саме представник Відповідача, який своєчасно до прийняття судом апеляційної інстанції постанови не подав письмову заяву (клопотання) про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу (та реально не заявив про бажання їх стягнення до винесення апеляційним господарським судом постанови від 29 квітня 2020 року), несе ризики, пов`язані з тим, що така заява не була одержана судом апеляційної інстанції до винесення постанови, у зв`язку з чим не може бути предметом розгляду наразі, через порушення строків, встановлених для її подання.

Частиною 1 статті 244 ГПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 282 Господарського процесуального кодексу України, постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В свою чергу, як встановлено в даній ухвалі та як вбачається з матеріалів справи, під час апеляційного провадження всупереч вимог статті 124 ГПК України, представником Відповідача не було подано до Північно-західного апеляційного господарського суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які Відповідач поніс або очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, та не заявлялося про бажання їх стягнення.

Водночас, з огляду на вищевказане, і жодних доводів щодо неможливості їх прогнозування до ухвалення судом апеляційної інстанції постанови заявником у заяві про винесення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу не наведено.

Враховуючи все вищезазначене у його сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відмову у прийнятті додаткового рішення у справі №906/949/19 за заявою представника Відповідача.

Керуючись статтями. 123, 127, 129, 244, 282 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1.Відмовити у прийнятті додаткового рішення у справі №906/949/19 за заявою представника Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області.

2. Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.