ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2020 р. м. Київ Справа № 911/597/20

Господарський суд Київської області у складі судді Христенко О.О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Технопартс»,

м. Черкаси

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросвіт Фарм»,

с. Світанок Переяслав-Хмельницького району

про стягнення 23 407,39 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Технопартс» (далі-позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросвіт Фарм» (далі-відповідач) про стягнення 23 407,39 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за умовами Договору № 1038 від 16.01.2019 на технічне обслуговування та ремонт автомобільного транспорту.

Поруч з цим, звертаючись до суду, позивач просить здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.03.2020 відкрито провадження у справі № 911/597/20, задоволено клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи № 911/597/20 здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи), встановлено відповідачу строк для подання заяв із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву.

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч.ч. 1-2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи в господарському судді Київської області за його участю, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, ухвали суду від 11.03.2020 відповідачу; відповідач, у встановлений судом строк відзиву на позов та клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надіслав, доказів повної або часткової сплати ним заборгованості, яка є предметом даного спору, не надав, клопотань про відкладення розгляду справи з метою надання додаткового часу для подання відзиву від відповідача не надходило.

Суд вважає, що у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута по суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для ухвалення рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

16.01.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Технопартс» (позивач/виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агросвіт Фарм» (відповідач/замовник) укладений Договір на технічне обслуговування та ремонт автомобільного транспорту № 1038, відповідно до умов п.п. 1.1, 1.2 якого виконавець бере на себе зобов`язання з технічного обслуговування або ремонту автотранспортних засобів замовника чи їх складових частин з використанням матеріалів (запасних частин) як замовника так і спеціально замовлених виконавцем, а замовник в свою чергу взяв на себе обов`язок прийняти та оплатити отримані послуги, а також вартість використаних матеріалів (в разі їх спеціального замовлення виконавцем), у розмірі, строки та в порядку, що передбачені умовами цього договору.

Перелік робіт з технічного обслуговування або ремонту, а також перелік матеріалів, що використовуються, вказуються в рахунку, який є невід`ємною частиною договору (п. 1.3 договору).

Відповідно до п.п. 2.6, 2.6.1, 2.6.2, 2.6.3 договору після здійснення обслуговування виконавець надає замовнику заказ-наряд, акт виконаних робіт (надання послуг), рахунок-фактуру.

Пунктом 2.7 договору визначено, що факт прийняття замовником переліку робіт (послуг) щодо обслуговування засвідчується підписом представника замовника в заказі-наряді; факт прийняття робіт (надання послуг) - підписом в акті виконаних робіт (надання послуг.

Умовами п.п. 4.1, 4.2 договору визначено, що замовник здійснює розрахунки з виконавцем, відповідно до отриманих рахунків шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця на умовах відстрочки платежу за обслуговування - протягом 7 календарних днів, з моменту виконання технічного обслуговування та ремонту автотранспортного засобу або виписування документів, зазначених у п.п. 2.6.3 договору.

Крім вартості послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобільного транспорту замовник оплачує виконавцю вартість матеріалів (запасних частин) виконавця (в разі їх спеціального замовлення останнім).

Умовами п. 10.1 договору визначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік на тих самих умовах у випадку, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати договір за один місяць до закінчення терміну його дії.

Так, позивач належним чином та в повному обсязі виконав взяті на себе за умовами Договору № 1038 від 16.01.2019 зобов`язання, надавши відповідачу послуги з ремонту автотранспортного засобу на загальну суму 39 258,50 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 4800 від 17.09.2019 на суму 31 726,00 грн. та № 5074 від 30.09.2019 на суму 7 532,50 грн.

Відповідні акти здачі-прийняття робіт (надання послу) № 4800 від 17.09.2019 та № 5074 від 30.09.2019 підписані в двосторонньому порядку та скріплені печатками зі сторони позивача та відповідача.

Претензій щодо якості чи кількості наданих позивачем послуг матеріали справи не містять, послуги прийняті відповідачем без зауважень, що свідчить про повноту та якість виконання позивачем своїх зобов`язань за договором, а тому послуги вважаються прийнятими без зауважень в повному обсязі.

Для оплати наданих послуг позивачем були сформовані та виставлені рахунки на оплату № 4456 від 17.09.2019 на суму 31 726,00 грн. та № 5528 від 30.09.2019 на суму 7 532,42 грн.

Однак, в порушення умов договору та взятих на себе зобов`язань, вартість наданих позивачем послуг сплачена відповідачем лише частково в сумі 20 000,00 грн., вартість послуг в сумі 19 258,50 грн. залишена відповідачем не сплаченою.

В порядку досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача із претензією № 1296 від 20.12.2019, надіслання та отримання якої підтверджується наявними в матеріалах справи копіями опису вкладення у цінний лист, накладної та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Однак, претензія позивача залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовник) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач відзив на позов, доказів оплати отриманих послуг або контррозрахунку заборгованості не надав. Таким чином, факт порушення відповідачем зобов`язань судом встановлений та не спростований відповідачем.

Таким чином, оскільки заборгованість відповідача, в частині оплати отриманих, на підставі Договору № 1038 від 16.01.2019 послуг, на час прийняття рішення не сплачена, а розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 19 258,50 грн. визнається судом правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Так, звертаючись із позовом, позивач просить суд стягнути з відповідача 2 313,40 грн. пені, нарахованої від суми заборгованості за період з 25.09.2019 по 03.03.2020.

Умовами п. 7.2 договору визначено, що у випадку затримки оплати замовник зобов`язаний сплатити виконавцю пеню, що обчислюється від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня, за кожен день прострочення платежу.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

На підставі вказаних норм права, враховуючи, що наявний в матеріалах справи розрахунок пені є арифметично вірним, суд дійшов висновку щодо задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 313,40 грн. пені.

Крім цього, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України та п. 7.2 договору, просить суд стягнути з відповідача 192,58 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період: жовтень 2019 - січень 2020 від сум заборгованості по кожному акту здачі-прийняття робіт (надання послу) окремо та 1 642,91 грн. 20 % річних, нарахованих за період з 25.09.2019 по 03.03.2020 від суми заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умовами п. 7.2 договору визначено, що у випадку затримки оплати замовник зобов`язаний сплатити виконавцю суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу, а також 20 % річних від суми простроченого платежу.

На підставі вказаної норми права та умов договору, враховуючи, що розрахунок 20 % річних наявний в матеріалах справи є арифметично вірним, вимога позивача визнається судом та підлягає задоволенню.

Поруч з цим, здійснивши розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення вимоги позивача в сумі 95,88 грн.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України, покладається судом на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 236-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросвіт Фарм» (08472, Київська область, Переяслав-Хмельницький район, с. Світанок, вул. Київська, 5/4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Технопартс» (18029, Черкаська область, м. Черкаси, Соснівський район, вул. Руставі, 4, ) 19 258 (дев`ятнадцять тисяч двісті п`ятдесят вісім) грн. 50 коп. заборгованості, 2 313 (дві тисячі триста тринадцять) грн. 40 коп. пені, 1 642 (одна тисяча шістсот сорок дві) грн. 91 коп. 20 % річних, 95 (дев`яносто п`ять) грн. 88 коп. інфляційних втрат та 2 093 (дві тисяча дев`яносто три) грн. 32 коп. судового збору.

Видати накази.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано - 12.05.2020.

Суддя О.О. Христенко