Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2020 р. м. Рівне Справа № 926/318/20

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г. при секретарі судового засідання Ножняк Л.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради до відповідача Приватного підприємства "Теплогазбуд" про стягнення заборгованості в сумі 116 331 грн. 18 коп.,

представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою про стягнення з Приватного підприємства "Теплогазбуд" (далі - відповідач) заборгованості в розмірі 116 331 грн. 18 коп., посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань по договору підряду від 16.11.2017 р. № 98/17.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 14.02.2020 року матеріали справи № 926/318/20 за позовом Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради до відповідача Приватного підприємства "Теплогазбуд" про стягнення заборгованості в сумі 116 331 грн. 18 коп. передано за підсудністю до Господарського суду Рівненської області.

Ухвалою суду від 5 березня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи призначено на 24.03.2020 року.

Ухвалою суду від 24.03.2020 року розгляд справи відкладено на 13.04.2020 року.

Ухвалою суду від 13.04.2020 року розгляд справи відкладено на 28.04.2020 року.

27 квітня 2020 року від представника відповідача на електронну адресу суду надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи шляхом надсилання сканкопій матеріалів судової справи на електронну адресу.

У судове засідання 28.04.2020 року представник позивача не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином про що свідчать відомості з офіційного сайту "Укрпошти" з яких вбачається, що позивачем отримано 21.04.2020 року ухвалу суду від 13.04.2020 року (вручено за довіреністю). Крім того, 02.04.2020 року представником позивача було подане через канцелярію суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та зазначено, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

У засідання представник відповідача не з`явився, відзиву на позовну заяву не надав. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином про що свідчить реєстр на відправку рекомендованої кореспонденцій, який долучений до матеріалів справи. Крім того, з офіційного сайту "Укрпошти" вбачається, що відправлення з ухвалою суду від 13.04.2020 року знаходиться у точці видачі/доставки.

Судом були вчинені всі належні дії для повідомлення Відповідача про призначені судові засідання - відповідні ухвали суду надсилалися на адресу зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 33025, м. Рівне, вул. М. Чурай, 9.

Ухвалу суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 05.03.2020 року отримано відповідачем 12.03.2020 року, що підтверджується повідомленнями поштового зв`язку, яке знаходяться в матеріалах справи.

Органом поштового зв`язку повернуто ухвалу суду від 24.03.2020 року з відміткою "за закінченням терміну зберігання", що підтверджується повідомленнями поштового зв`язку, яке знаходяться в матеріалах справи. Ухвала суду від 13.04.2020 року знаходиться у точці видачі/доставки.

Згідно з ч. 7 ст. 120, п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місце проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до п. 99 постанови КМУ від 05.03.2009 № 270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку", рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату.

У разі відсутності адресата до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення.

Відповідно до п.п. 116, 117 розділу "Строк зберігання поштових відправлень, поштових переказів" постанови КМУ від 05.03.2009 № 270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку", у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через 5 календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення.

Поштові відправлення, поштові перекази повертаються також у разі неможливості вручити їх через неправильно зазначену адресу або її відсутність (змита, відірвана чи пошкоджена в інший спосіб) та з інших причин, які не дають змоги оператору поштового зв`язку виконати обов`язки щодо пересилання поштових відправлень, поштових переказів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання ухвал суду у даній справі відповідачем та повернення їх до суду з відповідними відмітками є наслідками діяння (бездіяльності) відповідача щодо його належного отримання та повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження, тобто його власною волею.

Крім того, слід зазначити, що на офіційному сайті Господарського суду Рівненської області були розміщенні повідомлення про час та місце розгляду даної справи.

З огляду на наведене, відповідач вважається повідомленим про відкриття провадження у справі та призначене судове засідання належним чином і причини неявки представника відповідача у засідання судом не визнаються поважними.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України).

Справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 вказаної статті).

Враховуючи належне повідомлення учасників справи про судове засідання, призначене на 28.04.2020 року, суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи у судовому засіданні за відсутності представників сторін на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу при розгляді даної справи не здійснюється.

Дослідивши у судовому засіданні подані позивачем документи і матеріали справи в сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Між департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради як замовником та ПП "Теплогазбуд" як підрядником укладено договір підряду від 16.11.2017р. №98/17 на будівництво житлового кварталу по проспекту Незалежності в м.Чернівці (інженерне забезпечення). Газопостачання III черга (коригування) з додатковими договорами до договору (далі - договір) (а.с. 4-11).

Пунктом 1.1. договору визначено, що Підрядник, відповідно до проектно-кошторисної документації та умов договору зобов`язується виконати роботи з будівництва житлового кварталу по проспекту Незалежності в м.Чернівці (інженерне забезпечення). Газопостачання III черга (коригування).

Відповідно до пункту 5.1. договору з урахуванням додаткового договору №5 від 22.12.2018р., строк виконання робіт Підрядником не пізніше 01 березня 2019 року (включно).

Як зазначає позивач, станом на 06.11.2019 року Підрядником не виконано робіт на загальну суму 273 746, 89 грн.

Відповідно до пункту 8.1. Договору, порушення зобов`язань за Договором підряду є підставою для застосування санкцій, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами або Договором.

У зв`язку із неналежним виконанням ПП "Теплогазбуд" зобов`язань за Договором підряду від 16.11.2017р. №98/17 в період з 02.03.2019 р. до 23.01.2020 року позивачем нараховано відповідно до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України пеню в розмірі 0,1 відсотка від вартості невиконаних робіт - в сумі 89 788,98 грн., а також за прострочення понад тридцяти днів додатково нараховано штраф у розмірі семи відсотків від вказаної вартості - в розмірі 19 162,28 грн. Разом з цим, позивачем нараховано до стягнення 3% річних - в сумі 7 379,92 грн.

Вказані обставини підтверджуються наданими суду та дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи.

Розглядаючи спір по суті, дослідивши матеріали справи, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані сторонами докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав заявлених вимог учасників судового процесу, дотримуючись принципів об`єктивної істини, добросовісності, розумності та справедливості - суд дійшов висновку, що позовні вимоги Позивача не підлягають до задоволення, виходячи з такого.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані з несвоєчасним виконанням робіт за договором підряду, регулювання яких здійснюється ГК України, ЦК України, тощо. Таке врегулювання створює в цих відносинах правовий порядок, який вимагає від їх суб`єктів певної правової поведінки.

За приписами чинного законодавства, яке врегульовує правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі, штрафні санкції можуть бути встановлені, зокрема, законом та/або договором.

Як встановлено судом, відповідно до пункту 8.1. Договору, порушення зобов`язань за Договором підряду є підставою для застосування санкцій, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами або Договором.

В свою чергу позивач просить стягнути з відповідача пеню та штраф на підставі ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

Так, згідно із ч. 1 ст. 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкти або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Аналогічне положення закріплено в ст. 318 Господарського кодексу України, згідно якої за договором підряду на капітальне будівництво одна сторона (підрядник) зобов`язується своїми силами і засобами на замовлення другої сторони (замовника) побудувати і здати замовникові у встановлений строк визначений договором об`єкт відповідно до проектно-кошторисної документації або виконати зумовлені договором будівельні та інші роботи, а замовник зобов`язується передати підряднику затверджену проектно-кошторисну документацію, надати йому будівельний майданчик, прийняти закінчені будівництвом об`єкти і оплатити їх.

Договір підряду відповідно до цієї статті укладається на будівництво, розширення, реконструкцію та перепрофілювання об`єктів; будівництво об`єктів з покладенням повністю або частково на підрядника виконання робіт з проектування, поставки обладнання, пусконалагоджувальних та інших робіт; виконання окремих комплексів будівельних, монтажних, спеціальних, проектно-конструкторських та інших робіт, пов`язаних з будівництвом об`єктів.

Відповідно до ч. 4 ст. 882 Цивільного кодексу України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Частиною 3 ст. 875 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 846 Цивільного кодексу України визначено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Судом встановлено, що сторонами у договорі визначено строк виконання робіт: до 01.03.2019 року (додатковий договір №5 від 22.12.2018 року) (а.с.11).

Як зазначає позивач, станом на 06.11.2019 року Підрядником не виконано робіт на загальну суму 273 746, 89 грн., а тому позивачем в період з 02.03.2019 р. до 23.01.2020 року нараховано відповідно до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України пеню в розмірі 0,1 відсотка від вартості невиконаних робіт в сумі 89 788,98 грн., а також за прострочення понад тридцяти днів додатково нараховано штраф у розмірі семи відсотків від вказаної вартості в розмірі 19 162,28 грн. Крім того, позивачем нараховано до стягнення 3% річних в сумі 7 379,92 грн.

Однак, суд не може погодитись з позицією позивача з огляду на наступне:

Приписами ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання державного сектора економіки є суб`єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб`єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п`ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб`єктів.

Поряд з цим, у ст. ст. 326, 327 Цивільного кодексу України законодавець чітко розмежовує поняття "право державної власності" та "право комунальної власності".

Так, за змістом ст. 326 Цивільного кодексу України, у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

А відповідно до ст. 327 Цивільного кодексу України, у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Разом з цим, статтею 73 Господарського кодексу України передбачено, що Державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління. Майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання чи праві оперативного управління. Найменування державного унітарного підприємства повинно містити слова "державне підприємство". Державні унітарні підприємства діють як державні комерційні підприємства або казенні підприємства.

Відповідно ж до ст. 78 Господарського кодексу України, комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Як встанолено судом та вбачається із Положення про департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради - Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради є виконавчим органом Чернівецької міської ради, що створений рішенням Чернівецької міської ради ІІ скликання від 01.11.1995 року № 125 "Про зміни в структурі міської ради народних депутатів" (а.с.33-43). Джерелом фінансування - є кошти міського бюджету (п. 3.1. договору підряду №98/17 від 16.11.2017 року).

Із системного аналізу змісту ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, на яку посилається позивач, випливає, що штрафні санкції, передбачені вказаною нормою законодавства, застосовуються лише у разі, якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Оскільки, з вищевикладеного вбачається, що Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради не є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; виконання зобов`язання не фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, а порушення (як це встановлено вище) не пов`язане з виконанням державного контракту - суд приходить до висновку, що застосування до відповідача санкцій, передбачених ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України є безпідставним.

Щодо нарахування 3% річних за невиконання робіт на загальну суму 273 746,89 грн. за період з 02.03.2019 року по 23.01.2020 року в розмірі 7 379,92 грн., суд відзначає наступне.

Нарахування 3% річних відбувається на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

За приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, вказаною статтею передбачена можливість стягнення 3% річних за прострочення саме грошового зобов`язання.

Разом із тим, не виконані за договором роботи не є наслідком порушення грошового зобов`язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з інших підстав - виконання робіт, а тому не виконані за договором роботи не можна розцінювати як грошове зобов`язання в розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 7 379,92 грн. - не підлягають до задоволення.

Згідно з ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з аналізу наведеної позивачем позиції по суті спірних відносин, оцінки його доводів; належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, - суд дійшов висновку, про відсутність підстав для стягнення з відповідача штрафних санкцій та 3% річних в загальній сумі 116 331 грн. 18 коп., а відтак, у задоволенні позову Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради до Приватного підприємства "Теплогазбуд"- слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати за позовом залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 13, 73-80, 86, 123, 129, 196, 202, 232, 233, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради до відповідача Приватного підприємства "Теплогазбуд" про стягнення заборгованості в сумі 116 331 грн. 18 коп. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Усі процесуальні строки обраховуються з урахуванням змін, внесених до розділу Х "Прикінцевих положень " ГПК України, згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року №540-IX.

Повний текст рішення складено та підписано 29 квітня 2020 року.

Суддя Романюк Ю.Г.