ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

про забезпечення позову

"12" травня 2020 р.Справа № 922/1223/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

без виклику представників сторін

заяву (вх. № 10541 від 12.05.2020) Фізичної особи ОСОБА_1 про забезпечення позову

по матеріалам справи

за позовом Фізичної особи ОСОБА_1 , м. Харків
до Фізичної особи ОСОБА_2 , м. Харків
про визнання повноважень припиненими

ВСТАНОВИВ:

22 квітня 2020 року Фізична особа ОСОБА_1 звернулася до господарського суду Харківської області з позовною заявою про визнання повноважень ОСОБА_2 на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Аста Плюс" припиненим з моменту набрання рішенням законної сили.

Фізичною особою ОСОБА_1 , з підстав поданого позову до Фізичної особи ОСОБА_2 та визначеного ним третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «АСТА ПЛЮС», про визнання повноважень директора припиненими, подано 12 травня 2020 року заяву (вх. № 10541) про забезпечення позову щодо заборони відчуження у будь-який спосіб нежитлового приміщення 1-го поверху загальною площею 93,3 кв.м., що розташоване в житловому будинку літ. «А-5» за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначену заяву ФО ОСОБА_1 обґрунтовує, як попередження порушення майнового права і охоронюваного законом інтересу заявника, як позивача та як учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Аста Плюс", оскільки рішенням загальних зборів засновників від 03.01.2014 директору були надані повноваження щодо укладення від імені товариства договорів, сума яких перевищує 10 000,00грн. без затвердження на загальних зборах учасників товариства.

Заявник, пояснює, що директор - ОСОБА_2 має необмежене повноваження та має місце безконтрольність дій у якості директора товариства, оскільки про результати господарської діяльності товариства перед загальними зборами не звітує, а з 2018 року жодних зборів учасників товариства проведено не було, як не було жодної відповіді та реагування на письмові вимоги учасника ОСОБА_1 щодо призначення загальних зборів та надання документів про господарсько-фінансову діяльність, а також не надає витребуваних документів.

Заявник звертаючись з заявою, посилається на обставини які свідчать про прийняття рішення відповідачем щодо майна товариства та можливості приймати будь-які рішення щодо діяльності товариства, стосовно майна, без участі позивача, як учасника.

Стосовно стану нерухомого майна товариства, позивачу стало відомо, що на таке майно товариства накладено арешт згідно постанови приватного виконавця Шиндель В.А. про арешт майна боржника по виконавчому провадженню №61696987 від 01.04.2020 (номер запису про обтяження 36151803), що також підтверджується відомостями, які містяться в інформаційній довідці та який накладено в рамках примусового виконання рішення господарського суду Харківської області від 12.08.2019 у справі №922/1843/19 яким стягнуто з боржника ТОВ «НВФ «АСТА ПЛЮС» на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» 51884,99грн. заборгованості за надані послуги.

З інформаційної довідки, обтяження накладено у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження, що становить 60 124,58грн.

Враховуючи, що вказане рішення суду відповідачем тривалий час (більш як 8 місяців) не виконується, заявник (позивач/учасник товариства) вважає, що є реальна загроза стосовно втрати майна товариства вартістю 997 000,00грн., що може бути виставлено на примусову реалізацію з аукціону при цьому, кошти які надійдуть від реалізації майна на рахунок товариства будуть виведені шляхом укладення відповідачем договорів на надання будь-яких послуг товариству.

Такі побоювання, позивач обґрунтовує після бесіди з невідомими особами, які проводять в зазначеному приміщенні ремонтні роботи з метою проведення продажу для потенційних покупців.

Позивач, також викладає своє побоювання стосовно втрати майна товариства, в період перебування справи на розгляді у суді, відповідач має всі можливості розпорядитись нерухомим майном в своїх інтересах, на свою користь або відбудеться відчуження майна, через примусову реалізацію або передачу майна в іпотеку і заставу за рахунок штучного створення боргових зобов`язань товариства перед іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого власник може бути примусово позбавлений права на своє заставлене майно, що в свою чергу порушить права і матеріально-правові інтереси позивача, у тому числі позбавить можливості відновити господарську діяльність товариства, отримувати прибутки діяльності та дивідендів.

Розглянувши заяву про вжиття заходів по забезпеченню позову, проаналізувавши норми законодавства України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У рішенні Конституційного суду України від 16.06.2011 р. № 5-рп/2011 у справі №1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача чи інших осіб з тим, щоб забезпечити позивачам реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, і доказами, які наведені на їх підтвердження, та положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої права, подаючи позов.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Підставами забезпечення позову є: 1) наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі; 2) наявність неможливості захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів; 3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав, свобод та інтересів позивача в разі невжиття цих заходів.

В свою чергу слід відзначити, що вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи. Тобто, це заходи з припинення дій, які можуть утруднити виконання у майбутньому рішення суду чи зробити його виконання неможливим, а тому заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання судового рішення.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006р. № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У своїй заяві заявник посилається, що без його згоди відповідач може позбутись майна товариства у разі невжиття заходів по забезпеченню позову, що також ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення.

Згідно з пунктами 4, 10 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Предметом майбутнього віндикаційного позову є захист набутого майна, оскільки дії відповідальних осіб, як директора - ОСОБА_2 спрямовані на умисне діяння щодо відчуження у будь-який спосіб нежитлове приміщення 1-го поверху загальною площею 93,3 кв.м., що розташоване в житловому будинку літ. «А-5» за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

При цьому предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, тобто те благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем.

Таким чином, наявний зв`язок між заходом до забезпечення позову шляхом заборони відчужувати спірне майно та предметом позовної вимоги - вищезазначеними приміщеннями.

Суд зазначає, що при розгляді заяви про забезпечення позову не вирішується питання про законність та обґрунтованість позовних вимог. До предмета доказування на цій стадії входить лише питання про те, чи може існуючий стан організації правовідносин ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення.

Необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви про вжиття заходів по забезпеченню позову.

Дослідивши та надавши оцінку матеріалам заяви щодо забезпечення позову в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в заяві наявні обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також чітко зазначено у чому саме полягає утруднення чи неможливість виконання рішення у разі задоволення позовних вимог. Заявником до заяви про забезпечення позову подано достатньо доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів до забезпечення позову лише частково.

За таких обставин, оскільки, заявником доведено те, що невжиття визначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову до його подання.

На підставі викладеного та керуючись статтями 136, 137, 140 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву (вх. № 10541 від 12.05.2020 р.) Фізичної особи ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

2. Заборонити Фізичній особі ОСОБА_2 (Місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до вирішення спору в даній справі про визнання повноважень припиненими, відчужувати майно у будь-який спосіб, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а саме нерухоме майно: нежитлове приміщення 1-го поверху загальною площею 93,3 кв.м., що розташоване в житловому будинку літ. «А-5» за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягувач: Фізична особа ОСОБА_1 (Місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Боржник: Фізична особа ОСОБА_2 (Місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Ухвала набирає чинності негайно після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 254-257 ГПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1,2 ст.256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 перехідних положень ГПК України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвала з урахуванням п.2 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" має статус виконавчого документа.

В силу ст.124 Конституції України та ГПК України ця ухвала є обов`язковою для виконання всіма органами, організаціями та посадовими особами на всій території України.

Строк пред`явлення ухвали до виконання 3 роки.

Повний текст ухвали складено та підписано 13.05.2020.

Суддя І.П. Жигалкін