УХВАЛА

28 квітня 2020 року

м. Київ

Справа № 911/571/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кролевець О.А. - головуючий, Губенко Н.М., Студенець В.І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Український Професійний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "УПБ"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2019

(головуючий - Яковлєв М.Л., судді Куксов В.В., Кравчук Г.А.)

та рішення Господарського суду Київської області від 28.08.2019

(суддя Христенко О.О.)

у справі №911/571/19

за позовом Публічного акціонерного товариства "Український Професійний Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроцивілбуд 1"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення 220000,00 грн,

УХВАЛИВ:

Ухвалою Верховного Суду від 12.03.2020 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Український Професійний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "УПБ" (далі - Банк) на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2019 та рішення Господарського суду Київської області від 28.08.2019 у справі №911/571/19.

Під час підготовки справи до розгляду Суд з`ясував, що ухвалою Верховного Суду від 19.12.2019 передана на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справа №920/653/18.

Наведена ухвала мотивована необхідністю забезпечення сталості та єдності судової практики з урахуванням наявності різного застосування судовими палатами Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду положень статті 56 Закону України "Про Національний банк України", а також частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, викладені в оскаржуваних у справі №920/653/18 судових рішеннях висновки стосовно застосування постанови №293/БТ, оплатності спірного правочину, а також щодо того, що проведення банком операції з перерахування коштів є виконанням правочину і не може бути підставою нікчемності цього правочину, узгоджуються з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 14.08.2019 у справі №911/1123/18, від 02.07.2019 у справі №911/1122/18, від 28.11.2019 у справі №920/654/18.

Водночас існує інший підхід до вирішення питання щодо застосування постанов правління НБУ, якими встановлюються обмеження щодо діяльності банка, віднесеного до категорії проблемних, а саме стосовно того, що такі постанови є нормативно-правовими актами з обмеженим доступом, які є обов`язковими до виконання (постанови Верховного Суду від 14.08.2018 у справі №911/924/16, від 16.05.2018 у справі №910/10916/16, від 27.11.2018 у справі №910/4123/16, від 14.06.2018 у справі №910/14617/16, від 12.11.2019 у справі №917/720/18).

Окрім того, існує інший підхід у вирішенні питання щодо здійснення розрахунків за спірними правочинами кредиторами банка шляхом перерахування коштів, які знаходилися на рахунку в тому ж банку. Зокрема, у постановах від 14.08.2018 у справі №911/924/16, від 27.11.2018 у справі №910/4123/16, від 29.05.2019 у справі №910/939/16 Верховний Суд підтвердив висновки судів, що при здійсненні такої операції відбувається лише коригування структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошового зобов`язання без реального зовнішнього надходження коштів на рахунок банка.

Ухвалою Верховного Суду від 14.01.2020 касаційна скарга Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" у справі №920/653/18 прийнята до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі, зокрема, у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

У справі, що розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій відмовили в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за кредитним договором. При цьому суди виходили з того, що кредитний договір є виконаним та розірваним за згодою сторін, а підстави вважати договір про розірвання кредитного договору нікчемним відповідно до положень частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" відсутні.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанцій відхилили доводи позивача про те, що відповідні платежі проходили не через кореспондентський рахунок Банку, відкритий у НБУ, всупереч вимогам постанови Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015. Суди зазначили, що кореспондентські рахунки призначені для проведення міжбанківських розрахунків, а платежі в погашення кредиту відбувались всередині Банку, тому їх проведення не могло відображатись на кореспондентському рахунку самого банку, відкритому в іншому банку (НБУ). За висновком судів першої та апеляційної інстанцій, залишок коштів на кореспондентському рахунку Банку в НБУ (призначеному для міжбанківських розрахунків) не міг впливати на можливість/неможливість проведення клієнтом операції з перерахування коштів з одного рахунку, відкритого в банку на інший рахунок, також відкритий в Банку.

Звертаючись з касаційною скаргою, позивач зазначає, зокрема, що суди проігнорували його доводи щодо неможливості проведення транзакцій з перерахування коштів у рахунок погашення кредитного договору, відсутності реальної слати коштів, а оформлення лише штучної транзакції з перенесення обліку грошових коштів на позичкові рахунки та рахунки нарахованих доходів за кредитним договором без реального проведення відповідних платіжних доручень.

Натомість відповідач у відзиві на касаційну скаргу стверджує, зокрема, що встановлені постановою правління Національного банку України №293/БТ від 30.04.2015 обмеження щодо проведення розрахунків через кореспондентський рахунок в НБУ було встановлено саме для Банку та не поширювалось на його клієнтів, які не є учасниками міжбанківських розрахунків.

Враховуючи викладене, оскільки у цій справі правовідносини є подібними до правовідносин у справі №920/653/18, Суд дійшов висновку про необхідність зупинення провадження у справі на підставі пункту 7 частини 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №920/653/18, адже висновки у зазначеній справі щодо застосування положень статті 56 Закону України "Про Національний банк України", частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є необхідними для правильного вирішення цієї справи, зважаючи на необхідність забезпечення сталості та єдності судової практики, дотримання принципу правової визначеності як одного із аспектів верховенства права, віднесеного до основних засад господарського судочинства.

Керуючись пунктом 7 частини 1 статті 228, статтею 234 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Зупинити провадження у справі №911/571/19 до розгляду справи №920/653/18 об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Кролевець

Судді Н. Губенко

В. Студенець