ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року справа № 925/303/20 м. Черкаси

Господарський суд Черкаської області у складі судді Дорошенка М.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу №925/303/20 за позовом фізичної особи - підприємця Майданика Віталія Васильовича до товариства з обмеженою відповідальністю "Лебединський насіннєвий завод" про стягнення 64042,44 грн.,

УСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Майданик Віталій Васильович (далі також - позивач) звернувся до Господарського суду Черкаської області із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Лебединський насіннєвий завод" (далі також - відповідач) про стягнення 64042,44 грн. заборгованості за надані послуги з перевезення вантажів за укладеним між сторонами договором на перевезення вантажів від 30.01.2019 №30/01/19 МВВ, у тому числі: 54119,00 грн. боргу, 960,80 грн. три проценти річних, 650,19 грн. інфляційних нарахувань та 8312,45 грн. пені.

Позивач у позові також просить господарський суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати.

В обґрунтування позову позивач вказав на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за укладеним між сторонами договором на перевезення вантажів від 30.01.2019 №30/01/19 МВВ щодо оплати наданих позивачем відповідачу послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Ухвалою від 18.03.2020 Господарський суд Черкаської області у складі судді Дорошенка М.В. залишив вказану позовну заяву фізичної особи - підприємця Майданика Віталія Васильовича без руху та установив йому строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до Господарського суду Черкаської області доказів відправлення відповідачу копії позовної заяви листом з описом вкладення до такого листа - протягом п`яти днів з дня одержання вказаної ухвали.

25 березня 2020 року до Господарського суду Черкаської області разом із відповідною заявою фізичної особи - підприємця Майданика Віталія Васильович від 20.03.2020 надійшли докази своєчасного усунення встановлених ухвалою від 23.03.2020 недоліків позовної заяви, а саме докази відправлення відповідачу копії позовної заяви.

Ухвалою від 27.03.2020 Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву позивача до розгляду, відкрив провадження у справі №925/303/20, вирішив розглядати її у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін і встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Позивачу і відповідачу за вказаними у позові та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресами їх місцезнаходження Господарський суд Черкаської області надіслав рекомендованим листом з повідомленням про вручення ухвалу від 27.03.2020, яку згідно з рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень позивач одержав 31.03.2020, а відповідач 30.03.2020.

29 квітня 2020 року до Господарського суду Черкаської області надійшла заява позивача від 07.04.2020 про стягнення з відповідача на його користь 1750,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Відзив на позов та інші заяви і клопотання сторін до господарського суду не надійшли.

Дослідивши наявні у справі матеріали, господарський суд зауважує наступне.

30 січня 2019 року позивач як перевізник і відповідач як замовник уклали між собою договір на перевезення вантажів №30/01/19 МВВ (далі - договір №30/01/19 МВВ, а. с 6-9), який містить, зокрема, такі умови (пункти):

1.1. Замовник доручає, а перевізник бере на себе зобов`язання здійснювати перевезення вантажів згідно із заявками замовника. Надані послуги мають відповідати правилам перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні та правилам дорожнього руху.

1.2. Перевізник зобов`язується доставити вантажі до пункту призначення в установлений договором строк та видати їх уповноваженій на одержання вантажу особі - вантажоодержувачу, а замовник зобов`язується вчасно сплатити за перевезення вантажу встановлену плату відповідно до умов договору та на підставі наданих перевізником документів.

1.3. Перевезення здійснюється автотранспортом перевізника на підставі товарно-транспортних накладних, належним чином оформлених за формою, встановленою чинним законодавством.

1.7. Перевезення здійснюється згідно з наданими замовленнями.

2.1. Вартість послуг з перевезення встановлюється сторонами шляхом підписання відповідних додатків до цього договору. Вартість кожного окремого перевезення та сума оплати послуг перевезення визначається згідно з тарифами, передбаченими цим додатком.

2.2. Ціну договору становить загальна вартість отриманих за цим договором послуг, яка визначається відповідно до товарно-транспортних (подорожніх) документів з відміткою одержувача та акту (актів) приймання - передачі виконаних послуг з перевезення вантажів.

2.3 Оплата здійснюється в безготівковому порядку шляхом перерахування замовником грошових коштів на поточний рахунок перевізника або в іншій формі, не забороненій чинним законодавством України.

2.4 Розрахунки по даному договору за наявності повного пакету документів, які підтверджують факт доставки вантажу, проводяться після підписання сторонами акту виконаних робіт.

4.5 У paзі прострочення виконання грошових зобов`язань сторони сплачують пеню у poзмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

У додатку №1 до договору №30/01/19 МВВ (а. с. 9) його сторони визначили тарифи на перевезення вантажів: автомобілем вантажопідйомністю 5 тонн у розмірі 11,50 грн./км проїзду без ПДВ і автомобілем вантажопідйомністю 10 тонн у розмірі 15,00 грн./км проїзду без ПДВ.

Позивач на виконання договору №30/01/19 МВВ за належним чином оформленими товарно-транспортними накладними від 18.03.2019 №ТО-00004354, від 19.03.2019 №ТО-00004358 і №ТО-00004356, від 21.03.2019 №ТО-00004714 і №ТО-00004716, від 26.03.2019 №ТО-00005343, від 29.03.2019 №ТО-00005763 і №ТО-00005771, від 01.04.2019 №ТО-00006173 і №ТО-00006175, від 03.04.2019 №ТО-00006473 і №ТО-00006475, від 05.04.2019 №ТО-00006797 і №ТО-00006800, від 08.04.2019 №ТО-00007009 та від 11.04.2019 №ТО-00007491 (а. с. 10 - 12, 15-17, 20 - 28, 32) надав відповідачу замовлені останнім послуги з перевезення вантажів загальною вартістю 54119,00 грн.

На надані за договором №30/01/19 МВВ та вказаними товарно-транспортними накладними послуги з перевезення вантажів позивач склав і підписав акти виконаних робіт від 18.03.2019 №3, від 26.03.2019 №5, від 08.04.2019 №8 і від 11.04.2019 №10 та рахунки-фактури від 22.03.2019 №3, від 02.04.2019 №5, від 19.04.2019 №8, від 07.05.2019 №10 (а. с. 13, 14, 18, 19,29, 30, 32, 33), які за твердженням позивача він надав відповідачу для підписання і оплати, проте останній їх не підписав і не оплатив.

03 серпня 2019 року позивач надіслав відповідачу лист - претензію від 02.08.2019 (а. с. 35) про сплату боргу за надані за договором №30/01/19 МВВ послуги з перевезення вантажів у сумі 54119,00 грн., разом з цією претензією позивач надіслав відповідачу згадувані вище: акт виконаних робіт від 18.03.2019 №3 та рахунок-фактуру від 22.03.2019№3; акт виконаних робіт від 26.03.2019 №5 та рахунок-фактуру від 02.04.2019 №5; акт виконаних робіт від 08.04.2019 №8 та рахунок-фактуру №8 від 19.04.2019 і акт виконаних робіт від 11.04.2019 №10 та рахунок-фактуру від 07.05.2019 №10.

Вказану претензію відповідач отримав 06.08.2019 і залишив її без задоволення, що й спричинило даний спір.

За порушення строку оплати наданих послуг з перевезення вантажів позивач нарахував відповідачу до сплати передбачену п. 4.5 договору №30/01/19 МВВ пеню у сумі 8312,45 грн. за період прострочення з 09.08.2019 по 08.02.2020, а також передбачені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційні нарахування у сумі 650,19 грн. за період прострочення з серпня 2019 року по січень 2020 року та три проценти річних у сумі 960,80 грн. за період прострочення з 09.08.2019 по 20.02.2020.

На день прийняття господарським судом цього рішення відповідач вказані вище суми боргу, пені, інфляційних нарахувань та трьох процентів річних позивачу не сплатив.

Частина 1 ст. 174 Господарського кодексу України передбачає можливість виникнення господарських зобов`язань з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Стаття 549 Цивільного кодексу України неустойку (штраф, пеню) визначає як грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема такі як сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У ст. 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання.

Згідно з ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визнає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина 2 ст. 20 Господарського кодексу України передбачає право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом присудження до виконання обов`язку в натурі, застосування штрафних санкцій.

З огляду на викладені вище обставини та норми чинного законодавства господарський суд дійшов таких висновків.

З договору №30/01/19 МВВ та товарно-транспортних накладних від 18.03.2019 №ТО-00004354, від 19.03.2019 №ТО-00004358 і №ТО-00004356, від 21.03.2019 №ТО-00004714 і №ТО-00004716, від 26.03.2019 №ТО-00005343, від 29.03.2019 №ТО-00005763 і №ТО-00005771, від 01.04.2019 №ТО-00006173 і №ТО-00006175, від 03.04.2019 №ТО-00006473 і №ТО-00006475, від 05.04.2019 №ТО-00006797 і №ТО-00006800, від 08.04.2019 №ТО-00007009 та від 11.04.2019 №ТО-00007491 у відповідача виникло зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг з перевезення вантажів вартістю 54119,00 грн.

Договір №30/01/19 МВВ у п. 2.4 передбачає для проведення розрахунків за надані послуги з перевезення вантажів наявність повного пакету документів, які підтверджують доставку вантажу, і підписання сторонами акту виконаних робіт. При цьому конкретного строку оплати наданих послуг з перевезення вантажів договір №30/01/19 МВВ не передбачає.

Згадувані вище товарно-транспортні накладні підтверджують доставку позивачем вантажів вантажоодержувачам.

Підстави для не підписання відповідачем надісланих йому позивачем з листом - претензією від 02.08.2019 актів виконаних робіт відсутні.

Отож відповідач мав оплатити надані позивачем за договором №30/01/19 МВВ послуги відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України у семиденний строк від дня пред`явлення листом - претензією позивача від 02.08.2019 вимоги про оплату послуг.

Лист-претензію від 02.08.2019 відповідач одержав 06.08.2019, отож надані позивачем послуги з перевезення вантажів вартістю 54119,00 грн. відповідач мав оплатити до 13.08.2019 включно. Проте відповідач не виконав цього грошового зобов`язання і тим самим порушив право позивача на своєчасне і повне одержання вказаної плати за надані послуги у вказаній сумі.

Прострочення в оплаті відповідачем позивачу 54119,00 грн. плати за надані послуги розпочалося з 14.08.2019, а не з 09.08.2019 як помилково зазначив позивач, тому з урахуванням вказаних у позові періодів прострочення в оплаті послуг позивач має право на стягнення з відповідача:

8063,67 грн. передбаченої п. 4.5 договору №30/01/19 МВВ пені у poзмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення з 14.08.2019 по 08.02.2020;

650,18 грн. передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційних нарахувань за період прострочення з серпня 2019 року по січень 2020 року;

848,97 грн. передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України трьох процентів річних за період прострочення з 14.08.2019 по 20.02.2020.

Отже, позивач в порядку захисту свого порушеного права вправі вимагати примусового виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором №30/01/19 МВВ в натурі шляхом стягнення з нього на свою користь 54119,00 грн. боргу, а також передбаченої п. 4.5 договору №30/01/19 МВВ пені в сумі 8063,67 грн. та передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційних нарахувань в сумі 650,18 грн. і трьох процентів річних в сумі 848,97 грн.

За таких обставин позов підлягає задоволенню лише в частині стягнення з відповідача на користь позивача 54119,00 грн. боргу, 8063,67 грн. пені, 650,18 грн. інфляційних нарахувань і 848,97 грн. три проценти річних.

Позивач як особа з інвалідністю ІІ групи звільнений від сплати судового збору, тому не сплачував його при поданні позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Позивач подав заяву про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1750,00 грн.

На підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Петренком О.В., позивач подав до господарського суду копію укладеного ним з адвокатом договору про надання правничої допомоги від 31.07.2019, акти виконаних робіт від 02.08.2019 і від 12.03.2020, детальний опис робіт наданих адвокатом та їх вартість, квитанції на оплату юридичних послуг від 02.08.2019 №02/08/19-2 і від 12.03.2020 №12/03/20-2 на загальну суму 1750,00 грн.

За оцінкою господарського суду перелічені вище докази надання адвокатом Петренком О.В. професійної правничої допомоги позивачу у зв`язку з розглядом цієї справи, розміру витрат на неї і здійснення позивачем витрат на оплату такої допомоги у сумі 1750,00 грн. відповідають вимогам частин 2 та 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України і є достатніми для цілей розподілу таких судових витрат у цій справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене з відповідача підлягає стягненню в дохід бюджету судовий збір у встановленому Законом України "Про судовий збір" мінімальному розмірі для позовів майнового характеру в сумі 2102,00 грн. і на користь позивача 1740,15 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Лебединський насіннєвий завод" (вул. Нахімова, 63-а, м. Шпола, Черкаська область, 20603, ) на користь фізичної особи - підприємця Майданика Віталія Васильовича ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) - 54119,00 грн. (п`ятдесят чотири тисячі сто дев`ятнадцять гривень 00 копійок) боргу, 8063,67 грн. (вісім тисяч шістдесят три гривні 67 копійок) пені, 650,18 грн. (шістсот п`ятдесят гривень, 18 копійок) інфляційних нарахувань, 848,97 грн. (вісімсот сорок вісім гривень д97 копійок) три проценти річних і 1740,15 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В решті позову відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Лебединський насіннєвий завод" (вул. Нахімова, 63-а, м. Шпола, Черкаська область, 20603, ) в доход Державного бюджету України 2102,00 (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок) судового збору.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Це рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду.

СУДДЯ М.В. Дорошенко