ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2020 року

м. Київ

Справа № 910/9254/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Селіваненка В.П.,

за участю секретаря судового засідання Шевчик О.Ю.,

учасники справи:

позивач за зустрічним позовом - Науково-виробниче підприємство "Нива" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю,

представник позивача - не з`явився,

відповідач - компанія Боска Кора С. п. А (Bosca Cora S. p. A.),

представник відповідача - Мамуня О.С., адвокат (довіреність, посвідчення від 28.04.2005 № 2816/10),

відповідач - Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства (попередня назва - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України,

представник відповідача - не з`явився,

скаржник - товариство з обмеженою відповідальністю "Південь Ресурс ЛТД",

представник скаржника - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Південь Ресурс ЛТД" (далі - Товариство)

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2020 (колегія суддів: Доманська М.Л. (головуючий), судді Отрюх Б.В. і Верховець А.А.)

за зустрічним позовом Науково-виробничого підприємства "Нива" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (далі - Підприємство)

до: компанії Боска Кора С. п. А (Bosca Cora S. p. A.; далі - Компанія);

Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства (попередня назва - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України; далі -Міністерство),

про дострокове припинення дії знака "Boska" за міжнародною реєстрацією від 10.02.1958 №207361.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

Компанія звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства та Підприємства про: визнання недійсними повністю свідоцтв України №№ 196608, 196609 на знаки для товарів і послуг; зобов`язання Міністерства внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг про визнання недійсними повністю свідоцтв України №№ 196608, 196609 на знаки для товарів і послуг та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені "Промислова власність".

Підприємство звернулося до суду із зустрічним позовом до Компанії та Міністерства про дострокове часткове припинення дії знака для товарів і послуг "BOSCA" за міжнародною реєстрацією від 10.02.1958 № 207361 на території України.

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.10.2018 зустрічний позов з доданими до нього документами повернуто Підприємству з посиланням на приписи частин першої та шостої статті 180 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Не погоджуючись з ухвалою господарського суду міста Києва від 17.10.2018, Товариство подало апеляційну скаргу, в якій просить визнати незаконною та скасувати оскаржувану ухвалу суду. Також Товариство в апеляційній скарзі заявило клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2020 закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства на зазначену ухвалу місцевого суду про повернення зустрічної позовної заяви Товариства на підставі пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України. Судове рішення мотивоване тим, що Товариство не було учасником судового процесу під час розгляду справи у суді першої інстанції та місцевим господарським судом, при винесенні оскаржуваної ухвали не було вирішено питання про права та обов`язки Товариства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги (з урахуванням заяви про усунення недоліків касаційної скарги)

Товариство, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції ухвалу апеляційного господарського суду зі справи скасувати, а матеріали справи направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції всупереч приписам статей 234, 254, 264 ГПК України залишив поза увагою та відхилив доводи Товариства про те, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції порушено його законні права та інтереси, оскільки між Підприємством та Товариством був укладений ліцензійний договір від 04.06.2018 № 09, відповідно до якого Товариству було надано дозвіл на використання знака для товарів і послуг, який є предметом спору у справі № 910/9254/18.

На порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу господарського суду міста Києва від 17.10.2018 не було з`ясовано, чи вирішив суд першої інстанції питання про інтереси, права та обов`язки Товариства.

Водночас Товариство посилається на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 911/3061/15.

Позиція інших учасників справи

Компанія подала відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила, що суд апеляційної інстанції дотримався норм процесуального права при закритті провадження у справі, а тому оскаржувана ухвала суду є законною та обґрунтованою. Компанія зазначила про те, що Товариство не довело, яким саме чином постановлення ухвали суду першої інстанції від 17.10.2018 порушило права та інтереси Товариства та просила зазначену ухвалу апеляційного господарського суду зі справи залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

Від інших учасників відзивів на касаційну скаргу не надходило.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

Відповідно до частини другої статті 129 Конституції України забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження є однією з основних засад судочинства.

Отже, держава гарантує право на апеляційний перегляд справи, який здійснюється після її розгляду в суді першої інстанції, а касаційне оскарження допускається у визначених законом випадках.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

За правилами статті 17 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Тобто частиною першою статті 254 ГПК України визначено право особи подати апеляційну скаргу на рішення, яким, зокрема розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або містяться судження про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи у відповідних правовідносинах, виходячи з предмету та підстав позову.

Одночасно вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення прийнято щодо їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок; такий правовий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 264 ГПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

За таких обставин чинний Господарський процесуальний кодекс України передбачає необхідність з`ясування апеляційним господарським судом наявності правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі; чи вирішено місцевим господарським судом питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи оскаржуваним судовим рішенням.

Якщо скаржник лише зазначає про те, що оскаржуване рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що рішенням вирішено його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, виходячи з вищенаведеного, не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду апеляційної скарги.

Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статей 17, 254 ГПК України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

Слід враховувати, що рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/18705/17, від 03.06.2019 у справі № 910/6767/17, від 25.10.2019 у справі № 910/16430/14.

Як свідчать матеріали справи, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що між Підприємством та Товариством був укладений ліцензійний договір від 04.06.2018 № 09, відповідно до якого Товариству було надано дозвіл на використання знака для товарів і послуг, який є предметом спору у справі № 910/9254/18.

Закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства суд виходив з того, що Товариство не було учасником судового процесу під час розгляду справи у суді першої інстанції та при постановленні оскаржуваної ухвали не було вирішено питання про права та обов`язки Товариства.

Зокрема, ухвалою господарського суду міста Києва від 17.10.2018 було повернуто зустрічну позовну заяву Підприємства і додані до неї документи з посиланням на приписи частин першої та шостої статті 180 ГПК України.

Відтак, судом апеляційної інстанції, після відкриття апеляційного провадження встановлено, що ні описова, ні мотивувальна, ні резолютивна частини ухвали господарського суду міста Києва від 17.10.2018 у справі № 910/9254/18 не містять жодних суджень чи висновків суду саме про права та обов`язки скаржника - Товариства.

Апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скаржником при зверненні з апеляційною скаргою не було доведено, що суд першої інстанції постановив ухвалу про його права, інтереси та (або) обов`язки. У даному випадку оскаржуване рішення суду не стосується прав, інтересів та обов`язків апелянта.

Таким чином, установивши відсутність порушення прав чи законних інтересів Товариства, апеляційний господарський суд закрив апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України.

Що ж до посилання скаржника на те, що суд апеляційної інстанції фактично обмежив скаржника у доступі до правосуддя і суду, то судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги. З ухвали господарського суду міста Києва від 17.10.2018 у даній справі не вбачається, що вона постановлена про права та обов`язки особи, яку не було залучено до участі у справі (Товариства).

Посилання скаржника на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 911/3061/15, не може бути підставою для скасування ухвали Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2020, оскільки такий висновок був зроблений за інших встановлених судом обставин, зокрема Судом було вирішено спір по суті справи та встановлено, що рішенням суду першої інстанції та постановою апеляційної інстанції вирішено питання про майнові інтереси скаржника як учасника відповідача.

Доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування норм права (пункт 3 частини першої статті 264 ГПК України).

Водночас судом враховується, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2018 та постановою Верховного Суду від 05.03.2019 ухвала господарського суду міста Києва від 17.10.2018 вже була переглянута та залишена без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Звертаючись з касаційною скаргою Товариство не спростувало висновків суду апеляційної інстанції та не довело неправильного застосування ним норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови скасування прийнятого ним судового рішення.

За таких обставин Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги Товариства без задоволення, а судового рішення апеляційної інстанції без змін як такого, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судові витрати

Понесені Товариством у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на Товариство, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Південь Ресурс ЛТД" залишити без задоволення, а ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2020 у справі № 910/9254/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов

Суддя В. Селіваненко