РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.04.2020Справа № 910/16550/19

За первісним позовомАкціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес"
простягнення 41586,12 грн
та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес"
доАкціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"
простягнення 37084,12 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Багнюк І.І.

Представники учасників справи:

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом)не з`явились;
від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом)Білоус А.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес" штрафу у розмірі 41586,12 грн.

В обґрунтування позовних вимог Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" зазначає, що в порушення умов укладеного між сторонами договору поставки №Л/НХ-18580/НЮ від 06.06.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю "Еквівес" у повному обсязі товар поставлено не було.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/16550/19; вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов.

17.12.2019 через канцелярію Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес" надійшов відзив на позов, в якому останній проти заявлених позовних вимог заперечив та зазначив про те, що не отримував від Акціонерного товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" заявки на поставку товару - електродвигуна ДП-0,18 у кількості 15 шт та електродвигуна ДП-0,25 у кількості 10 шт за ціною, визначеною у специфікації №1, а тому твердження Акціонерного товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про не поставку постачальником товару є, на думку останнього, хибними. Крім того Товариство з обмеженою відповідальністю "Еквівес" зауважило про застосування ним права на притримання товару за договором поставки №Л/НХ-18580/НЮ від 06.06.2018 у зв`язку з неналежним виконанням Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" своїх зобов`язань з оплати товару за договором поставки №Л/НХ-18717/НЮ від 16.07.2018.

Також 17.12.2019 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес" надійшла зустрічна позовна заява, в якій останнє просить стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 56807,76 грн, з яких: 39446,07 грн пені, 3287,00 грн 3% річних та 14074,69 грн інфляційних втрат.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем за зустрічним позовом неналежним чином виконувались обов`язки з оплати товару за договором поставки №Л/НХ-18580/НЮ від 06.06.2018, внаслідок чого останнім було прострочено оплату товару за кожною із здійснених Товариством з обмеженою відповідальністю "Еквівес" поставок.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.12.2019 прийнято відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес" на позовну заяву до розгляду; прийнято для спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 56807,76 грн; вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом; призначено підготовче засідання у справі на 29.01.2020; встановлено відповідачу за зустрічним позовом строк для подання відзиву на зустрічний позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; встановлено відповідачу за первісним позовом строк для подання відповіді на відзив - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2020 підготовче засідання у справі відкладено на 19.02.2020.

17.02.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача за первісним позовом надійшла відповідь на відзив, в якій останній проти тверджень відповідача за первісним позовом, викладених у відзиві на первісний позов, заперечив.

Також 17.02.2020 через канцелярію Господарського суду міста Києва від відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на зустрічний позов, в якому останній проти заявлених зустрічних позовних вимог заперечив, стверджуючи про те, що розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат, які надані позивачем за зустрічним позовом є помилковими, а крім того останнім не враховано строк позовної давності, передбачений положеннями ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України.

У підготовчому засіданні 19.02.2020 було оголошено перерву до 04.03.2020.

25.02.2020 через канцелярію Господарського суду міста Києва від відповідача за первісним позовом надійшли заперечення на відповідь на відзив за первісним позовом, в яких останній проти тверджень позивача за первісним позовом у відповіді на відзив, заперечив.

Крім того Товариством з обмеженою відповідальністю "Еквівес" до заперечень на відповідь на відзив за первісним позовом долучено заяву про зменшення розміру позовних вимог за зустрічним позовом, у зв`язку з чим останній просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 37084,12 грн, з яких: 19723,03 грн пені, 3287,00 грн 3% річних та 14074,69 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2020 прийнято до розгляду заяву про зменшення розміру позовних вимог за зустрічним позовом, закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 19.03.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2020 задоволено клопотання сторін про відкладення судового засідання, відкладено судове засідання з розгляду справи №910/16550/19 по суті на 23.04.2020.

Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) у судове засідання 23.04.2020 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Жодних заяв чи клопотань від позивача за первісним позовом до суду не надходило. Про проведення судового засідання Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" було повідомлено належним чином. Представник позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним позовом) у судовому засіданні 23.04.2020 зустрічні позовні вимоги підтримав, в задоволенні первісних позовних вимог просив відмовити.

Оскільки явка сторін у судове засідання 23.04.2020 судом обов`язковою не визнавалася, правова позиція позивача за первісним позовом висловлена ним у заявах по суті справи та оголошена в ході підготовчого провадження уповноваженим представником, неявка представника позивача за первісним позовом не перешкоджає розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 23.04.2020 на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача

ВСТАНОВИВ:

06.06.2018 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (покупець, позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом) (найменування змінене на Акціонерне товариство "Українська залізниця") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еквівес" (постачальник, відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом) укладено договір поставки №Л/НХ-18580/НЮ (договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується у 2018 році поставити покупцеві товар, зазначений у специфікації №1 (додаток №1 до даного договору), а покупець - прийняти і оплатити такий товар, найменування (номенклатура, асортимент) товару (електричні двигуни) код ДК 021:2015-31110000-0 (електродвигуни), кількість товару - 73 шт. (визначається в специфікації №1 (додаток №1) (п.п.1.1, 1.2, 1.3).

Ціна товару визначається даним договором і приймається сторонами в національній валюті України - гривні. Постачання здійснюється за цінами, передбаченими у специфікації №1 (додаток №1). Ціна за одиницю товару визначається у специфікації №1 (додаток №1). Сума цього договору на момент його підписання становить 1377346,80 грн у т.ч. ПДВ 20% (п.п.3.1, 3.2 договору).

Згідно п.п.4.1, 4.3 договору розрахунки проводяться у безготівковій формі шляхом оплати покупцем після пред`явлення постачальником рахунку-фактури на оплату товару (далі-рахунок) протягом 30 календарних днів з дати поставки товару (за наявності податкової накладної зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних). Датою оплати вважається дата перерахування покупцем коштів на рахунок постачальника.

Постачальник здійснює поставку товару на умовах DAPза правилами Інкотермс-2010 за реквізитами, зазначеними в заявці покупця (реквізити: виробничий підрозділ "Головний матеріально-технічний склад" регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця"). Поставка товару проводиться протягом не більше 15 днів після письмової заявки покупця (структурний підрозділ "Служба матеріально-технічного забезпечення" регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця", електронна адреса покупця () на електронну адресу постачальника ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Термін поставки товару до 31.12.2018. Місце поставки товару: 79025, вул.Широка, 2, м.Львів (НХГ) ВП "Головний матеріально-технічний склад" регіональна філія "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця". Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару (п.п.5.1, 5.2, 5.3, 5.4 договору).

Покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар, а постачальник - забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором (п.п.6.1, 6.1.1, 6.3, 6.3.1 договору).

Відповідно до п.7.2 договору за прострочення поставки товару постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 20% від вартості непоставленого товару.

В разі несвоєчасної оплати за поставлений товар, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення (п.7.6 договору).

Згідно п.10.1 договору цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2018.

У додатку №1 до договору (специфікація №1) сторони погодили, що товаром, який поставляється, зокрема, є електродвигун ДП-0,18 у кількості 15 шт, вартістю 178650,00 грн та електродвигун ДП-0,25 у кількості 10 шт на суму 119544,00 грн, а всього на загальну суму 298194,00 грн.

16.07.2018 між контрагентами була підписана додаткова угода №1 до договору, відповідно до умов якої постачальник зобов`язується у 2018 році поставити покупцеві товар, зазначений в специфікації №1 (нова редакція) (додаток №1 до даного договору), що є невід`ємною його частиною, а покупець - прийняти і оплатити такий товар, кількість товару - 64 шт. (визначається в специфікації №1 (нова редакція) (додаток №1), ціна товару визначається даним договором і приймається сторонами в національній валюті України - гривні, постачання здійснюється за цінами, передбаченими у специфікації №1 (додаток №1). Ціна за одиницю товару визначається у специфікації №1 (нова редакція) (додаток №1 до договору), сума даного договору складає 1110982,20 грн у т.ч. ПДВ 20%, невід`ємною частиною цього договору є специфікація №1 (нова редакція) (додаток№1) (п.п.1, 1.1, 1.3, 3.1, 3.2, 13.1 додаткової угоди №1 до договору).

У додатку №1 до договору (специфікація №1 (нова редакція) сторони погодили, що товаром, який поставляється, зокрема, є електродвигун ДП-0,18 у кількості 15 шт, вартістю 124758,36 грн та електродвигун ДП-0,25 у кількості 10 шт на суму 83172,24 грн, а всього на загальну суму 207930,56 грн.

Згідно видаткової накладної №Е-1718 від 28.08.2018 постачальником на адресу покупця поставлено електродвигуни на загальну суму 122473,20 грн з ПДВ.

Покупцем було оплачено отриманий за вказаною накладною товар на суму 122473,20 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1268304 від 25.10.2018.

Листом №4393 від 18.10.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Еквівес" просило покупця надати заявку на постачання перелічених в ньому електродвигунів.

Листом №4544 від 06.11.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Еквівес" повторно просило покупця надати заявку на постачання перелічених в ньому електродвигунів.

04.12.2018 покупцем на адресу постачальника направлено заявку №НХ Льв-1/8394 про поставку товару, а саме: електродвигуна 7,5/925 МТН 211-6 ІМ 1001 у кількості 13 шт на суму 254373,60 грн, електродвигуна 30/962 МТF 412-6 ІМ 1003 у кількості 8 шт на суму 526204,80 грн, електродвигуна ДП-0,18 у кількості 15 шт, вартістю 124758,36 грн та електродвигуна ДП-0,25 у кількості 10 шт на суму 83172,24 грн.

Відповідно до видаткової накладної №Е-1089 від 05.12.2018 та товарно-транспортної накладної №РЕ-1089 від 05.12.2018 постачальником на адресу покупця поставлено електродвигун 7,5/925 МТН 211-6 ІМ 1001 у кількості 13 шт та електродвигун 30/962 МТF 412-6 ІМ 1003 у кількості 8 шт на загальну суму 780578,40 грн з ПДВ.

Покупцем було оплачено отриманий за видатковою накладною №Е-1089 від 05.12.2018 товар на суму 780578,40 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1604120 від 21.02.2019.

Листом за №110 від 11.01.2019 постачальник просив покупця виконати зобов`язання з оплати товару за укладеними між контрагентами правочинами.

22.01.2019 покупець звернувся до постачальника із претензією №НХ Льв-1/462 про оплату штрафних санкцій за непоставку товару за договором поставки №Л/НХ-18580/НЮ від 06.06.2018.

У відповіді на вказану претензію №701 від 19.02.2019 постачальник повідомив покупця про застосування права на притримання товару за договором поставки №Л/НХ-18580/НЮ від 06.06.2018 у зв`язку з неналежним виконанням Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" своїх зобов`язань за договором поставки №Л/НХ-18717/НЮ від 16.07.2018.

Як зазначає позивач за первісним позовом, в порушення умов укладеного між сторонами договору поставки №Л/НХ-18580/НЮ від 06.06.2018 відповідачем за первісним позовом у повному обсязі товар поставлено не було, у зв`язку з чим Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес" штраф у розмірі 41586,12 грн.

Заперечуючи проти задоволення первісних позовних вимог відповідач за первісним позовом зазначив про те, що не отримував від Акціонерного товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" заявки на поставку товару - електродвигуна ДП-0,18 у кількості 15 шт та електродвигуна ДП-0,25 у кількості 10 шт за ціною, визначеною у специфікації №1, а тому твердження Акціонерного товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про непоставку постачальником товару є, на думку останнього, хибними. Крім того Товариство з обмеженою відповідальністю "Еквівес" зауважило про застосування ним права на притримання товару за договором поставки №Л/НХ-18580/НЮ від 06.06.2018 у зв`язку з неналежним виконанням Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" своїх зобов`язань з оплати товару за договором поставки №Л/НХ-18717/НЮ від 16.07.2018.

Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги позивач за зустрічним позовом зазначає, що відповідачем за зустрічним позовом неналежним чином виконувались обов`язки з оплати товару за договором поставки №Л/НХ-18580/НЮ від 06.06.2018, внаслідок чого останнім було прострочено оплату товару за кожною із здійснених Товариством з обмеженою відповідальністю "Еквівес" поставок.

Заперечуючи проти зустрічних позовних вимог відповідач за зустрічним позовом вказує на те, що розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат, які надані позивачем за зустрічним позовом є помилковими, а крім того останнім не враховано строк позовної давності, передбачений положеннями ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача за первісним позовом підлягають задоволенню в повному обсязі, а вимоги позивача за зустрічним позовом підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст.662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч.2 ст.267 Господарського кодексу України строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Відповідно до ст.663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Щодо вимог за первісним позовом суд зазначає таке.

Матеріалами справи підтверджено, що 04.12.2018 покупцем на адресу постачальника направлено заявку №НХ Льв-1/8394 від 04.12.2018 про поставку товару, а саме: електродвигуна 7,5/925 МТН 211-6 ІМ 1001 у кількості 13 шт на суму 254373,60 грн, електродвигуна 30/962 МТF 412-6 ІМ 1003 у кількості 8 шт на суму 526204,80 грн, електродвигуна ДП-0,18 у кількості 15 шт, вартістю 124758,36 грн та електродвигуна ДП-0,25 у кількості 10 шт на суму 83172,24 грн, на підтвердження чого позивачем за первісним позовом долучено до матеріалів справи скріншот з електронної пошти покупця - , який свідчить про направлення на електронну адресу постачальника - означеної заявки.

Тому з урахуванням положень ст.530 Цивільного кодексу України та умов договору, строк виконання відповідачем зобов`язання по поставці товарів за такою заявкою покупця сплив 19.12.2018.

Проте, відповідно до видаткової накладної №Е-1089 від 05.12.2018 та товарно-транспортної накладної №РЕ-1089 від 05.12.2018 постачальником на адресу покупця було поставлено електродвигун 7,5/925 МТН 211-6 ІМ 1001 у кількості 13 шт та електродвигун 30/962 МТF 412-6 ІМ 1003 у кількості 8 шт на загальну суму 780578,40 грн з ПДВ, тоді як електродвигун ДП-0,18 у кількості 15 шт, вартістю 124758,36 грн та електродвигун ДП-0,25 у кількості 10 шт на суму 83172,24 грн постачальником на адресу покупця поставлено не було.

Посилання відповідача за первісним позовом про неотримання заявки суд відхиляє, оскільки покупець направив заявку на узгоджену сторонами в договорі електронну адресу постачальника, докази чого наявні в матеріалах справи. Тим більше, частина із визначених в заявці товарів фактично поставлена відповідачем позивачу за видатковою накладною №Е-1089 від 05.12.2018 безпосередньо після складання заявки.

Також суд критично оцінює твердження відповідача за первісним позовом про застосування ним права на притримання товару за договором поставки №Л/НХ-18580/НЮ від 06.06.2018 у зв`язку з неналежним виконанням Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" своїх зобов`язань з оплати товару за іншим договором поставки (№Л/НХ-18717/НЮ від 16.07.2018). Відповідач не довів, що повідомляв залізницю про притримання, адже докази направлення листа №5499 від 27.12.2018, на який відповідач посилається в обґрунтування своєї позиції, в матеріалах справи відсутні. Тим більше, такий лист складено відповідачем за первісним позовом вже після того, як зобов`язання з поставки товару за договором повинно було бути виконано останнім.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

За приписами ст.230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України унормовано, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

При цьому, право учасників господарських правовідносин встановлювати інші, ніж передбачено Цивільним кодексом України, види забезпечення виконання зобов`язань, у тому числі, встановлювати неустойку за порушення негрошового зобов`язання, визначено ч.2 ст.546 Цивільного кодексу України, що узгоджується із свободою договору, яка передбачена ст.627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності - договірної санкції за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.

У ч.4 ст.231 Господарського кодексу України зазначено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За умовами п.7.2 договору за прострочення поставки товару постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 20% від вартості непоставленого товару.

Отже, оскільки судом встановлено факт невиконання відповідачем обов`язку з поставки товару, а саме електродвигуна ДП-0,18 у кількості 15 шт, вартістю 124758,36 грн та електродвигуна ДП-0,25 у кількості 10 шт на суму 83172,24 грн у строк, який погоджений контрагентами у договорі, вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом штрафу є законними та обґрунтованими.

Щодо суми заявленого позивачем за первісним позовом до стягнення штрафу, то суд погоджується із розрахунком останнього, внаслідок чого стягненню з відповідача за первісним позовом підлягає штраф у розмірі 41586,12 грн.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку, що первісні позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес" про стягнення штрафу у розмірі 41586,12 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення первісних позовних вимог, судовий збір в розмірі 1921,00 грн. покладається на відповідача за первісним позовом.

Щодо зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 37084,12 грн, з яких: 19723,03 грн пені, 3287,00 грн 3% річних та 14074,69 грн інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Як вже вказувалось судом, на виконання умов укладеного між сторонами правочину, за видатковою накладною №Е-1718 від 28.08.2018 постачальником на адресу покупця поставлено електродвигуни на загальну суму 122473,20 грн з ПДВ.

25.10.2018 покупцем було оплачено отриманий за вказаною накладною товар на суму 122473,20 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1268304 від 25.10.2018.

Також відповідно до видаткової накладної №Е-1089 від 05.12.2018 та товарно-транспортної накладної №РЕ-1089 від 05.12.2018 постачальником на адресу покупця було поставлено електродвигун 7,5/925 МТН 211-6 ІМ 1001 у кількості 13 шт та електродвигун 30/962 МТF 412-6 ІМ 1003 у кількості 8 шт на загальну суму 780578,40 грн з ПДВ.

21.02.2019 покупцем було оплачено отриманий за видатковою накладною №Е-1089 від 05.12.2018 товар на суму 780578,40 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1604120 від 21.02.2019.

Згідно п.п.4.1, 4.3 договору розрахунки проводяться у безготівковій формі шляхом оплати покупцем після пред`явлення постачальником рахунку-фактури на оплату товару (далі-рахунок) протягом 30 календарних днів з дати поставки товару (за наявності податкової накладної зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних). Датою оплати вважається дата перерахування покупцем коштів на рахунок постачальника.

З урахуванням наведених положень договору, відповідач за зустрічним позовом повинен був оплатити товар, поставлений за видатковою накладною №Е-1718 від 28.08.2018 на суму 122473,20 грн з ПДВ у строк до 27.09.2018, тоді як фактично товар за вказаною накладною було оплачено покупцем 25.10.2018, а строк для оплати товару за видатковою накладною №РЕ-1089 від 05.12.2018 на суму 780578,40 грн з ПДВ закінчився 04.01.2019 відповідно, однак покупцем оплачено товар за вказаною накладною 21.02.2019.

Тобто товар за видатковими накладними №Е-1718 від 28.08.2018 на суму 122473,20 грн з ПДВ №РЕ-1089 від 05.12.2018 на суму 780578,40 грн з ПДВ оплачено покупцем із прострочкою.

У зв`язку з простроченням оплати поставленого за договором товару, позивачем за зустрічним позовом заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача за зустрічним позовом пені у розмірі 19723,03 грн, нарахованої за видатковою накладною №Е-1718 від 28.08.2018 за період з 28.09.2018 по 24.10.2018 включно та за видатковою накладною №РЕ-1089 від 05.12.2018 за період з 05.01.2019 по 20.02.2019 включно, 3% річних на суму 3287,00 грн, нарахованих за видатковою накладною №Е-1718 від 28.08.2018 за період з 28.09.2018 по 24.10.2018 включно та за видатковою накладною №РЕ-1089 від 05.12.2018 за період з 05.01.2019 по 20.02.2019 включно та інфляційних втрат, нарахованих за видатковою накладною №Е-1718 від 28.08.2018 за період з 28.09.2018 по 24.10.2018 включно та за видатковою накладною №РЕ-1089 від 05.12.2018 за період з 05.01.2019 по 20.02.2019 включно.

Відповідно до ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п.7.6 договору в разі несвоєчасної оплати за поставлений товар, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Як встановлено судом, відповідачем за зустрічним позовом у встановлений строк свого обов`язку за договором зі сплати за поставлений товар не виконано, чим допущено прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача за зустрічним позовом є порушенням зобов`язання, і він вважається таким, що прострочив, а тому позивачем за зустрічним позовом правомірно заявлено вимогу про стягнення пені у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховано пеню.

Перевіривши наданий позивачем за зустрічним позовом розрахунок пені, суд дійшов висновку, що він є обґрунтованим та арифметично вірним.

Щодо тверджень відповідача про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення пені виходять за межі визначеного законодавством строку спеціальної позовної давності, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд зазначає, що у зобов`язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов`язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов`язання мало бути виконане.

При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч.3 та 4 ст.267 Цивільного кодексу України).

Суд зазначає, що законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного.

При застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст.267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Отже, враховуючи висновки суду про наявність порушених прав позивача за зустрічним позовом, оцінивши доводи відповідача за зустрічним позовом щодо пропуску позивачем за зустрічним позовом строку позовної давності, господарський суд вважає за необхідне застосувати позовну давність та наслідки її спливу при розгляді вимог позивача за зустрічним позовом про стягнення пені.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за зустрічним позовом звернувся до Господарського суду міста Києва з відповідним позовом 16.12.2019 (згідно накладної Акціонерного товариства "Укрпошта"), а отже суд нараховує пеню в межах строку, передбаченого п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України з урахуванням умов договору щодо оплати товару.

За розрахунком суду, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня за видатковою накладною №РЕ-1089 від 05.12.2018 за період з 05.01.2019 по 20.02.2019 у розмірі 18092,31 грн.

Щодо зустрічних позовних вимог про стягнення 3% річних на суму 3287,00 грн, нарахованих за видатковою накладною №Е-1718 від 28.08.2018 за період з 28.09.2018 по 24.10.2018 включно та за видатковою накладною №РЕ-1089 від 05.12.2018 за період з 05.01.2019 по 20.02.2019 включно та інфляційних втрат, нарахованих за видатковою накладною №Е-1718 від 28.08.2018 за період з 28.09.2018 по 24.10.2018 включно та за видатковою накладною №РЕ-1089 від 05.12.2018 за період з 05.01.2019 по 20.02.2019 включно, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем за зустрічним позовом розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що він є обґрунтованим та арифметично вірним, а отже стягненню з відповідача за зустрічним позовом підлягає 3% річних у заявленій позивачем за зустрічним позовом сумі, а саме у розмірі 3287,00 грн.

Щодо позовних вимог позивача за зустрічним позовом про стягнення інфляційних втрат, суд зауважує про таке.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку про його необґрунтованість, з огляду на наступне.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18.

Отже оскільки заборгованість за видатковою накладною №Е-1718 від 28.08.2018 виникла 28.09.2018 та була сплачена відповідачем за зустрічним позовом 25.10.2018, а за видатковою накладною №РЕ-1089 від 05.12.2018 виникла 05.01.2019 та була сплачена відповідачем за зустрічним позовом 20.02.2019, підстави для нарахування інфляційних втрат за вказані періоди відсутні (оскільки заборгованість по кожній з накладних тривала не повний місяць). Таким чином зустрічні позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, господарський суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" підлягають частковому задоволенню.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення зустрічних позовних вимог, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведене всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду стосовно наявності підстав для задоволення первісних позовних вимог та часткового задоволення зустрічних позовних вимог.

Також суд зазначає, що відповідно до ч.11 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

Керуючись ст.ст.74, 129, 238 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісні позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес" про стягнення 41586,12 грн штрафу задовольнити повністю.

2. Зустрічні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" задовольнити частково, а саме в частині стягнення 18092,31 грн пені та 3% річних на суму 3287,00 грн.

3. В іншій частині зустрічних позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес" (02094, м.Київ, вул.Гната Хоткевича, будинок 8, офіс 199, ідентифікаційний код 37502259) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул.Тверська, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (79007, Львівська обл., місто Львів, Галицький район, вул.Гоголя, будинок 1, ідентифікаційний код 40081195) 20206 (двадцять тисяч двісті шість) грн 81 коп. основного боргу та судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп.

5. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул.Тверська, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (79007, Львівська обл., місто Львів, Галицький район, вул.Гоголя, будинок 1, ідентифікаційний код 40081195) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес" (02094, м.Київ, вул.Гната Хоткевича, будинок 8, офіс 199, ідентифікаційний код 37502259) судовий збір у розмірі 1107 (одна тисяча сто сім) грн 47 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням положень п. 4 розділу X "Прикінцеві положення" та п.п.17.5 п. 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 30.04.2020

Суддя Ю.М. Смирнова