ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.05.2020 Справа № 920/253/20
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи № 920/253/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газ-Оіл Гарант» (02081, м.Київ, вул. Дніпровська набережна, буд. 17, офіс 10, ідентифікаційний код 40327128),

до відповідача Управління освіти і науки Сумської міської ради (40035, м. Суми, вул. Харківська, 35, ідентифікаційний код 02147894),

про стягнення 15 776,07 грн,

установив:

16.03.2020 позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача 15776,07 грн (з яких: 15056,17 грн основний борг за поставлений природний газ, 638,45 грн пеня, 81,45 грн. 3% річних) за неналежне виконання умов договору поставки природного газу № 1 від 02.01.2019, а також судовий збір в сумі 2102,00 грн.

У прохальній частині позовної заяви позивач просить суд проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) позивача.

До позовної заяви позивачем додане клопотання № 109/20 від 11.03.2020 про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Також до позовної заяви позивачем додане клопотання № 110 від 11.03.2020 про витребування доказів, у якому позивач просить суд витребувати від оператора газорозподільних мереж - АТ «Сумигаз» письмові відомості щодо обсягів споживання природного газу Управлінням освіти і науки Сумської міської ради з 01.12.2019 по 31.12.2019 включно.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 20.03.2020 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі № 920/253/20; клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) позивача задовольнити частково; справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами; встановити відповідачу строк для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов до 10.04.2020; встановити позивачу строк для подання до суду відповіді на відзив до 20.04.2020; встановити відповідачу строк для подання до суду заперечення до 30.04.2020.

У зв`язку з тим, що ухвалою про відкриття провадження у справі судом постановлено розглядати дану справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд залишає без розгляду клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

26.03.2020 до суду від позивача надійшло повідомлення № 24/03/20 від 24.03.2020 про зміну адреси. Так позивач повідомив, що з 23.03.2020 його юридичною адресою є: 01014, м. Київ, вул. Болсуновська, 6, офіс 505.

08.04.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 13.01-18/653 від 07.04.2020, проти вимог позивача відповідач заперечує і просить суд відмовити у задоволенні позову, зазначає, що сума, обумовлена договором № 1 від 02.01.2019, яка підлягала сплаті за спожитий природний газ, перерахована відповідачем позивачеві у повному обсязі, а акт приймання-передачі природного газу № 2455 від 31.12.2019, направлений відповідачу, складений безпідставно.

22.04.2020 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив № 142/20 від 16.04.2020, доводи відповідача позивач відхиляє та зазначає про те, що відповідач зобов`язаний оплатити вартість спожитого ним природного газу, наполягає на задоволенні позову у повному обсязі.

Також у відповіді на відзив позивач наголошує, що відповідач фактично не заперечував проти обсягів спожитого природного газу у грудні 2019 року, а зазначав про відсутність можливості оплатити вартість такого газу за повний місяць (оскільки вартість газу, спожитого з 01.12.2019 по 23.12.019 ним сплачена) через відсутність бюджетних асигнувань.

29.04.2020 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив №13.01-18/984 від 29.04.2020, у яких відповідач підтримав позицію, наведену ним у відзиві на позов.

Суд, розглянувши клопотання позивача, додане до позовної заяви, про витребування доказів, відмовляє у його задоволенні, оскільки як підтвердив сам позивач у відповіді на відзив, у відзиві на позов відповідач не заперечував проти обсягів природного газу, спожитого ним з 01.12.2019 по 31.12.2019, відомості щодо обсягів споживання відповідачем природного газу у грудні 2020 року додані позивачем до позову (Витяг з інформаційної платформи Оператора ГТС України), а відтак такі обставини не потребують підтвердження додатковими доказами.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

02.01.2019 між сторонами укладено договір № 1 поставки природного газу, відповідно до умов якого позивач зобов`язався передати у власність відповідачу у 2019 році природний газ по предмету: ДК 021:2015, код 09120000-6 - Газове паливо (природний газ), а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

28.02.2019 між сторонами укладено Додаткову угоду № 3 про внесення змін до договору № 1 від 02.01.2019, якою викладно у новій редакції пункти 1.2, 1.3, 3.1 договору.

Річний плановий обсяг постачання газу - до 28,458076166 тис. м куб. (п. 1.2. договору у редакції Додаткової угоди № 3).

Відповідно до п. 3.1., п. 3.2., п. 3.3. договору, ціна газу становить 9275,75 грн за 1000 куб м, крім того ПДВ 1855,15 грн, всього з ПДВ - 11130,90 грн. Ціна на газ, зазначена в цьому договорі, може змінюватись протягом дії договору відповідно до частини 4 статті 6 Закону України «Про публічні закупівлі». Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього договору. Сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 3.2 та 3.3 цього договору, застосовується сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунками за цим договором.

Місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу та загального обсягу фактично поставленого (спожитого) газу, визначеного згідно з розділом 2 договору (п. 3.4. договору).

Порядок визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами визначений у п. 2.9 договору.

За підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ (п. 2.9.1 договору).

За умовами п. 2.9.2. договору, на підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірника акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника.

Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу (п.2.9.3. договору)

Згідно з п. 2.9.4. договору, у випадку відмови від підписання акта приймання-передачі газу споживачем, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних Оператора ГРМ. Споживач в такому разі не позбавлений права звернутися до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу. До прийняття рішення судом та набрання таким рішенням законної сили, обсяг спожитого газу та вартість послуг з його постачання встановлюється відповідно до даних постачальника.

Відповідно до п. 2.9.5. договору, у випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акту приймання-передачі газу, або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання до 10 числа місяця, наступного за звітним, такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.

За умовами п. 4.1., п. 4.2.1. договору, розрахунковий період за договором становить один календарний місяць - з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно. Оплата вартості газу здійснюється споживачем до 10 числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування на розрахунковий рахунок (зазначений в рахунку-фактурі) постачальника суми, визначеної двостороннім актом прийому-передачі газу, виходячи з розрахунку вартості обсягу постачання газу у звітному місяці.

Як вказує позивач, на виконання умов договору поставки природного газу він протягом 2019 року постачав відповідачу природний газ, який отримувався та оплачувався останнім. Так, зокрема, у грудні 20129 року позивач поставив, а відповідач прийняв та спожив природний газ у обсязі 5,64549 тис. куб м на суму 62839,38 грн з ПДВ.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не виконав належним чином договірних зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати отриманого природного газу. Так, відповідачем було сплачено 47783,21 грн, у зв`язку з чим залишок несплаченої суми склав 15056,17 грн.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог частини першої статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За правовою природою спірний договір є договором поставки енергоносіїв (природного газу) і відповідає вимогам статті 714 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що до договору поставки енергоносіїв приєднаними мережами застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до вимог частини першої статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Згідно з частиною першою статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Судом встановлено, що факт передачі позивачем та отримання відповідачем у грудні 2019 року 5,64549 тис.м3 природного газу на загальну суму 62839,38 грн з ПДВ, підтверджується актом приймання-передачі природного газу №2455 від 31.12.2019, який в силу умов пунктів 2.9.4, 2.9.5 договору № 1 від 02.01.2019 вважається підписаним та підлягає оплаті у обсязі, визначеному у цьому акті, а також даними Інформаційної платформи оператора ГТС України щодо фактично спожитого обсягу природного газу споживачем - Управлінням освіти і науки Сумської міської ради за період з 01.12.2019 - 31.12.2019.

Як зазначає відповідач, Додатковою угодою № 4 від 27.12.2019 до договору № 1 від 02.01.2019 були внесені зміни в частині зменшення загальної суми договору до 300623,52 грн, тому станом на 31.12.219 договір № 1 від 02.01.2019 виконаний повністю. Акт же приймання-передачі природного газу № 2455 від 31.12.2019 надійшов на адресу відповідача після закінчення строку дії договору № 1 та був складений на постачання природного газу, вартість якого частково була сплачена відповідачем на підставі раніше направленого Акту приймання-передачі природного газу № 2227 від 23.12.2019 на суму 47489,21 грн, складеного за період з 01.12.2019 по 23.12.2019.

Таким чином відповідач вважає, що постачання газу за період з 24.12.2019 по 31.12.2019 відбувалось не на виконання договору № 1 від 02.01.2019, укладеного між сторонами у справі, а відтак у відповідача відсутні підстави для оплати цього газу.

Позивач, у свою чергу, стверджує, що відповідно до умов пункту 11.1 договору №1 він набуває чинності з дати його підписання представниками сторін та скріплення печатками і діє до 31.12.2019, а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання. Позивач до 31.12.2019 включно постачав відповідачеві природний газ, а відповідач споживав його.

Також позивач наголошує, що Акт приймання-передачі природного газу № 2227 від 23.12.2019 складений і направлений відповідачу на його прохання, а кількість спожитого газу у цьому акті зазначена саме станом на 23.12.2019 у обсязі 4,26643 м3 на суму 47489,21 грн (яка була сплачена відповідачем). Сума ж 15056,17 грн становить різницю між вже оплаченою вартістю спожитого природного газу та вартістю за газ, спожитий відповідачем після 23.12.2019 (дата складання акту приймання-передачі природного газу № 2227) та до 31.12.2019 (дата закінчення строку дії договору).

До того ж, як зазначає позивач, у відповіді на претензію № 86/20 від 25.02.2020, направлену позивачем на адресу відповідача, останнім не спростовано факт споживання природного газу у визначеному позивачем обсязі, а лише зазначено про неможливість оплати різниці поставленого у грудні 2019 року газу у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань на вказані потреби.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з п. 5.4 договору, відповідач зобов`язаний, у тому числі, оплачувати постачальнику вартість газу на умовах та в обсягах, визначених договором та додатковими угодами до договору, які є його невід`ємною частиною; самостійно обмежувати (припиняти) споживання природного газу у випадках: порушення строків розрахунків за договором; відсутності або недостатності підтвердженого обсягу природного газу, виділеного споживачу; перевитрат добового та/або місячного підтвердженого обсягу газу без узгодження з постачальником; припинення або розірвання договору; в інших випадках, передбачених Правилами постачання газу, іншими актами законодавства.

Відповідно до п. 7.2. договору, оператор ГРМ, у тому числі за дорученням постачальника, припиняє або обмежує постачання газу споживачеві з дотриманням норм безпеки та нормативних документів, що визначають порядок обмеження (припинення) газу, у випадках: споживання природного газу в обсязі, що перевищує установлений договором; проведення споживачем неповних або несвоєчасних розрахунків за договором; перевитрат добової норми (узгодженого договором графіка нерівномірної подачі природного газу) та/або місячного підтвердженого обсягу природного газу; розірвання договору постачання природного газу; відмови від підписання акта приймання-передачі без відповідного письмового обґрунтування; настання випадків, передбачених Правилами про безпеку постачання газу.

Відповідно до п.11.9 договору при вирішенні питань, що не врегульовані цим договором, сторони зобов`язуються керуватися Законом України «Про ринок природного газу», Правилами постачання газу, Кодексом ГРС, Кодексом ГРМ, іншими діючими нормативно-правовими актами, що регулюють правовідносини на ринку природного газу.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості і порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний: укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.

Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи регулюють розроблені на виконання пункту 17 частини третьої статті 4 Закону України "Про ринок природного газу" Правила постачання природного газу, що затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2496 (далі - Правила).

Дія цих Правил поширюється на постачальників, споживачів природного газу - фізичних осіб (побутових споживачів), фізичних осіб - підприємців, юридичних осіб та Операторів ГРМ/ГТС.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Правил, підставою для постачання природного газу споживачу є, в тому числі наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов.

Згідно з п. 2 розділу ІІ Правил, постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Відповідно до приписів п. 5 Розділу І Правил, розрахунковий період - газова доба та/або газовий місяць, визначені Кодексом газотранспортної системи на ринку природного газу, щодо якої (якого) між споживачем та його постачальником визначаються певні обсяги відбору/споживання природного газу та здійснюються відповідні розрахунки.

За приписами п. 10 розділу ІІ Правил, споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. В іншому разі до споживача можуть бути застосовані відповідні заходи з боку постачальника, передбачені цим розділом та розділом VI цих Правил, у тому числі примусове обмеження (припинення) газопостачання.

Споживач та його постачальник мають право на коригування протягом розрахункового періоду підтверджених обсягів природного газу відповідно до умов договору постачання природного газу.

Якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, споживач має компенсувати постачальнику вартість різниці між підтвердженим обсягом природного газу та фактичним об`ємом (обсягом) споживання природного газу за ціною вартості природного газу, визначеною договором постачання природного газу.

Твердження відповідача про те, що поставка природного газу у грудні 2019 року (після 23.12.2019) відбулась не на підставі укладеного між сторонами договору суд вважає безпідставними, оскільки договір діє в частині постачання газу з моменту підписання до 31.12.2019, а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання (п. 11.1. договору). Відтак природний газ у період з 01.12.2019 по 31.12.219 поставлений в межах строків дії договору з урахуванням положень п. 5 Розділу IV Правил.

З урахуванням викладеного, оскільки факт поставки відповідачу у грудні 2019 року 5,64549 тис.м3 природного газу на загальну суму 62839,38 грн підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не спростований відповідачем, доказів неотримання природного газу у вказаних об`ємах у період з 01.12.2019 по 31.12.2019, суд вважає правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 15056,17 грн, що становить різницю між нарахованою до сплати сумою за поставлений природний газ та розміром частково оплаченої суми - 47783,21 грн.

Щодо стягнення з відповідача пені, суд зазначає наступне.

У відповідності до частини другої статті 193 Господарського кодексу України, порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з приписами статей 216-218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Штрафними санкціями у розумінні Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 Господарського кодексу України.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Договором (пунктом 6.2.1) передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Розрахунок пені позивачем здійснено у відповідності до вимог статті 232 Господарського кодексу України, та з наступного дня від дня простроченого основного зобов`язання, з урахуванням положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Разом з тим суд, з урахуванням положень ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України, зазначає про можливість зменшення нарахованої позивачем пені на 50 %, оскільки відповідач є бюджетною установою сфери освіти і науки, фінансується з обласного бюджету, а стягнення нарахованої пені у повному розмірі матиме негативні наслідки для його діяльності.

Щодо нарахованих позивачем 81,45 грн 3 % річних, суд зазначає наступне.

Згідно частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана норма є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунки позивача в частині стягнення 3 % річних за допомогою комп`ютерної програми «ЛЗ Підприємство 9.5.3 ТОВ «Інформаційно-аналітичний центр «Ліга» ТОВ «Ліга Закон», 2020», вважає їх обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 123, 129 ГПК України позивачу за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню 2102,00 грн витрат по сплаті судового збору у даній справі.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 231-233, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Управління освіти і науки Сумської міської ради (40035, м. Суми, вул. Харківська, 35; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газ-Оіл Гарант» (01014, м. Київ, вул. Болсуновська, 6, офіс 505; ) 15056,17 основного боргу, 319,23 грн пені, 81,45 грн суму 3% річних, нарахованих за неналежне виконання умов договору № 1 поставки природного газу від 02.01.2019; 2102,00 грн витрат по сплаті судового збору.

3. В іншому - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 12.05.2020.

Суддя В.Л. Котельницька