ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року м. ОдесаСправа № 916/3635/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів Діброви Г.І., Принцевської Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЗАТИШОК"

на рішення господарського суду Одеської області від 28 січня 2020 року

у справі № 916/3635/19

за позовом Державної екологічної інспекції в Одеській області

до відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЗАТИШОК"

про стягнення 80 152,23 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Державна екологічна інспекція в Одеській області звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. ГСОО №3742/19) до відповідача - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЗАТИШОК" про стягнення 80 152,23 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 28 січня 2020 року у справі № 916/3635/19 позов Державної екологічної інспекції в Одеській області до відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЗАТИШОК» про стягнення 80 152,23 грн. - задоволено.

Стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЗАТИШОК» до Державного бюджету України на розрахунковий рахунок номер UA1015023 фонду охорони навколишнього природного середовища в місті Ананьїв, код за , банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), отримувач - УК в Анан.р-ні/м. Ананьїв/24062100 суму шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, у вигляді збитків, нанесених Державі Україна у розмірі 80 152 грн. 23 коп.

Стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЗАТИШОК» на користь Державної екологічної інспекції в Одеській області витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921 грн. 00 коп.

Приймаючи рішення, судом першої інстанції встановлено здійснення відповідачем водокористування за відсутності дозволу на спеціальне водокористування в період з 2016р., 2017р., з 01 січня 2018р. по 18 листопада 2018р., що підтверджується наявними в справі доказами, отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача розрахованих збитків у розмірі 80 152,23 грн. - є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами з боку позивача і підлягають задоволенню судом.

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЗАТИШОК" з вказаним рішенням не погодилось, та звернулось 21.02.2020 року через господарський суд Одеської області до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить:

- рішення Господарського суду Одеської області від 28 січня 2020 року в справі 916/3635/19 скасувати, винести нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити;

- під час розгляду справи по суті врахувати правові висновки Верховного суду висловлені в постановах у справі 910/21840/17, в постанові від 12.06.2018 у справі №908/999/17 (ЄДРСРУ № 74811673). та від 06 вересня 2019 року в справі № 922/3711/18 (ЄДРСРУ № 84063780);

- долучити до справи додатки до податкових декларацій щодо розрахунку рентної плати, які свідчать про справжнє призначення платежів, здійснених ОСББ «Затишок» (оригінали знаходяться в Ананьївській ОДПІ.)

03.03.2020 року до апеляційного суду надійшла заява про уточнення дати винесення рішення, що оскаржується - 28.01.2020 року та подано уточнену апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції допущено порушення вимоги ст. 236, 237, 238 ГПК України, оскільки відповідач клопотав про врахування висновків викладених в постанові Верховного суду у справі 910/21840/17, крім того, аналогічний правовий висновок висловив Верховний суд (касаційний господарський суд) в постанові від 12.06.2018 у справі № 908/999/17 (ЄДРСРУ № 74811673). та від 06 вересня 2019 року у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 922/3711/18 (ЄДРСРУ № 84063780).

Жодного мотиву незастосування правових позицій Верховного суду в рішенні суду першої інстанції не зазначено.

Отже, скаржник вважає, що порушення судом першої інстанції вимог ст. 236 та ст.ст. 302, 303 ГПК України призвело до неправильного вирішення справи, оскільки суд першої інстанції в судовому рішенні не зазначив факти, які підлягали встановленню та якими обґрунтовувались відповідачем заперечення проти задоволення позовних вимог, не в повній мірі зазначив фактичні обставини справи, описавши лише хід дій позивача (підстави перевірки, перевірку та її результати), не зазначив оцінку аргументів відповідача.

На думку апелянта, суд повинен був зазначити в судовому рішенні:

Чи є відповідач володільцем земельної ділянки, на якій здійснюється видобуток підземних вод чи ні, якщо ні то на якій підставі суд не визнає право володіння земельною ділянкою. Від встановлення та зазначення в рішенні даної фактичної обставини залежить правильне визначення норми матеріального права, яка підлягає застосуванню.

Чи здійснювався видобуток води для власних потреб (всіх видів) та в якому добовому обсязі. Від встановлення та зазначення в рішенні даної фактичної обставини залежить правильне визначення норми матеріального права, яка підлягає застосуванню.

Чи здійснювало ОСББ «Затишок» виробництво фасованої питної води. Від встановлення та зазначення в рішенні даної фактичної обставини залежить правильне визначення норми матеріального права, яка підлягає застосуванню.

Зазначені обставини не вказані в судовому рішенні, їм не надано мотивовану оцінку, чим порушено вимог ст.ст. 237 238 ГПК України. Отже, заперечення відповідача в цій частині не розглядались судом взагалі.

Не розглядаючи частину заперечень відповідача та не наводячи в судовому рішенні жодних підстав їх відхилення суд, на думку апелянта, порушує положення ст. 2 ГПК України, адже таким чином при дотриманні процесуальної форми суд порушує рівність учасників (доводи однієї сторони розглядаються, а іншої відхиляються без будь-якого вмотивування), порушує принцип змагальності (бо змагатись можливо лише, якщо обидві сторони мають рівні можливості бути почутим судом).

Скаржник зазначає, що ОСББ «Затишок» є володільцем земельної ділянки; видобуток води здійснювався для власних потреб та не перевищував 300 кубічних метрів на добу; виробництвом фасованої води ОСББ «Затишок» не займалось; ОСББ «Затишок» сплачувало рентну плату за користування надрами (видобуток води).

Суд першої інстанції в судовому рішенні зазначив, що 07.05.2007 року ОСББ «Затишок» надавався дозвіл на спец водокористування, що не відповідає обставинам справи, бо лише 18.05.2016 року ОСББ «Затишок» прийняло від Ананьївської міської ради будівлі та споруди, обладнання а також земельну ділянку. Дозвіл отримувало НАК «Нафтогаз» бо НАК «Нафтогаз» займався централізованим постачанням води в багатоповерхові будинки.

Отримання дозволу на спеціальне водокористування не свідчить про віднесення особи до категорії спеціальних водокористувачів. Такий дозвіл може отримати особа, яка має намір збільшити видобуток води поверх норм, які дозволяють видобуток без дозволів, або у разі, якщо особа вирішила виготовляти фасовану воду.

Якщо особа не виготовляла фасовану воду, а видобуток води не перевищив законодавчо встановлені межі, то вона і не стала спеціальним водокористувачем навіть за наявності дозволу на спеціальне водокористування.

Крім того, апелянт зазначає, що суд в рішенні дійшов помилкового висновку про те, що розрахунок вартості видобутої води відповідає аналогічній ставці рентної плати, оскільки рентна плата за весь час який на думку позивача відбувалось порушення складає 5961,75 гривень. Розмір сплаченої рентної плати підтверджено платіжними документами поданими до суду першої інстанції. Отже вартість води встановлена судом завищена на 74 000 гривень та не відповідає обставинам справи.

Скаржник наголошує, що суд першої інстанції повинен був застосувати, однак безпідставно не застосував вимог ст. 16,19,21,23 Кодексу України «Про надра», яким передбачено, що користування надрами, у тому числі видобування підземних прісних вод, здійснюється на підставі спеціального дозволу на користування надрами.

Вирішуючи питання чи є потреба в отримані спеціального дозволу на користування надрами (водою) суд повинен був врахувати ст. 23 Кодексу України «Про надра», яким визначено випадки, за яких господарюючі суб`єкти мають право видобувати підземні води без спеціального дозволу

Отже, видобувати та використовувати підземні води без спеціальних дозволів в обсязі, що не перевищує 300 кубічних метрів на добу, мають право суб`єкти господарювання, які є землевласниками або землекористувачами, лише для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання.

Суд штучно звузив тлумачення статті 23 кодексу України «Про надра» зазначивши, що стаття 23 кодексу надає можливість лише видобувати, а не використовувати воду, що не відповідає прямому змісту цієї статті, де зазначено право землекористувача видобувати та користуватися надрами.

Аналогічно тлумачить застосування статті 23 кодексу України «Про надра» і Верховний суд в правових висновках в постанові Верховного Суду у справі 910/21840/17, в постанові від 12.06.2018 у справі № 908/999/17 (ЄДРСРУ № 74811673). та від 06 вересня 2019 року в справі № 922/3711/18 (ЄДРСРУ № 84063780).

Як вже зазначалось, суд першої інстанції повинен був застосувати тлумачення норми права згідно із правовим висновком викладеним в постанові Верховного суду, чого не зробив, тобто неправильно застосував норму матеріального права, що відповідно до вимог ст. 277 ГПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та винесення нового рішення.

Також апелянт зауважує, що Методика містить у формулі число 5, яке не має правового обґрунтування, але застосовується для збільшення вартості спожитих водних ресурсів, що тягне за собою юридичну відповідальність особи. Тобто встановлює принцип кратності для цивільно-правової відповідальності за збитки, завдані порушенням водного законодавства.

Статтею 225 ГК України передбачено лише відшкодування вартості втраченого, чи пошкодженого майна, неодержаного прибутку (в даному випадку про додаткові витрати чи штрафні санкції мова не йде, бо позивач не накладав штраф на ОСББ «Затишок»)

Таким чином, позивач не має права застосувати кратність компенсації шкоди (збитків) порівняно з їх реальною величиною, використання коефіцієнта, яким кратно збільшується відповідальність відносно розміру реальної шкоди, а також коефіцієнта 0.3, яким зменшується розмір реальної шкоди для комунальних підприємств, не відповідає вимогам законів України, фактично є дискримінаційним бо ставить в привілейоване становище комунальні підприємства.

Отже, скаржник наголошує, що методика, застосована позивачем суперечить Конституції України та чинному законодавству, тому не може бути врахована судом під час винесення рішення по справі.

Окремо апелянт зазначає, що суду першої інстанції було надано копії платіжних документів на загальну суму 5 961,75 гривень. Позивач не заперечував їх цільове призначення та сплату вказаних сум у якості ренти за видобуток та користування підземними прісними водами.

Проте, в даних платіжних документах не завжди коректно зазначено призначення платежу, тому є необхідність у поданні розрахунків рентної плати, які не є доказом самі по собі, але свідчать про справжнє призначення платежів, здійснених ОСББ «Затишок».

Судова колегія зазначає, що до апеляційної скарги долучено розрахунки з рентної плати за спеціальне використання води, розрахунки з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин - додатки до податкових декларацій, податкові декларації з рентної плати.

Необхідність долучення зазначених доказів, на думку апелянта, обумовлена тим, що суд першої інстанції обставину визнану обома сторонами не визнав та вирішив, що рентна плата складає 80152,23 грн, що не відповідає дійсності, суперечить обставинам справи визнаним обома сторонами та підтвердженими належними та допустимим доказами.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання апелянта про долучення вказаних доказів до матеріалів справи, оскільки апелянтом не надано належного обґрунтування поважності причин неможливості подання вказаних доказів при розгляді справи в суді першої інстанції у відповідності до ст.269 ГПК України, враховуючи, що надані документи існували на час розгляду справи судом першої інстанції.

Крім того, зазначені докази (розрахунки до податкових декларацій та податкові декларації) не мають вирішального значення для даного спору, оскільки у даній справі предметом розгляду є стягнення збитків, а не рентної плати.

Крім того, суд повертає скаржнику копії платіжних доручень, наданих до апеляційної скарги, з огляду на те, що зазначені доручення вже наявні в матеріалах справи, крім платіжного доручення №5 від 07.02.2019 року, яке також не підлягає долученню до матеріалів справи, з огляду на те, що скаржником не доведено неможливості надання вказаного платіжного документа в суді першої інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.03.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЗАТИШОК" на рішення господарського суду Одеської області від 28 січня 2020 року у справі №916/3635/19. Встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень по справі, заяв чи клопотань стосовно призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення у справі спеціаліста, перекладача, вжиття заходів забезпечення позову, відводів, затвердження мирових угод тощо, із доказами направлення копій таких заяв іншим учасникам справи.

Ухвалено розгляд апеляційної скарги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЗАТИШОК" на рішення господарського суду Одеської області від 28 січня 2020 року у справі №916/3635/19 здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

13.04.2020 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Державної екологічної інспекції в Одеській області, в якому Державна екологічна інспекція в Одеській області заперечує проти доводів апеляційної скарги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Затишок» у повному обсязі, вважає підстави апеляційного оскарження рішення суду необґрунтованими, такими, що не відповідають нормам законів та ґрунтуються на зловживанні процесуальними правами.

Так, позивач зазначає, що посилання відповідача на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №910/21840/17, не підлягає врахуванню, оскільки так як у зазначеній справі дещо відрізняються обставини, зокрема у вказаній справі не було надано оцінки на предмет відповідності довідки про об`єм води, використаний самовільно, нормам процесуального права, а саме довідка підписана невідомою особою, тому достовірність розрахованої суми фактично видобутої води та збитку була сумнівною, а у даній справі фактичний об`єм води визначений на основі належних доказів.

Також з пояснень позивача вбачається, що існує усталена судова практика обґрунтування застосування до відносин з використання підземних вод виключно водного законодавства і незастосування законодавства про надра в частині необхідності додержання дозвільного режиму використання надр.

Така практика ґрунтується на тлумаченні Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Водного кодексу України», відповідно до п. 2 якої до приведення законодавства України у відповідність із Водним кодексом України законодавчі та інші нормативні акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому кодексу.

Позивач пояснює, що спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання.

Таким чином, дозвіл на спеціальне водокористування, отримання якого є необхідним для забору води з природного або створеного штучно елементу довкілля, в якому зосереджуються води (статті 1, 48, 49 Водного кодексу України) та дозвіл на видобування підземних вод (стаття 21 Кодексу України про надра) визначаються законодавством самостійними дозвільними документами, з огляду на що виконання або невиконання Відповідачем умов, передбачених статтею 23 Кодексу України про надра, з якою закон пов`язує можливість видобування підземних вод без дозволу на користування надрами, не звільняє Відповідача від передбаченої законодавством відповідальності за забір води без дозволу на спеціальне водокористування.

Стаття 23 Кодексу України про надра звільняє певних суб`єктів (землевласників і землекористувачів в межах наданих їм земельних ділянок) від отримання спеціальних дозволів на користування надрами, що не слід ототожнювати з дозволами на спеціальне водокористування».

Таким чином, слід дійти висновку, що до спірних правовідносин у даній справі приписи ст. 23 Кодексу України про надра застосуванню не підлягають.

Відповідач у заяві фактично визнає правопорушення, зазначаючи, що ОСББ «Затишок» в період 01.01.2016 по 18.11.2018 року не мало дозволу на спеціальне водокористування, однак користувалось водними ресурсами.

Крім того, позивач також пояснює, що норми ст.255 Податкового кодексу України безпосередньо стосуються сфери оподаткування, тоді як позовні вимоги про стягнення збитків пов`язані з деліктною відповідальністю та відшкодуванням завданої шкоди, і питання оподаткування чи не оподаткування збором за спеціальне використання води не позбавляє осіб від необхідності отримати дозвіл на спеціальне водокористування відповідно до вимог ст. 49 Водного кодексу України. Поняття спеціального водокористування у розумінні Водного кодексу ніяким чином не є тотожним поняттю об`єкта оподаткування рентною платою за спеціальне використання води у розумінні Податкового кодексу.

Стосовно заперечень Відповідача про застосування методики розрахунку відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009р. №389 (далі - Методика), Інспекцією листом від 11.04.2019 №1131/10 надано роз`яснення щодо здійсненого розрахунку та зазначено, 5 - коефіцієнт, що є складовою частиною формули, визначеної даною Методикою.

24.04.2020 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява ОСББ «Затишок» на відзив позивача, в якій відповідач наполягає на задоволенні своєї апеляційної інстанці, вважає доводи позивача необґрунтованими. Апелянт не визнає факт спеціального водокористування, вважає що йому взагалі не потрібно отримувати дозвіл на спеціальне водокористування. Просить під час розгляду справи врахувати правові висновки Верховного суду висловлені в постановах у справі 910/21840/17, в постанові від 12.06.2018 у справі №908/999/17 (ЄДРСРУ № 74811673). та від 06 вересня 2019 року в справі № 922/3711/18 (ЄДРСРУ № 84063780).

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Наказом Державної екологічної інспекції в Одеській області від 24.10.2018р. №761 „Про проведення планової перевірки" на підставі Річного платну здійснення заходів державного нагляду (контролю) Державної екологічної інспекції України на 2018 рік, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 30.11.2017р. №710, та відповідно до ст. ст. 5, 7 Закону України „Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", ст. 20-2 Закону України „Про охорону навколишнього природного середовища". Положення про Державну екологічну інспекцію в Одеській області, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 28.09.2017р. №652 вирішено провести планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ЗАТИШОК», в термін з 15.11.2018р. по 21.11.2018р.

На підставі направлення на проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ЗАТИШОК», відповідно до ст. 20-2 Закону України „Про охорону навколишнього природного середовища", Закону України „Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та наказу Державної екологічної інспекції в Одеській області від 24.10.2018р. №761 було здійснено направлення державного інспектора з охорони навколишнього середовища Одеської області для проведення у термін з 15 листопада по 21 листопада 2018р. планової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища на підставі річного плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) Державної екологічної інспекції України на 2018р., затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 30.11.2017р. №170.

18.09.2018 року Державною екологічною інспекцією в Одеській області направлено Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «ЗАТИШОК» Повідомлення №3071/10 про проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в термін з 15 листопада 2018 року по 21 листопада 2018 року.

Як вбачається із матеріалів справи, з 15.11.2018р. по 21.11.2018р. Державною екологічною інспекцією в Одеській області було проведено планову перевірку Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЗАТИШОК» на предмет дотримання останнім вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

За результатами проведення планового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів щодо Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЗАТИШОК» було складено Акт №114/10. (а.с..18-32)

Зазначеним Актом № 114/10 Державною екологічною інспекцією в Одеській області було встановлено, що в період з 2016р., 2017р., з 01 січня 2018р. по 18 листопада 2018р. Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЗАТИШОК» здійснювало водозабір з підземного водоносного горизонту за відсутності дозволу на спеціальне водокористування, що є порушенням п. 9 ч. 1 ст. 44, ст. 49 Водного кодексу України, відповідальність за яке передбачена ст. ст. 110, 111 Водного кодексу України.

В ході перевірки було встановлено, що Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЗАТИШОК» для власних господарчо-побутових потреб здійснює використання підземних вод зі свердловини на каптаж підземних вод, яка розташовується на території двору ОСББ «ЗАТИШОК» в межах земель Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської області без наявності необхідного дозволу на спеціальне водокористування.

Так, 18.11.2018р. державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції в Одеській області було складено протокол №001217 про адміністративне правопорушення, вчинене керівником Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЗАТИШОК» ОСОБА_1 .

При цьому 23.11.2018р. державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції в Одеській області була винесена Постанова №001217, визнано керівника Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЗАТИШОК» ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 48 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 136,00 грн.

За матеріалами справи вбачається, що відповідно до платіжного доручення №56 від 26.12.2018р. ОСОБА_1 здійснила оплату штрафу у розмірі 136 грн.

На підставі зазначеного Акту перевірки державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Одеської області відділу державного екологічного нагляду (контролю) водних ресурсів у відповідності до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища №389 від 20.07.2009 р. (зі змінами, внесеними Наказом Міністерства екології та природних ресурсів № 567 від 13.10.2015 р.), здійснено розрахунок розміру збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування) Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ЗАТИШОК», відповідно, розмір збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозволу на спеціальне водокористування, становить грошову суму у розмірі 80 152,23 грн.

Вказаний розрахунок розміру відшкодування збитків обумовлений здійсненням Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ЗАТИШОК» використання підземних вод зі свердловини на каптаж підземних вод, яка розташовується на території двору ОСББ «ЗАТИШОК» в межах земель Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської області, що є порушенням п. 9 ч. 1 ст. 44. ч. 1 ст. 49 Водного кодексу України, відповідальність за яке передбачена ст. ст. 110,111 Водного кодексу України.

Також в матеріалах справи міститься Дозвіл на спецводокористування, виданий 07.05.2007р. Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Одеській області Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «ЗАТИШОК» на термін до 30.04.2009р.

18.02.2019р. позивачем була направлена відповідачу претензія № 20, згідно якої Державною екологічною інспекцією в Одеській області було запропоновано відповідачеві добровільно протягом 30 днів відшкодувати збитки, заподіяні державі внаслідок самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозволу на спеціальне водокористування, яка залишена відповідачем без відповіді та реагування.

Приймаючи до уваги, що Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ЗАТИШОК» не було здійснено у добровільному порядку відшкодування збитків, позивач - Державна екологічна інспекція в Одеській області звернулась до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЗАТИШОК» про стягнення з відповідача 80 152,23 грн.

Предметом спору в даній справі є наявність правових підстав для стягнення шкоди, завданої внаслідок самовільного користування водними ресурсами без дозволу на спеціальне водокористування.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов`язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди. За статтею 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання.

Положеннями частин першої, другої статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Виходячи з положень статей глави 82 Цивільного кодексу України чинним законодавством України під майновою шкодою розуміється в тому числі будь-яке знецінення блага, що охороняється правом, що, в свою чергу, тягне за собою негативні майнові наслідки для правопорушника. Зобов`язання, що регулюються нормами даної глави відносяться до числа позадоговірних, тобто суб`єкти даних правовідносин не перебувають у будь-яких договірних відношеннях. Отже, зобов`язанням із заподіяння шкоди (деліктне зобов`язання) є зобов`язання в силу якого особа, яка заподіяла майнову або немайнову шкоду іншій особі (громадянину, організації), зобов`язано дану шкоду відшкодувати.

За змістом статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, у тому числі, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка (або порушення зобов`язання); шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди втілено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З огляду на положення статей 22, 1166 Цивільного кодексу України, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача збитків/шкоди є причиною, а збитки/шкода, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Частиною першою статті 149, статтею 151 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб`єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Частиною першою статті 149, статтею 151 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб`єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Водним кодексом України передбачено, що підземні води належать до державного водного фонду України, а згідно з Кодексом України про надра вони є частиною надр (є корисними копалинами загальнодержавного значення відповідно до Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 827 від 12.12.1994).

Ст. 1 Кодексу України про надра, надра - це частина земної кори, що розташована під поверхнею суші та дном водоймищ і простягається до глибин, доступних для геологічного вивчення та освоєння.

Положеннями ст. ст. 2, 3 Кодексу України про надра встановлено, що його завданням є регулювання гірничих відносин з метою забезпечення раціонального, комплексного використання надр для задоволення потреб у мінеральній сировині та інших потреб суспільного виробництва, охорони надр, гарантування при користуванні надрами безпеки людей, майна та навколишнього природного середовища, а також охорона прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій та громадян. Гірничі відносини в Україні регулюються Конституцією України, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", цим Кодексом та іншими актами законодавства України, що видаються відповідно до них.

Стаття 2 Водного кодексу України містить посилання на гірничі відносини, які виникають під час користування водними об`єктами та регулюються відповідним законодавством України.

Відповідно до положень статей 46, 48 Водного кодексу України водокористування може бути двох видів - загальне або спеціальне. Спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється фізичними та юридичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Не належать до спеціального водокористування, зокрема, забір та/або використання води в об`ємі до 5 кубічних метрів на добу, крім тієї, що використовується для виробництва (входить до складу) напоїв та фасованої питної води.

Спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу (пункт 9 частини першої статті 44, стаття 49 Водного кодексу України).

Статтями 16, 19, 21 Кодексу України про надра передбачено, що користування надрами, у тому числі видобування підземних прісних вод, здійснюється на підставі спеціального дозволу на користування надрами.

Прісні підземні води - це природний ресурс із подвійним правовим режимом, а тому, використовуючи підземні води, слід керуватися і водним законодавством, і законодавством про надра.

Отже, чинним законодавством передбачено обов`язок отримання господарюючими суб`єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр.

При цьому, спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання.

Разом із тим, 01.01.2016 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дерегуляції в агропромисловому комплексі" від 08.12.2015 №867-VIII, яким скасовано низку дозвільних процедур.

Так, Кодексом України про надра визначено випадки, за яких господарюючі суб`єкти мають правовидобувати підземні води без спеціального дозволу (стаття 21 Кодексу України про надра).

Статтею 23 цього Кодексу передбачено право землевласників і землекористувачів на видобування корисних копалин місцевого значення, торфу, підземних вод (крім мінеральних) та користування надрами для інших цілей.

Землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, а також підземні води (крім мінеральних) для всіх потреб, крім виробництва фасованої питної води, за умови, що обсяг видобування підземних вод із кожного з водозаборів не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Землевласники і землекористувачі, які є сільськогосподарськими товаровиробниками, частка сільськогосподарського товаровиробництва яких за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків, крім випадків, передбачених частиною першою цієї статті, в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати підземні води (крім мінеральних) для сільськогосподарських, виробничих, а також власних господарсько-побутових потреб.

Видобування корисних копалин місцевого значення і торфу з застосуванням спеціальних технічних засобів, які можуть призвести до небажаних змін навколишнього природного середовища, погоджується з місцевими радами, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.

Отже, статтею 23 Кодексу України про надра визначено право землевласників і землекористувачів у межах наданих їм земельних ділянок без спеціальних дозволів видобувати, зокрема, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови, що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 м3 на добу.

Таким чином, видобувати підземні води без спеціальних дозволів в обсязі, що не перевищує 300 кубічних метрів на добу, мають право суб`єкти господарювання, які є землевласниками або землекористувачами, лише для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання.

Разом з тим, судова колегія роз`яснює, що слід розрізняти поняття «дозвіл на користування надрами» та «дозвіл на спеціальне водокористування», що скаржником помилково ототожнюється.

Як зазначено вище, чинним законодавством передбачено обов`язок отримання господарюючими суб`єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр.

З довідки №5 від 20.11.2018р. ОСББ «Затишок» та звітів про використання води за формою 2ТП-водгосп за 2015, 2016, 2017, та з 01.01.2018 по 18.11.2018 роки вбачається, що показники водозабору за вказаний період становлять: 2015 рік - 5500 куб.м., 2016 рік - 5400 куб.м., 2017 рік - 5200 куб.м., 01.01.18-18.11.18 - 5147 куб.м.; всього 21,247 тис.куб.м. (а.с.33-,52-60).

Тобто, водозабір води ОСББ «Затишок» не перевищує 300 кубічних метрів на добу, що є підставою для звільнення відповідача від обов`язку з 01.01.2016 оформлювати дозвіл на користування надрами та відповідно і від відповідальності за такий водозабір без нього.

Проте, судова колегія зазначає, що позивачем заявлено позов про стягнення збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільного документу - дозволу на спеціальне водокористування, а не дозволу на користування надрами, що дає право на видобування підземних вод. Відтак посилання скаржника на звільнення його від відповідальності - є безпідставними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства України.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 02.07.2019 року по справі № 916/1718/18.

За таких обставин, апеляційним судом відхиляються посилання апелянта на необхідність встановлення факту здійснення видобутку води для власних потреб та нездійснення виробництва фасованої питної води, оскільки зазначені обставини не мають правового значення у даній справі.

Судовою колегією досліджено посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 908/999/17, від 06.09.2019 по справі № 922/3711/18, та встановлено, що в предметом спору у вказаних справах є стягнення шкоди за здійснення забору води з артезіанських свердловин без спеціального дозволу на користування надрами, тоді як предметом даної справи є стягнення шкоди за використання підземних вод без дозволу на спеціальне водокористування. Тобто обставини зазначених справ та даної справи відрізняються.

Також обставини справи № 910/21840/17 відрізняються від обставин даної справи, що унеможливлює застосування правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 20.11.2018 по справі № 910/21840/17, у даній справі.

Як зазначено вище, Актом №114/10 встановлено, що ОСББ «Затишок» здійснює використання підземних вод зі свердловини на каптаж підземних вод, яка розташовується на території двору ОСББ «ЗАТИШОК» в межах земель Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської області без наявності необхідного дозволу на спеціальне водокористування.

Згідно Акту прийому-передачі об`єктів соціальної сфери із комунальної власності територіальної громади м. Ананьїва від 18.05.2005 року, Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «ЗАТИШОК» передано на баланс два житлових будинки, котельню з майстернями, інженерні споруди та комунікації, водонапірну башту, підземну насосну водяну станцію, каналізаційні сітки, гаражі, та земельну ділянку площею 1,74 га житлово-комунального комплексу м. Ананьїв, що належать ДУ «Укртрансгаз», рахувались на балансі Одеського ЛВУМГ, відносились до державної форми власності та передавались у комунальну власність територіальної громади Ананьївської міської ради Одеської області.

Рішенням 21 сесії четвертого скликання Ананьївської міськради №375 від 17.08.2005 року надано згоду на передачу у власність із комунальної власності територіальної громади м. Ананьїв житлово-комунального комплексу до ОСББ «Затишок».

Земельна ділянка прибудинкової території, площею 1,74 га, на якій знаходиться свердловина, належить відповідачу на праві постійного користування на підставі Державного Акту про право постійного користування серія ЯЯ №205010 від 15.05.2006 року, наданий ДП «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України». (а.с.101)

Земельний кодекс України, прийнятий 25.10.2001, визначає право постійного користування земельною ділянкою як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (частина 1 статті 92). Підстави припинення користування земельними ділянками унормовано статтею 141 цього Кодексу. У розумінні положень цієї статті припинення права користування земельною ділянкою не передбачає автоматичного переходу цього права до іншого суб`єкта господарювання.

Норми статті 125 Земельного кодексу України і Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень" пов`язують виникнення права на земельну ділянку з моментом державної реєстрації відповідного права.

Державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право. При цьому обов`язок переоформлення права користування земельною ділянкою, передбачений пунктом 6 Перехідних положень Земельного кодексу України, визнано неконституційним на підставі Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 (у справі №1-17/2005) за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками).

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що ОСББ «Затишок» є законним користувачем земельної ділянки, на якій розташована спірна артезіанська свердловина, на підставі Державного Акту про право постійного користування серія ЯЯ №205010 від 15.05.2006 року та Акту прийому-передачі об`єктів соціальної сфери із комунальної власності територіальної громади м. Ананьїва від 18.05.2005 року.

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЗАТИШОК» має на балансі 1 артезіанську свердловину №93/151, вода з якої використовується для власних господарчо-побутових потреб. Дана свердловина розташовується в межах території земельної ділянки, відведеної до зони житлової забудови ОСББ «Затишок».

Як вбачається з матеріалів справи, спеціальне водокористування ОСББ «Затишок» з 07.05.2007 року по 30.04.2009р. здійснювалось на підставі дозволу №УКР3173-а/оде (а.с.38), який виданий Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Одеській області Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку "ЗАТИШОК" .

Доводи апелянта про те, що попередній дозвіл видавався попередньому користувачу земельної ділянки НАК «Нафтогаз», спростовуються матеріалами справи, зокрема, змістом самого дозволу, копія якого наявна в матеріалах справи, а також Актом прийому-передачі об`єктів соціальної сфери із комунальної власності територіальної громади м. Ананьїва від 18.05.2005 року, з якого вбачається, що спірну земельну ділянку передано на баланс Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «ЗАТИШОК» у 2005 році.

Отже, з 01.05.2009 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЗАТИШОК" здійснювало спеціальне водокористування за відсутності відповідного дозволу на спеціальне водокористування, що є порушенням пункту 9 частини першої статті 44, частини першої статті 49 Водного кодексу України.

Відповідно до статей 110, 111 Водного кодексу України порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні у недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування. Підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов`язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Аналогічні приписи містять вимоги статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", відповідно до якої підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі (частина перша статті 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища").

Порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів у разі, зокрема, самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води) регламентовано Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 389 від 20.07.2009 (далі - Методика).

Згідно з пунктами 9.1, 9.2 Методики розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), здійснюється за формулою: З сам = 5 х W х Тар (грн.),(23), де W - об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води); Тар - розмір, аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання води, встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення (для поверхневих, підземних, шахтних, кар`єрних та дренажних вод - грн/100 куб.м, води для потреб гідроенергетики та рибництва - грн/10000 куб.м, води, яка входить до складу напоїв, - грн/куб.м). Для води з лиманів Тар аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання поверхневих вод для показника "Інші водні об`єкти", встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення. Фактичний об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води) визначається на основі даних: первинної документації, статистичної звітності, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення або довідки фізичної особи - підприємця або юридичної особи за підписом керівництва, завіреної печаткою (за наявності).

Актом № 114/10 Державною екологічною інспекцією в Одеській області було встановлено, що в період з 2016р., 2017р., з 01 січня 2018р. по 18 листопада 2018р. Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЗАТИШОК" здійснювало водозабір з підземного водоносного горизонту за відсутності дозволу на спеціальне водокористування, що є порушенням п. 9 ч. 1 ст. 44, ст. 49 Водного кодексу України, відповідальність за яке передбачена ст. ст. 110, 111 Водного кодексу України.

Судова колегія вважає доведеною наявність вини відповідача у здійсненні даного правопорушення, що підтверджується протоколом від 18.11.2018р. №001217 про адміністративне правопорушення, вчинене керівником Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЗАТИШОК» ОСОБА_1 , Постановою державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції в Одеській області №001217 від 23.11.2018р., якою визнано керівника Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЗАТИШОК» ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 48 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 136,00 грн., а також здійсненням оплати штрафу у розмірі 136 грн. ОСОБА_1 відповідно до платіжного доручення №56 від 26.12.2018р.

Зазначені обставини підтверджують факт визнання здійснення правопорушення відповідачем.

З довідок відповідача та звітів про використання води за формою 2ТП-водгосп за 2015, 2016, 2017, та з 01.01.2018 по 18.11.2018 роки вбачається, що показники водозабору за вказаний період становлять: 2015 рік - 5500 куб.м., 2016 рік - 5400 куб.м., 2017 рік - 5200 куб.м., 01.01.18-18.11.18 - 5147 куб.м., всього 21247 куб.м.

За результатами здійсненого позивачем розрахунку розміру збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування), колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що вказаний розрахунок було зроблено за формулою №23, яка передбачена пунктом 9.1 Методики із застосуванням правильних вихідних даних.

Доводи апелянта про відсутність правового обґрунтування застосування числа 5 у розрахунку судовою колегією відхиляються, оскільки позивачем здійснено розрахунок у відповідності до формули №23, яка передбачена пунктом 9.1 Методики.

У зв`язку з викладеним, суд апеляційної інстанції доходить висновку про обґрунтованість та правомірність визначення Державною екологічною інспекцією в Одеській області суми збитків, що завдані навколишньому середовищу у спірних правовідносинах, в розмірі 80152,23 грн.

Скаржник помилково вважає, що суд першої інстанції встановив розмір рентної плати у розмірі 80 152,23 грн., оскільки позивачем здійснено розрахунок за Методикою, з якого вбачається використання ставки рентної плати за спеціальне використання води, встановленої п. 255.5.2. ст. 255 Податкового кодексу України, аналогічній ставці рентної плати за спеціальне використання підземних вод Одеській області станом на дату виявлення порушення - 101,80 грн.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог Державної екологічної інспекції в Одеській області зі стягненням з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЗАТИШОК" збитків у розмірі 80 152,23 грн.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи (пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009).

Будь-яких порушень процесуальних норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, або неправильного застосування норм матеріального права при розгляді апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції виявлено не було, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене рішення - залишенню без змін.

За таких обставин, враховуючи, що доводи і вимоги апеляційної скарги не підтверджують наявність обставин, які згідно зі ст. 277 Господарського процесуального кодексу України визначені в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч. 4 ст. 269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЗАТИШОК" залишається без задоволення, а рішення господарського суду Одеської області від 28 січня 2020 року у справі № 916/3635/19 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з апеляційним переглядом підлягають віднесенню на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЗАТИШОК" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 28 січня 2020 року у справі № 916/3635/19 залишити без змін.

Постанова в порядку статті 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя Г.І. Діброва

Суддя Н.М. Принцевська