ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.05.2020 Справа № 905/1328/17 (905/1297/17)

Господарський суд Донецької області у складі судді Аксьонової К.І., при секретарі судового засідання Турко А.В., розглянувши справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Колос.», смт. Пересічне, Харківська область

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис», м. Бахмут, Донецька область

про стягнення заборгованості у розмірі 1611569,77грн, 3% річних у сумі 6093,06грн, інфляційних втрат у сумі 14504,13грн, всього 1632166,96грн

в межах справи:

за заявою кредитора ОСОБА_1 , м.Синельникове, Дніпропетровська область

до боржника Публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис», м.Бахмут, Донецька область ()

про банкрутство

ліквідатор Бортняк В.В.

Представники учасників справи:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПРАВИ:

26.02.2020 згідно з витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, справа №905/1297/17 передана до провадження судді Аксьоновій К.І. на підставі ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, у зв`язку з перебуванням у провадженні суду у даному складі справи №905/1328/17 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис» ().

Як встановлено судом позивач, Приватне акціонерне товариство «Колос.», смт.Пересічне, Харківська область, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис», м. Бахмут, Донецька область, про стягнення заборгованості за договором банківського рахунку у розмірі 1611569,77грн, 3% річних у сумі 6093,06грн, інфляційних втрат у сумі 14504,13грн, всього 1632166,96грн. Відповідач, Публічне акціонерне товариство «АКБ «Базис», м. Бахмут, Донецька область, проти позову заперечує.

Справу розглянуто судом в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02.03.2020 прийнято до провадження позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Колос.», смт. Пересічне, Харківська область, до Публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис», м. Бахмут, Донецька область, про стягнення заборгованості у розмірі 1611569,77грн, 3% річних у сумі 6093,06грн, інфляційних втрат у сумі 14504,13грн, всього 1632166,96грн в межах справи про банкрутство Публічного акціонерного товариства «АКБ «БАЗИС» №905/1328/17; призначено підготовче засідання на 19.03.2020 з подальшим відкладанням на 07.04.2020; ухвалою суду від 07.04.2020 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 05.05.2020.

У судове засідання 05.05.2020 сторони представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивачем подано заяву про розгляд справи за відсутності представника.

Зважаючи на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених ст.ст. 42, 46 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про розгляд справи по суті за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

08.02.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Пересічанський маслоекстракційний завод» (клієнт) та Публічним акціонерним товариством «АКБ «Базис» (банк) було укладено договір банківського рахунку №1971/3-СП, відповідно до якого банк відкриває клієнту (страхувальнику) поточний рахунок спеціального режиму використання в українській гривні №71 для зарахування та використання страхових коштів, відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Інструкції «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», затвердженої Постановою Правління національного банку України №492 від 12.11.2003, та здійснює його розрахунково-касове обслуговування (п.1.1 договору).

В розділі 2 договору №1971/3-СП від 08.02.2011 сторони визначили права та обов`язки сторін.

Клієнт має право самостійно розпоряджатися страховими коштами на своєму окремому рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства України та вимог договору (п.п.2.1.1 договору); отримувати готівкові кошти у межах касової заявки на отримання готівки і за умови наявності коштів на рахунку у випадках, передбачених законодавством (п.2.1.2).

Банк має право використовувати кошти клієнта, які знаходяться на його рахунку, гарантуючи їх наявність і проведення розрахунково-касового обслуговування, відповідно до чинного законодавства та нормативних актів НБУ (п.2.2.1 договору).

Банк зобов`язаний відкрити рахунок спеціального режиму використання для зарахування страхових коштів у порядку, встановленому Національним банком України (п.2.3.1 договору); приймати і зараховувати на окремий рахунок, відкритий клієнтові, страхові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (п.2.3.2 договору); належним чином виконувати умови цього договору (п.2.3.3 договору); своєчасно здійснювати розрахункові операції відповідно до нормативних актів про безготівкові розрахунки в господарському обігу України (п.2.3.4 договору); забезпечувати своєчасне зарахування коштів на окремий рахунок клієнта (п.2.3.5 договору); видавати готівку відповідно до чинного законодавства України (п.2.3.6 договору).

Відповідно до п.7.1 договору договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє протягом 1 (одного) року. Якщо жодна із сторін письмово не повідомила іншій стороні про свій намір припинити цей договір за 30 днів до закінчення його дії, він вважається чинним на кожний наступний календарний рік.

Договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час (п.7.2 договору).

16.02.2011 між Приватним акціонерним товариством «Колос.» (клієнт) та Публічним акціонерним товариством «АКБ «Базис» (банк) був укладений договір банківського рахунку №2014/3, за яким банк відкриває клієнту поточний рахунок в українській гривні № НОМЕР_1 , відповідно до Інструкції «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», затвердженої Постановою Правління національного банку України №492 від 12.11.2003, та здійснює його розрахунково-касове обслуговування (п.1.1 договору).

В розділі 2 договору №2014/3 від 16.02.2011 сторони визначили права та обов`язки сторін.

Клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства, крім випадків обмеження права розпорядження коштами у випадках встановлених законодавством України (п.п.2.1.1 договору); отримувати готівкові кошти у межах касової заявки на отримання готівки і за умови наявності коштів на рахунку у випадках, передбачених законодавством (п.2.1.2); вимагати своєчасно і повного здійснення розрахунків, надання інших, обумовлених цим договором послуг (п.2.1.4 договору).

Банк має право використовувати кошти клієнта, які знаходяться на його рахунку, гарантуючи їх наявність і проведення розрахунково-касового обслуговування, відповідно до чинного законодавства та нормативних актів НБУ (п.2.2.1 договору).

Банк зобов`язаний приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (п.2.3.1 договору); належним чином виконувати умови цього договору (п.2.3.2 договору); щомісяця нараховувати та сплачувати до п`ятого числа місяця наступного за звітним клієнту 1% відсоток річних за користування тимчасово-вільними коштами, що знаходяться на рахунку клієнта та зарахувати їх на поточний рахунок клієнта (п.2.3.3 договору); своєчасно здійснювати розрахункові операції відповідно до нормативних актів про безготівкові розрахунки в господарському обігу України (п.2.3.4 договору); забезпечувати своєчасне зарахування коштів на рахунок клієнта (п.2.3.5 договору); приймати та видавати готівку відповідно до чинного законодавства України (п.2.3.6 договору).

Відповідно до п.7.1 договору договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє протягом 1 (одного) року. Якщо жодна із сторін письмово не повідомила іншій стороні про свій намір припинити цей договір за 30 днів до закінчення його дії, він вважається чинним на кожний наступний календарний рік.

Договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час (п.7.2 договору).

Як пояснено позивачем, постановою Правління Національного банку України від 20.04.2012 №168 в Публічному акціонерному товаристві «Акціонерний комерційний банк «Базис» призначена тимчасова адміністрація строком на шість місяців з 23.04.2012 до 23.10.2012 та з метою створення сприятливих умов для відновлення фінансового стану введено мораторій на задоволення вимог кредиторів строком на три місяці з 23.04.2012 до 23.07.2012.

23.08.2012 Правлінням Національного Банку України прийнято постанову №357 «Про відкликання банківської ліцензії та призначення ліквідатора ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Базис» (м. Харків)», відповідно до якої з 28.08.2012 відкликано банківську ліцензію та ініційовано процедуру ліквідації ПАТ «АКБ «Базис»; з 28.08.2012 припинені повноваження тимчасового адміністратора, правління (ради директорів), ради і загальних зборів ПАТ «АКБ «Базис» та призначено ліквідатором ПАТ «АКБ «Базис» службовця Національного Банку України.

Як зазначає позивач, листом №978 від 30.08.2012 Товариство з обмеженою відповідальністю «Пересічанський маслоекстракційний завод» звернувся до ліквідатора Публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис» про визнання кредиторських вимог, що виникли на підставі договору банківського рахунку №1971/3-СП від 08.02.11 у вигляді залишку грошових коштів на поточному рахунку № НОМЕР_2 у розмірі 1604172,66грн. Вказаний лист було отримано боржником 31.08.2012, про що свідчить відмітка про отримання.

Разом з цим, позивач зазначає про надання ліквідатору відповідача вимоги Приватним акціонерним товариством «Колос» в розмірі 7397,11грн, як кредитора.

13.03.2014 діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю «Пересічанський маслоекстракційний завод» припинено шляхом приєднання до Приватного акціонерного товариства «КОЛОС.», останнього визначено правонаступником усіх прав та обов`язків ТОВ «Пересічанський маслоекстракційний завод».

10.06.2014 Приватне акціонерне товариство «КОЛОС.» листом №374 від 10.06.2014 повідомило ліквідатора ПАТ «АКБ «БАЗИС» про зміну кредитора у зобов`язанні та перерахувати належні Товариству з обмеженою відповідальністю «Пересічанський маслоекстракційний завод» грошові кошти на розрахунковий рахунок позивача.

З наявного у матеріалах справи листа №09-07/740 від 24.06.2014 ПАТ «АКБ «БАЗИС» вбачається, що грошові вимоги ПАТ «КОЛОС.» було акцептовано в розмірі 1611569,77грн (замість ТОВ «Пересічанський маслоекстракційний завод») та віднесено до сьомої черги задоволення вимог кредиторів.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.08.2014 у справі №826/2238/13-а, залишеною без змін ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2014 та Вищого адміністративного суду України від 24.12.2014, визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 23.08.2012 №357 «Про відкликання банківської ліцензії та призначення ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Базис».

Як зазначив позивач, ліквідаційна процедура, розпочата відносно відповідача, була фактично припинена з дати її прийняття за рішенням суду, яке набрало чинності 21.10.2014.

Протоколом позачергових загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Базис» () від 08.12.2014 було змінено найменування юридичної особи, затверджено нову редакцію статуту товариства; новим найменуванням є Публічне акціонерне товариство «АКБ «Базис» (), скорочена назва - ПАТ «АКБ «Базис».

Як вбачається з матеріалів справи, 16.06.2016 позивач звернувся до відповідача з листом №543, в якому просив повідомити про перспективи виплати (перерахування на поточний рахунок Приватного акціонерного товариства «КОЛОС.») грошових коштів у сумі 1611569,77грн з метою координації подальших дій Приватного акціонерного товариства «КОЛОС.», як кредитора. Вказаний лист було направлено відповідачу 17.06.2019 та отриманий останнім 21.06.2016, про що свідчить відмітка про отримання на копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи, позивач направив відповідачу лист №238 від 03.04.2017 щодо розірвання договорів банківського рахунку №2014/3 від 16.02.2011 та №1971/3-СП від 08.02.2011 та вимагав здійснити перерахування залишку грошових коштів Приватному акціонерному товариству «Колос.» в розмірі 1611569,77грн; лист №238 від 03.04.2017 було отримано відповідачем 07.04.2017, про що свідчить відмітка про отримання на копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповіді на лист відповідача матеріали справи не містять.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 1611569,77грн, суд виходить з такого

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, платити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 Цивільного кодексу України.

Пунктом 1 ч. ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.

Відповідно до приписів ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначено ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Укладені між сторонами договори №2014/3 від 16.02.2011 та №1971/3-СП від 08.02.2011 за своєю правовою природою є договорами банківського рахунка.

Відповідно до положень ст.1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частиною 1 ст.1067 Цивільного кодексу України визначено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Згідно з ч.3 ст.1068 Цивільного кодексу України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1074 Цивільного кодексу України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом;

Положеннями ч.1 ст.1075 Цивільного кодексу України передбачено, що договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими Правилами.

Згідно з приписами ст.651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3 ст.651 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, позивач направив відповідачу лист №238 від 03.04.2017 щодо розірвання договорів банківського рахунку №2014/3 від 16.02.2011 та №1971/3-СП від 08.02.2011 та вимагав здійснити перерахування залишку грошових коштів Приватному акціонерному товариству «Колос.» в розмірі 1611569,77грн; лист №238 від 03.04.2017 було отримано відповідачем 07.04.2017, про що свідчить відмітка про отримання на копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Враховуючи те, що право клієнта (позивача) на односторонню відмову від договорів банківського рахунку №2014/3 від 16.02.2011 та №1971/3-СП від 08.02.2011 встановлено в п.7.2 вказаних договорів та те, що позивачем було направлено відповідачу вимогу про їх розірвання, суд дійшов висновку про те, що договори банківського рахунку №2014/3 від 16.02.2011 та №1971/3-СП від 08.02.2011 є розірваними з моменту отримання відповідачем листа про їх розірвання, а саме з 07.04.2017.

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ст.ст.525,615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 Господарського кодексу України.

Обставини справи свідчать, що станом на момент подання позовної заяви грошові кошти у сумі 1611569,77грн позивачу повернуті не були.

Разом з цим, як встановлено судом, в межах провадження у справі №905/1328/17 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «АКБ «БАЗИС», м. Бахмут, Донецька область () до господарського суду 18.08.2017 надійшла заява від 18.08.17р. №521 кредитора - Приватного акціонерного товариства «КОЛОС» про грошові вимоги до боржника, у якій просив суд визнати та включити до реєстру вимог кредиторів кредиторські вимоги по даній справі у розмірі 1611569,77грн.

В обґрунтування вимог заявник посилався на укладений між заявником та боржником договір банківського рахунку №2014/3 від 16.02.11.

Також, заявник посилався на укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Пересічанський маслоекстракційний завод» (правонаступником якого є ПрАТ «КОЛОС.») та боржником договір банківського рахунку №1971/3-СП від 08.02.2011.

Ухвалою суду від 04.10.2017 за результатами попереднього засідання у справі №905/1328/17 господарський суд визнав вимоги кредиторів боржника, зокрема, Приватного акціонерного товариства «КОЛОС.» в загальному розмірі 1614769,77грн та включив їх до реєстру вимог кредиторів, з яких: 3200,00грн (судовий збір) - грошові зобов`язання першої черги та 1611569,77грн - грошові зобов`язання четвертої черги.

Відтак, господарський суд в межах справи про банкрутство Публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис», м. Бахмут, Донецька область, розглянув грошові вимоги кредитора в загальному розмірі 1614769,77грн по суті.

Ухвала суду від 04.10.2017 за результатами попереднього засідання у справі №905/1328/17 є такою, що набрала законної сили, в якій вирішено спір між тими ж сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав, що розглядається у справі №905/1328/17 (905/1297/17).

Позов у справі №905/1328/17 (905/1297/17) поданий про той самий предмет і з тих самих підстав, що і заява про грошові вимоги, подана в межах справи про банкрутство Публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис», м. Бахмут, Донецька область, в частині грошових коштів у сумі 1611569,77грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі №905/1328/17 (905/1297/17) в частині стягнення заборгованості у розмірі 1611569,77грн на підставі п.3 ч. 1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з тим, що суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пункту 2 частини першої статті 175 цього Кодексу, а саме: є таке, що набрало законної сили, рішення суду між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (ухвала господарського суду Донецької області від 04.10.2017 за результатами попереднього засідання у справі №905/1328/17 про визнання кредиторських вимог позивача до відповідача у сумі 1611569,77грн).

Водночас суд зауважує, що несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язання щодо повернення грошових коштів є порушенням зобов`язання (неналежним виконанням) в розумінні ст.610 Цивільного кодексу України.

Розглядаючи позов в частині стягнення з відповідача на підставі ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційних втрат у сумі 14504,13грн за період з 08.04.2017 по 24.05.2017 та 3% річних у сумі 6093,06грн за період з 08.04.2017 по 24.05.2017, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За результатом проведеної судом перевірки розрахунок 3% річних за заявлений позивачем період з 08.04.2017 по 24.05.2017 є методологічно та арифметично правильним та відповідає фактичним обставинам справи, отже, позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних у сумі 6093,06грн є правомірними та підлягають задоволенню.

За результатом проведеної перевірки наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат судом встановлено, що методологія нарахування є неправильною, оскільки позивачем були враховані індекси інфляції за неповні місяці, що є безпідставним з огляду на таке.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.2018 у справі №910/24266/16, вимога сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто, мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Індекс інфляції є показником, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Отже базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу, не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Водночас суд наголошує на врахуванні індексів виключно за цілі місяці існування прострочення певної суми, оскільки зі змісту п.6 Методики, затвердженої Наказом Державного комітету статистики №265 від 27.07.2007 вбачається, що мінімальний період застосування індексу є саме повний місяць, за який він розрахований, оскільки відсутні будь-які підстави стверджувати про знецінення коштів на відповідній коефіцієнт індексу за частину такого місяця. Означений висновок узгоджується із правовою позицією з цього приводу, сформульованою Верховним Судом у постанові №910/9938/17 від 10.10.2018.

Таким чином позов в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 14504,13грн є таким, що задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд роз`яснює позивачу його право на підставі п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» звернутись до суду з клопотанням про повернення з бюджету сплаченого судового збору у сумі 24173,55грн (виходячи з розміру позовних вимог в частині закриття провадження у справі).

Решта сплаченого позивачем судового збору у сумі 308,97грн, виходячи з суми розглянутих по суті позовних вимог щодо стягнення 3% річних у сумі 6093,06грн та інфляційних втрат у сумі 14504,13грн з огляду на часткове задоволення позову за приписами п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, до розподілу між сторонами учасниками справи не заявлено.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 210, 231, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Колос.», смт.Пересічне, Харківська область, до Публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис», м.Бахмут, Донецька область, в частині стягнення 1611569,77грн закрити.

Позов Приватного акціонерного товариства «Колос.», смт. Пересічне, Харківська область, до Публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис», м. Бахмут, Донецька область, в частині стягнення 3% річних у сумі 6093,06грн та інфляційних втрат у сумі 14504,13грн задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис» (84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Незалежності, б.63, кв.10, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Колос.» (62364, Харківська область, смт. Пересічне, вул. Центральна, б.1, ) 3% річних у сумі 6093,06грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 91,40грн.

В судовому засіданні 05.05.2020 складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12.05.2020.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України продовжується на строк дії такого карантину.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя К.І. Аксьонова