ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
====================================================================
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року Справа № 915/197/20
м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,
за участю секретаря судового засідання Ржепецької К.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8; адреса для листування представника: 65023, м. Одеса, вул. Ніжинська, буд. 11, офіс 501; ідентифікаційний код 21647131)

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 )

про: стягнення 22695,04 грн,

за участю представників учасників справи:
від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

Суть спору:

21.02.2020 Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № 45079 від 06.02.2020 (з додатками) про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 суми сплаченого відшкодування в розмірі 21995,04 грн, суми сплачених витрат на встановлення розміру збитку та збір документів в розмірі 700,00 грн, а також судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі: постанови Врадіївського районного суду Миколаївської області від 05.10.2017 у справі № 474/723/17; протоколу про адміністративне правопорушення від 04.09.2017 БР № 202189; звіту № SOS-623 від 22.10.2017 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу; платіжних доручень № 908973 від 11.06.2018, № 902359 від 28.02.2018; застосування норм статей 1172, 1191 Цивільного кодексу України, статей 9, 22, 38, 40, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та мотивовані тим, що у відповідності до постанови Врадіївського районного суду Миколаївської області від 05.10.2017, протоколу про адміністративне правопорушення від 04.09.2017 та пояснень винуватця ДТП, водій ОСОБА_1 є військовослужбовцем - водієм військової частини НОМЕР_1 та на момент ДТП, яка мала місце 04.09.2017 за його участю, виконував службове завдання. У зв`язку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п. 41.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілій особі ОСОБА_2 в розмірі 21995,04 грн згідно платіжного доручення № 908973 від 11.06.2018. Окрім того, згідно платіжного доручення № 902359 від 28.02.2018 МТСБУ сплатило за послуги аварійного комісара (експерта) по справі № 45079 грошові кошти у сумі 770,00 грн.

Ухвалою суду від 26.02.2020 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/197/20 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату судового засідання; розгляд справи по суті призначено на 24 березня 2020 року о 10:00; викладено вимоги до позивача; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

12.03.2020 до суду від позивача надійшов супровідний лист б/н від 10.03.2020 (вх. № 3182/20), з яким заявником, на виконання ухвали від 26.02.2020, надано суду копію договору № 2015/0002 від 10.12.2015.

19.03.2020 до суду від відповідача надійшов відзив № 712 від 17.03.2020, в якому заявник просить суд у задоволенні позовних вимог до військової частини НОМЕР_1 відмовити повністю, посилаючись на норми статей 1166, 1172, 1187 Цивільного кодексу України та мотивуючи тим, що командування військової частини вважає, що стягнення матеріальної шкоди в сумі 21995,04 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 , так як він грубо порушив правила дорожнього руху, вимоги статей 13, 128 статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

23.03.2020 на офіційну електронну адресу суду від позивача надійшла заява б/н від 23.03.2020 (вх. № 3665/20) про проведення судового засідання за відсутності представника позивача.

30.03.2020 на офіційну електронну адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 30.03.2020 (вх. № ЕП: 3967/20), в якій заявник позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

У зв`язку перебуванням судді Смородінової О.Г. у відпустці, судове засідання по справі № 915/197/20, призначене на 24.03.2020 о 10:00 не відбулося з об`єктивних причин. Ухвалою суду від 31.03.2020 розгляд справи по суті було відкладено на 23 квітня 2020 року о 10:30.

Станом на момент проведення судового засідання від учасників справи будь-яких заяв чи клопотань як по суті справи, так і з процесуальних питань, до суду не надходило.

В судове засідання 23.04.2020 повноважні представники сторін не з`явилися, хоча про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать відмітки про отримання позивачем (06.04.2020, 07.04.2020) та відповідачем (06.04.2020) ухвали Господарського суду Миколаївської області від 31.03.2020 у справі № 915/197/20 на рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення зі штрихкодовими ідентифікаторами 412, 404, 420).

Судом взято до уваги те, що така форма господарського судочинства як спрощене позовне провадження має особливості розгляду справ по суті та призначена для розгляду справ незначної складності для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ст. 12, 252 ГПК України).

Додатково, суд зауважує, що ухвалою суду від 31.03.2020 учасників справи було повідомлено про те, що за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше, справу буде розглянуто без участі представників учасників справи за наявними в ній матеріалами.

У даній справі від учасників справи будь-яких заяв чи клопотань щодо відкладення розгляду справу до суду не надходило.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги рекомендації Ради суддів України від 16.03.20р. №9рс-186/20 та Постанову Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020р. «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19» суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності представників сторін.

Відповідно до змісту статей 195, 240 ГПК України, 23.04.2020 за результатами розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження суд підписав вступну та резолютивну частину рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача про стягнення з відповідача в порядку регресу грошових коштів в загальному розмірі 22695,04 грн.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, до предмету доказування у даній справі належать обставини встановлення розміру витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, встановлення підстав для відшкодування в порядку регресу витрат шляхом стягнення їх з відповідача.

Позивач підтверджує власну правову позицію такими доказами:

- постанова Врадіївського районного суду Миколаївської області від 05.10.2017 у справі № 474/723/17;

- довідка Національної поліції України № 679992 про дорожньо-транспортну пригоду;

- повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 02.10.2017;

- заява потерпілого щодо відшкодування шкоди від 02.10.2017;

- протокол про адміністративне правопорушення від 04.09.2017 БР № 202189;

- пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Управлінню патрульної поліції м. Житомир Департаменту патрульної поліції від 04.09.2017;

- платіжні доручення № 908973 від 11.06.2018, № 902359 від 28.02.2018;

- листи №3.1-05/45079/вих/1 від 13.10.2017 та б/н від 04.12.2017;

- рахунок на оплату № 2873 від 05.12.2017;

- акт надання послуг № 2873 від 05.12.2017;

- наказ Моторного (транспортного) страхового бюро України № 5515 від 11.06.2018;

- довідка Моторного (транспортного) страхового бюро України № 1 від 23.05.2018 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих;

- звіт № SOS-623 від 22.10.2017 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, з документами, що стосуються проведеної оцінки.

Відповідач на підтвердження власної правової позиції надав суду такі докази:

- витяги з наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.09.2017 № 95 та від 30.09.2017 № 125;

- лист т.в.о. командира військової частини НОМЕР_3 № 722 від 11.03.2020 щодо направлення копій матеріалів службового розслідування;

- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04.09.2017 № 1269 «Про призначення службового розслідування»;

- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (з адміністративно-господарської діяльності) від 08.09.2017 № 1363 «Про результати службового розслідування»;

- акт проведення службового розслідування по факту здійснення зіткнення з автомобілем ВАЗ 2111 автомобілем КРАЗ 63221 військовий номер НОМЕР_4 водієм військової частини НОМЕР_1 (м. Миколаїв) молодшим сержантом ОСОБА_1 з додатками.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено постановою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 05.10.2017 у справі № 474/723/17, 04.09.2017 року близько 12 год. 40 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки КРАЗ 63221, д/н НОМЕР_5 на майдані Короленко, біля будинку № 6, м. Житомир, порушив вимоги п. 10.3 Правил дорожнього руху - при перестроюванні з крайньої лівої смуги дороги в крайню праву смугу, не дав дорогу транспортному засобу марки «ВАЗ 21114», д.н.з. НОМЕР_6 , який рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку ОСОБА_1 мав намір перестроїтися, внаслідок чого відбулося зіткнення та обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

ОСОБА_1 вину визнав, щиро розкаявся та пояснив, що дійсно керуючи транспортним засобом марки «КРАЗ 63221», д/н НОМЕР_5 на майдані Короленко, біля будинку № 6, м. Житомир здійснюючи поворот праворуч з крайньої лівої смуги почав перестроюватися на крайню праву смугу дороги, внаслідок чого відбулося зіткнення з транспортним засобом марки «ВАЗ 21114», д.н.з. НОМЕР_6 під керуванням ОСОБА_3 .

В результаті ДТП на його автомобілі марки «КРАЗ 63221», д/н НОМЕР_5 пошкоджено - лакофарбове покриття правої бокової задньої колісної арки, на автомобілі марки «ВАЗ 21114», д.н.з. НОМЕР_6 - переднє ліве крило, збитий передній бампер, деформовано з лівої сторони задні та передні двері, розбитий лівий повторювач повороту.

Також цією ж постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в еквіваленті становить 340 грн.

Отже, судовим органом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода відбулася з вини водія автомобіля марки КРАЗ 63221, д/н НОМЕР_5 ОСОБА_1 , військовослужбовця відповідача.

Зазначені обставини підтверджуються копіями документів, що містяться у справі: довідки Національної поліції України № 679992 про дорожньо-транспортну пригоду, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 02.10.2017, заяви потерпілого на ім`я позивача щодо відшкодування шкоди від 02.10.2017, Технічного талону транспортного засобу Серія ПД № 020885 від 22.05.2015; протоколу про адміністративне правопорушення від 04.09.2017 БР № 202189; пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Управлінню патрульної поліції м. Житомир Департаменту патрульної поліції від 04.09.2017; постанови Врадіївського районного суду Миколаївської області від 05.10.2017 у справі № 474/723/17.

Статус ОСОБА_1 , як військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 , встановлений у постанові Врадіївського районного суду Миколаївської області від 05.10.2017 у справі № 474/723/17.

Згідно з частиною четвертою статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд зауважує, що сторони не надали суду письмових доказів на підтвердження належності відповідачу автомобіля марки КРАЗ модель 63221 реєстраційний номер НОМЕР_5 . Однак ця обставина визнається сторонами, так само як і належність ОСОБА_1 до військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до частини першої статті 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Визнання сторонами зазначених обставин вбачається за текстом позовної заяви, відзиву та відповіді на відзив. Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання сторонами та вважає ці обставини встановленими.

Крім того, відповідачем не спростовано, що з копії звіту № SOS-623 від 22.10.2017 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу (ВАЗ 21114, реєстраційний номер НОМЕР_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 ) вбачається, що вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу ВАЗ 21114, реєстраційний номер НОМЕР_6 становить 21995,04 грн.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки КРАЗ модель 63221 реєстраційний номер НОМЕР_5 не була застрахована, що підтверджується інформацією з Централізованої бази МТСБУ від 08.09.2017.

З матеріалів справи вбачається, що 02.10.2017 ОСОБА_3 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 04.09.2017 на майдані Короленко, 6, м. Житомир.

Моторне (транспортне) страхове бюро України сплатило потерпілому 21995,04 грн, згідно платіжного доручення № 908973 від 11.06.2018. Також позивачем здійснено виплату в розмірі 700,00 грн за послуги аварійного комісара (експерта), згідно платіжного доручення № 902359 від 28.02.2018.

Вказані обставини підтверджуються наказом Моторного (транспортного) страхового бюро України № 5515 від 11.06.2018, довідкою Моторного (транспортного) страхового бюро України № 1 від 23.05.2018 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, листами №3.1-05/45079/вих/1 від 13.10.2017 та б/н від 04.12.2017, актом надання послуг № 2873 від 05.12.2017, рахунком на оплату № 2873 від 05.12.2017 та вищеназваними платіжними дорученнями.

Таким чином, оскільки позивачем здійснено страхове відшкодування відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», бюро звернулось позовом до відповідача про стягнення в порядку регресу, суми сплаченого відшкодування в розмірі 21995,04 грн та суми сплачених витрат на встановлення розміру збитку та збір документів в розмірі 700,00 грн.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 ГПК України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов таких висновків.

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За змістом ст.ст. 15 та 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

За загальними правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 Цивільного кодексу України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Приписи ч. 2 ст. 1187 ЦК України встановлюють особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, - таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відноситься до видів обов`язкового страхування.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з вимогами ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Відповідно до п. 39.1 ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

За змістом п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Пункт 40.3 ст. 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону.

У пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регламентовано, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Відповідно до пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до п. 1.6 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні, зокрема, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Як уже було наведено вище, суд вважає встановленою обставину, що автомобіль, яким керував ОСОБА_1 , з вини якого відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено автомобіль ОСОБА_2 , належить Військовій частині НОМЕР_1 .

Як зазначалось вище, нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України закріплено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

З урахуванням наведеного, судом відхиляються заперечення відповідача щодо наявності підстав для стягнення шкоди саме з ОСОБА_1 .

Підсумовуючи вищенаведене, господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь Моторного страхового бюро України суми сплаченого позивачем страхового відшкодування у розмірі 21995,04 грн та суми сплачених витрат на встановлення розміру збитку та збір документів в розмірі 700,00 грн, розмір понесення яких підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судовий збір за подання позову в сумі 2102,00 грн підлягає покладенню на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 75, 76-79, 86, 129, 219, 220, 233, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8; ідентифікаційний код 21647131) суму сплаченого відшкодування в розмірі 21995,04 грн, суму сплачених витрат на встановлення розміру збитку та збір документів в розмірі 700,00 грн, а також 2102,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:
Позивач: Моторне (транспортне) страхове бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8; ідентифікаційний код 21647131);

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ).

Повне рішення складено та підписано судом 28.04.2020.

Суддя О.Г. Смородінова