УХВАЛА

27 квітня 2020 року

м. Київ

Справа № 910/2607/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Львівської міської ради на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2020 (головуючий суддя Євсіков О.О., судді Агрикова О.В., Чорногуз М.Г.) та рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2019 (суддя Головіна К.І.) у справі № 910/2607/19

за позовом Львівської міської ради

до 1) Львівської обласної ради, 2) Львівської обласної державної адміністрації, 3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта-Львів", 4) Товариства з обмеженою відповідальністю "Жасмі-трейд"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спора, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Авторемпобутсервіс",

про визнання частково недійсними рішення та розпорядження, визнання недійсними договору купівлі-продажу та державного акта про право власності на землю, витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

27.03.2020 Львівська міська рада надіслала безпосередньо на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2019 у справі № 910/2607/19.

08.02.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" від 15.01.2020 № 460-IX, яким внесено зміни до законодавчих актів України.

Оскільки скаржником подано касаційну скаргу після набрання чинності Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" від 15.01.2020 № 460-IX, то подана касаційна скарга розглядається в порядку, що діє після набрання чинності цим Законом.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не відповідає вимогам статей 288, 290 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на таке.

Статтею 288 Господарського процесуального кодексу України визначено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині четвертій статті 293 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги, скаржник оскаржує постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2020, повний текст якої складено - 05.03.2020, останній день оскарження за приписами частини першої статті 288 Господарського процесуального кодексу України припадає на 25.03.2020, натомість касаційну скаргу скаржником надіслано на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду - 27.03.2020, що підтверджується відміткою Укрпошта Стандарт на поштовому конверті.

Отже, касаційна скарга Львівської міської ради подана з пропуском встановленого процесуального строку на касаційне оскарження.

В тексті касаційної скарги міститься клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, в обґрунтування поважності причин пропуску строку на оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2020 вказує на ту обставину, що скаржник отримав повний текст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції лише 10.03.2020, а тому має право на поновлення строку на касаційне оскарження посилаючись на приписи частини другої статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

На підтвердження дати отримання копії оскаржуваної постанови, скаржником до матеріалів касаційної скарги додано копію постанови Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2020, в якій на першому аркуші проставлено вхідний номер № 17-7380-29 від 10.03.2020.

Розглянувши клопотання про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з частиною 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що законодавець не передбачив обов'язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

Таким чином, для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об'єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв'язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Оскільки скаржник зазначив, що отримав засобами поштового зв'язку оскаржувану постанову 10.03.2020, то за приписами частини 2 статті 288 Господарського процесуального кодексу України, останній день за яким скаржник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження припадає на 30.03.2020.

При цьому, Господарський процесуальний кодекс України не пов'язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює докази, що наведені в обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

Колегія суддів вважає, що підстави, наведені в обґрунтування причин пропуску строку на касаційне оскарження є неповажними, оскільки копія оскаржуваної постанови з власною відміткою позивача не є допустимим доказом отримання скаржником копії постанови саме 10.03.2020, з огляду на те, що дана відмітка проставляється власноруч скаржником, який є заінтересованою особою, а не незалежним органом.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В даному випадку доказами, що підтверджують дату отримання скаржником копії оскаржуваної постанови є, зокрема, копія конверта з трек кодом та роздруківка з сайту Укрпошта щодо відстеження поштових пересилань, копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про дату її отримання тощо.

Колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що у суді касаційної інстанції немає матеріалів справи № 910/2607/19, оскільки касаційну скаргу подано безпосередньо до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, а питання про їх витребування вирішуватиметься судом у разі відкриття касаційного провадження у цій справі.

Отже, наразі суд позбавлений можливості перевірити доводи скаржника щодо дати отримання копії оскарженої постанови.

У зв'язку з відсутністю у суду касаційної інстанції матеріалів справи № 910/2607/19, враховуючи ненадання скаржником належних доказів, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваної постанови, колегія суддів визнає наведені підстави пропуску строку на подання касаційної скарги неповажними та відмовляє у задоволенні клопотанні з наведених у ньому підстав.

Згідно з частиною 3 статті 292 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Таким чином, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду вважає за необхідне надати скаржнику строк для усунення зазначених вище недоліків, а саме, для можливості надання клопотання (заяви) про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням інших підстав для поновлення строку та доданням відповідних доказів (копія конверта з трек кодом, довідка органу зв'язку, копія повідомлення про вручення тощо).

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 293 цього Кодексу.

Крім того, статтею 290 Господарського процесуального кодексу України передбачені вимоги до форми і змісту касаційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 290 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з частиною 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір" № 3674 - VI.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент подачі позовної заяви) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру розмір ставки судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір (в редакції, чинній на момент подачі позовної заяви) ставку судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру встановлено у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2019 встановлено у розмірі 1921,00 грн.

Згідно з підпунктом 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги) ставка судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду встановлюється у розмірі - 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до частини 3 статті 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Предметом позову у даній справі є такі вимоги:

- визнати частково недійсним рішення Львівської облради № 408 від 28.12.2000 "Про попереднє погодження місця розташування об'єктів будівництва" щодо погодження продажу та уповноваження Львівської ОДА на здійснення продажу земельної ділянки площею 0,2 га, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Пасічна-Зелена;

- визнати частково недійсним розпорядження голови Львівської ОДА № 1454 від 15.12.2000 "Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення для будівництва АЗС у м. Львові" в частині продажу земельної ділянки площею 0,2 га у м. Львові по вул. Пасічній - вул. Зеленій;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки № 648 від 27.12.2000, укладений між Львівською ОДА та ТОВ "Нафта- Львів";

- визнати недійсним державний акт про право власності на землю серія ЛВ № 028584, виданий Львівською ОДА 23.01.2000;

- витребувати від ТОВ "Жасмі-трейд" земельну ділянку (кадастровий № :02:005:0319) з цільовим призначенням - для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій площею 0,2 га, яка знаходиться у м. Львові по вул. Зеленій, 151 б.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Статтею 181 Цивільного кодексу України передбачено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно з частиною 1 статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Таким чином, позовні вимоги про повернення, витребування земельної ділянки у розумінні змісту наведених статей є майновою вимогою, тобто судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового характеру.

Пунктом 2 частини першої статті 163 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна, як рухомих речей, так і нерухомості, визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 04.03.2019 у справі № 923/441/18.

Скаржником на підтвердження сплати судового збору до матеріалів касаційної скарги додано платіжне доручення № 153 від 19.03.2020 на суму 20 378,00 грн.

Разом із тим, зі змісту оскаржених судових рішень у справі № 910/2607/19 і зі змісту касаційної скарги неможливо встановити вартість спірного майна (земельної ділянки), а з урахуванням того, що скаржник звернувся з касаційною скаргою безпосередньо до суду касаційної інстанції, яка надходить до суду без матеріалів справи, у Суду відсутня можливість встановити вартість майна, зазначену позивачем при поданні позовної заяви і визначити вірний розмір судового збору, з доданих до касаційної скарги матеріалів.

Враховуючи те, що заявником касаційної скарги не обґрунтовано розмір судового збору з урахуванням зазначеного вище, а у суду, на відміну від скаржника, відсутня можливість встановити дійсну вартість спірного нерухомого майна (земельної ділянки), то сума сплаченого судового збору згідно платіжного доручення № 153 від 19.03.2020 у розмірі 20 378,00 грн оцінюється судом як така, що не відповідає встановленому законом розміру.

Таким чином, з метою перевірки правильності обрахунку заявником судового збору за позовною вимогою майнового характеру в частині витребування від ТОВ "Жасмі-трейд" земельну ділянку (кадастровий № :02:005:0319), в даному випадку заявнику слід надати відомості стосовно вартості спірного майна, з якого має бути обраховано розмір судового збору.

Відповідно до частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Підсумовуючи вище викладене, суд касаційної інстанції зазначає, що скаржнику для усунення недоліків касаційної скарги необхідно подати до суду клопотання (заяву) про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням інших підстав для поновлення строку та доданням відповідних доказів (копія конверта з трек кодом, довідка органу зв'язку, копія повідомлення про вручення тощо) та зазначити ціну позову у справі № 910/2607/19, надавши докази вартості спірного майна (земельної ділянки), для встановлення Судом розміру судового збору, що підлягає сплаті за подання касаційної скарги та докази сплати (доплати) судового збору, виходячи із цієї вартості, з урахуванням суми, сплаченої згідно з платіжним дорученням № 153 від 19.03.2020.

Матеріали з усунення недоліків слід подати в Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у встановлений цією ухвалою строк, а також надати суду докази надіслання копії цих матеріалів іншим учасникам справи.

Усунувши недоліки, заявнику касаційної скарги необхідно подати суду докази про дату вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху для визначення судом чи було дотримано заявником встановлений у частині другій статті 174 Господарського процесуального кодексу України строк на усунення недоліків касаційної скарги.

Керуючись статтями 119, 174, 234, 288, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, статтями 4, 6 Закону України "Про судовий збір", суд

УХВАЛИВ:

1. Визнати неповажними підстави, наведені у клопотанні Львівської міської ради про поновлення строку на касаційне оскарження.

2. Касаційну скаргу Львівської міської ради на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2019 у справі № 910/2607/19 залишити без руху.

3. Надати скаржнику строк до 22 травня 2020 року для усунення недоліків касаційної скарги.

4. Довести до відома скаржника, що поштову кореспонденцію слід надсилати за адресою Касаційного господарського суду: 01016, м. Київ, вул. О.Копиленка, 6.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Міщенко І.С.