РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2020Справа № 910/1193/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Філон І.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Військової прокуратури Київського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до Акціонерного товариства "Банк Інвестицій та Заощаджень"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Фрост"

про стягнення 97 320, 00 грн.

Представники:

від прокуратури: не з`явився;

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Єфремова І.В.;

від третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Військова прокуратура Київського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (далі-позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" (далі-відповідач) про стягнення банківської гарантії у розмірі 97 320, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок неналежного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Фрост" своїх зобов`язань за договором поставки товарів для державних потреб (за кошти Державного бюджету України) № 286/2/17/195 від 24.11.2017, позивач набув право стягнення банківської гарантії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2020 позовну заяву Військової прокуратури Київського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України залишено без руху. Встановлено Військовій прокуратурі Київського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України строк протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви.

10.02.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від Військової прокуратури Київського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 12.03.2020. Залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Фрост".

28.02.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відповідачем було перераховано на рахунок позивача гарантійну суму в розмірі 93 320, 00 грн відповідно до банківської гарантії № 14980/17-ГВ забезпечення виконання договору від 20.11.2017, що підтверджується меморіальним ордером № 4389 від 24.01.2018 року, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні 12.03.2020 оголошено перерву до 26.03.2020.

17.03.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду від Військової прокуратури Київського гарнізону надійшло клопотання про закриття провадження у справі, в якому прокурор просить суд у зв`язку з відсутністю спору закрити провадження у даній справі та повернути сплачену суму судового збору у розмірі 2102, 00 грн.

Судове засідання, призначене на 26.03.2020 не відбулося у зв`язку з необхідністю попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, зважаючи на період карантину, визначений постановою КМУ "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11.03.2020 № 211, з урахуванням рішення Уряду про заборону пасажирських перевезень та обмеження кількості учасників масових заходів, а також листа Ради суддів України від 16.03.2020 9/рс-186/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2020 призначено судове засідання на 30.04.2020.

У цьому судовому засіданні представник відповідача не заперечив проти задоволення клопотання прокуратури про закриття провадження у справі

Розглянувши подане прокуратурою клопотання, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Таким чином, господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Враховуючи що грошові кошти у розмірі 97 320, 00 грн. були сплачені відповідачем 24.01.2018, тобто до подачі позову та, відповідно до відкриття провадження у справі, суд не вбачає підстав для закриття провадження у даній справі, а тому клопотання Військового прокуратура Київського гарнізону про закриття провадження у справі не підлягає задоволенню.

Крім того, у цьому судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

Представники прокуратури та позивача у судове засідання не з`явилися, причин неявки суду не повідомили, однак були повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив.

Суд відзначає, що третя особа повідомлялася ухвалами суду про дату, час та місце розгляду даної судової справи, проте у судове засідання представників не направлено.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (стаття 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»).

Так, з метою повідомлення третьої особи про розгляд справи судом та про її право подати письмові пояснення, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвали суду у даній справі були направлені судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 72312, Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Ломоносова, 23, проте, до суду повернулися конверти з ухвалами суду з відміткою: «адресат відсутній».

Згідно зі ст. 232 Господарського процесуального кодексу України судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази. Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Пунктом 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

При цьому, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18 та 21.03.2019 у справі № 916/2349/17).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що третя особа мала право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалами суду від 13.02.2020, від 12.03.2020 та від 26.03.2020 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Приймаючи до уваги, що представник прокуратури, позивача та третьої особи були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників прокуратури, позивача та третьої особи не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі, враховуючи подане прокуратурою клопотання про закриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 30.04.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 20.11.2017 відповідач надав позивачу банківську гарантію № 14980/17-ГВ з метою забезпечення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Фрост" умов договору на закупівлю: теплообмінники, кондиціонери повітря, холодильне обладнання та фільтрувальні пристрої (42510000-4) код ДК 021:2015-42510000-4, загальною вартістю 97 320, 00 грн у вигляді гарантійного листа.

24.11.2017 між Міністерством оборони України (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Фрост" (далі - постачальник) укладено договір № 286/2/17/195 про поставку товарів для державних потреб (за кошти Державного бюджету України), відповідно до якого постачальник зобов`язався у 2017 році поставити замовнику теплообмінники, кондиціонери повітря, холодильне обладнання та фільтрувальні пристрої (42510000-4) (камера холодильна низькотемпературна 20 м. куб. в комплекті з холодильним агрегатом) (далі - товар), зазначений у специфікації, а Замовник забезпечити приймання та оплату товару в кількості, у строки.

Згідно п. 1.2 договору, ціна, кількість та строки постачання товару визначаються специфікацією. Ціна товару з ПДВ становить 1 946 400 грн. 00 коп. та включає доставку, монтажні та пусконалагоджувальні роботи.

Відповідно до Специфікації загальна кількість товару для постачання 10 штук камер холодильних низькотемпературних 20 м.куб. в комплекті з холодильним агрегатом, ціна товару з ПДВ 1 946 400,00 грн., строки постачання до 15.12.2017 р. (включно).

Приймання товару відповідно до п. 2.4 договору оформляється актом приймання (форма 4), який складає одержувач Замовника на кожну партію товару після закінчення приймання товару в трьох примірниках: перший примірник - Замовнику, другий одержувачу Замовника, третій - Постачальнику. Належним чином оформлені документи; акт приймання, видаткова накладна Постачальника та повідомлення-підтвердження відповідно до наказу Міністра оборони України від 31.12.2016 № 757 є підтвердженням приймання товару.

Згідно п. 5.1 договору товар постачається на умовах DDР - склад Замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року згідно з положеннями договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами, тощо.

За умовами п. 7.3.7. договору, за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1 % вартості недопоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості договору.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2017, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення (п. 10.1. договору).

Пунктом 11.3. договору передбачено, що виконавець забезпечив виконання своїх зобов`язань за цим договором у розмірі 5 % вартості договору банківська гарантія від 20.11.2017 № 14980/17-ГВ, видана ПАТ "Банк Інвестицій та Заощаджень" в сумі 97 320, 00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Фрост" було порушено терміни постачання товару за договором № 286/2/17/195 від 24.11.2017, у зв`язку з чим Міністерство оборони України звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Фрост" про стягнення пені у розмірі 4 476, 22 грн. за неналежне виконання зобов`язань за договором № 286/2/17/195 від 24.11.2017.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.12.2018 у справі № 908/2363/18 позовні вимоги Міністерства оборони України задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Фрост" на користь Міністерства оборони України 4 476 грн. 72 коп. пені, 1 762 грн. 00 коп. судового збору.

Зокрема, судом у справі № 908/2363/18 встановлено, що послуги з постачання товару виконані з порушенням терміну надання таких послуг. При постачанні теплообмінників, кондиціонерів повітря, холодильного обладнання та фільтрувальних пристроїв (42510000-4) (камера холодильна низькотемпературна 20 м.куб. в комплекті з холодильним агрегатом) у військові частини Військово-медичний клінічний центр Південного регіону м. Одеса та А0553 м. Хмельницький виявлено порушення умов зазначеного договору, про що свідчать акти приймання від 28.12.2017 р. № 50 та від 27.12.2017р. № 47, повідомлення-підтвердження від 28.12.2017 р. № б/н та 27.12.2017 р. № б/н а саме: камера холодильна низькотемпературна 20 м.куб. в комплекті з холодильним агрегатом була поставлена 27.12.2017 р. та 28.12.2017 р., а не 15.12.201 7 р., згідно умов договору. Отже, термін прострочення склав 11 та 12 діб.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Таким чином, факти, встановлені у рішенні Господарського суду Запорізької області від 06.12.2018 у справі № 908/2363/18, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді даної справи.

Враховуючи порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Фрост" умов договору № 286/2/17/195 від 24.11.2017 в частині поставки товару у визначені договором терміни, позивач звернувся до відповідача з вимогою № 286/7/164 від 11.01.2018, в якій просив на підставі банківської гарантії перерахувати Міністерству оборони України кошти у сумі 97 320, 00 грн.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор зазначає, що внаслідок неналежного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Фрост" своїх зобов`язань за договором поставки товарів для державних потреб (за кошти Державного бюджету України) № 286/2/17/195 від 24.11.2017, позивач набув право стягнення банківської гарантії.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з положеннями ст. 200 ГК України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

За змістом ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У відповідності до ст. 561 Цивільного кодексу України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

У розділі І Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №639 (надалі - Положення), визначено, що гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов`язань у повному обсязі або їх частину в разі пред`явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від основного зобов`язання принципала (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на таке зобов`язання безпосередньо міститься в тексті гарантії. Гарантійний лист - це гарантія, що оформлена належним чином на паперовому носії.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як встановлено судом, 20.11.2017 відповідач надав позивачу банківську гарантію № 14980/17-ГВ з метою забезпечення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Фрост" умов договору на закупівлю: теплообмінники, кондиціонери повітря, холодильне обладнання та фільтрувальні пристрої (42510000-4) код ДК 021:2015-42510000-4, загальною вартістю 97 320, 00 грн у вигляді гарантійного листа.

Частинами 1, 2, 3 статті 563 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Відповідно до ч. 1 ст. 565 Цивільного кодексу України передбачено, що гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.

Отже, з умов Гарантії та норм права слідує, що обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з порушенням Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Фрост" умов договору № 286/2/17/195 від 24.11.2017 в частині поставки товару у визначені договором терміни, позивач звернувся до відповідача з вимогою № 286/7/164 від 11.01.2018, в якій просив на підставі банківської гарантії перерахувати Міністерству оборони України кошти у сумі 97 320, 00 грн.

Разом з тим, заперечуючи проти позовних вимог, відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено про необґрунтованість та безпідставність вимог прокуратури та позивача, оскільки вимога позивача була виконана та сума банківської гарантії у розмірі 97 320, 00 грн. в повному обсязі перерахована позивачу ще 24.01.2018.

На підтвердження власних доводів відповідачем додано до відзиву на позовну заяву платіжне доручення № 4389 від 24.01.2018, відповідно до якого сума у розмірі 97 320, 00 грн була перерахована на банківські реквізити позивача (бенефіціара), зазначені у банківській гарантії № 14980/17-ГВ, з призначенням платежу: «оплата по гарантії № 14980/17-ГВ від 20.11.2017 без ПДВ (вимога № 286/7/164 від 11.01.2018)».

Вказана обставина підтверджена позивачем у судовому засіданні 12.03.2020.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Таким чином, враховуючи що на вимогу Міністерства оборони України відповідачем було здійснено виплату банківської гарантії в розмірі 97 320, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 4389 від 24.01.2018, тобто вимоги позивача задоволені ще 24.01.2018, до подачі позову, у даному випадку суд не вбачає порушеного права позивача за захист якого він звернувся до суду через Військову прокуратуру Київського гарнізону, відповідно позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та безпідставними.

Тож, у даному випадку, позивачем не доведено суду, в чому саме та з яких підстав його права та законні інтереси порушені відповідачем, тоді як Акціонерним товариством "Банк Інвестицій та Заощаджень" належними та достовірними доказами в розумінні ст. ст. 76-77 ГПК України, спростовані доводи позивача.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених вимог, наведених обґрунтувань та наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Військового прокуратура Київського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Акціонерного товариства "Банк Інвестицій та Заощаджень" про стягнення 97 320, 00 грн. задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на прокуратуру.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено: 05.05.2020

Суддя С. О. Щербаков