ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

04 травня 2020 року Справа № 915/603/20

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е. М., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 2, пр. Богоявленський, 314, м. Миколаїв, 54050 ()

в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації, вул. Адміральська, 22, м. Миколаїв, 54001 ()

до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034 ()

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітовський транспортний центр", вул. Велика Морська, 89, м. Миколаїв, 54001 ()

про визнання незаконним та скасування наказу та витребування земельної ділянки

без повідомлення (виклику) учасників

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернувся Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 2 з позовною заявою, в якій просить суд:

1. Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 1181-СГ від 19.10.2015, яким затверджено проект із землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер :01:000:1794) для ведення особистого селянського господарства в межах території Галицинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області.

2. Витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітовський транспортний центр» на користь власника земельної ділянки держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :01:000:1794 в межах території Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області.

Крім того, прокурор просить суд стягнути з відповідачів на користь прокуратури Миколаївської області сплачений судовий збір за подачу позову.

Підставою позову прокурором зазначено обставини щодо порушення відповідачем Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області законодавства при прийнятті оскаржуваного наказу про затвердження проекту землеустрою та наданні у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер :01:000:1794) для ведення особистого селянського господарства в межах території Галицинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області.

Прокурор зазначає, що на підставі оскаржуваного наказу видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку, про що вчинено записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо вищевказаної земельної ділянки. В подальшому ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу відчужила право власності на спірну земельну ділянку на користь ТзОВ "Вітовський транспортний центр", про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено відповідні записи.

Прокурор зазначає, що надання у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в цій місцевості суперечить вимогам земельного та водного законодавства (ст. 88, 90 ВК України, ст. 60, 62 ЗК України), оскільки земельна ділянка фактично розташована у межах прибережної захисної смуги Бузького лиману, а в силу положень глави 12 ЗК України "Землі водного фонду" взагалі не передбачено можливість надання у приватну власність земель прибережної захисної смуги лиману.

Крім того, відповідно до містобудівної документації, чинної на час прийняття оскаржуваного наказу, а саме Проекту планування Вітовського (Жовтневого) району, затвердженого розпорядженням виконкому Миколаївської обласної ради народних депутатів від 16.05.1979 року № 310-р, вказана земельна ділянка розташована в перспективній зоні масового відпочинку І черги. Будівництво будь-яких об`єктів Проектом не передбачалось. Зазначена територія передбачалась як територія загального користування та не повинна передаватись у власність з будь-яким цільовим призначенням. Отже, надання спірної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства суперечить містобудівному законодавству.

З огляду на вищевикладене, прокурор вважає, що оскаржуваний наказ ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області суперечить законодавству, порушує права та цивільні інтереси держави, що згідно ст. 16, 21, 393 ЦК України, ст. 152, 155 ЗК України є підставою для визнання його незаконним та скасування в судовому порядку.

Враховуючи, що вищезазначений наказ прийнято з порушенням закону, то свідоцтво про право власності на вищезазначену земельну ділянку також є незаконним.

Оскільки ТзОВ "Вітовський транспортний центр" придбало вказані земельні ділянки в особи, яка, з огляду на зазначені обставини, не мала права її отримувати та відчужувати, то договір купівлі-продажу в силу ст. 21, 203, 215 ЦК України, ст. 152 ЗК України підлягає визнанню недійсними та скасуванню.

Прокурором обрано спосіб захисту прав - витребування земельної ділянки від нинішнього власника ТзОВ "Вітовський транспортний центр" на користь належного власника - держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації, яка, на думку прокурора, є органом, який розпоряджається земельними ділянками водного фонду державної власності на території області.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 13, 14, 19, 131-1 Конституції України, ст. 60, 118, 122 ЗК України, ст. 85, 88 ВК України, ст. 373, 388 ЦК України, ст. 17 Закону України "Про основи містобудування", ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та судовою практикою.

Дослідивши матеріали позовної заяви, судом встановлено наступне.

Прокурором в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації пред`явлено до господарського суду Миколаївської області вищевказаний позов, в якому об`єднано одну вимогу немайнового характеру про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області та одну вимогу майнового характеру про витребування земельної ділянки.

1. Щодо вимоги немайнового характеру про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 1181-СГ від 19.10.2015, яким затверджено проект із землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в межах території Галицинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, то суд зазначає наступне.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно із ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (п. 6 ч. 1 цієї статті).

Статтею 2 ГПК України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних саме зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду.

Для віднесення справи до своєї юрисдикції господарському суду необхідно визначити, чи правовідносини та спір є господарськими. Зокрема, господарський спір підвідомчий господарському суду за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Таким чином, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори і в тому разі, якщо сторонами в судовому процесі виступають фізичні особи, що не є суб`єктами підприємницької діяльності, якщо це прямо передбачено процесуальним законом.

Разом з тим відповідно до ст. 1 ЦПК України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Ч. 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що загальні суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками, зокрема надання земельних ділянок громадянам у власність, діє як орган, через який реалізуються повноваження власника земельних ділянок, та вступає з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини.

Ч. 2 ст. 13 Конституції України унормовано, що кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Громадяни та юридичні особи у визначеному законом порядку набувають прав власності та користування земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення для ведення господарської діяльності або задоволення особистих потреб. Відносини, пов`язані з набуттям і реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок, є цивільно-правовими.

Рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за ст. 16 ЦК України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного права особи.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що вимога про скасування рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, ухваленого на користь фізичної особи, в якої з цього рішення виникли відповідні права та обов`язки, безпосередньо стосується прав та обов`язків цієї особи, тому відповідний спір має розглядатися судом за правилами ЦПК України (п. 6.17 постанови Великої Палати ВС від 15.10.2019 по справі № 911/3749/17). Наведене відповідає висновкам, викладеним раніше Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 4 липня 2018 року у справі № 361/3009/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 485/1472/17, від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц, від 15 травня 2019 року у справі № 469/1346/18, від 26 червня 2019 року у справі № 911/2258/18.

Отже, розгляд позовної вимоги про скасування рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, ухваленого на користь фізичних осіб, має розглядатись за правилами цивільного судочинства.

Вищевказане також узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах від 19.11.2019 по справі № 911/3677/17, від 15.10.2019 по справі № 911/3749/17, від 01.10.2019 по справі № 911/2034/16.

Доводи, що власник спірної земельної ділянки (фізична особа) не був зазначений під час подання позову як відповідач, оскільки спірна земельна ділянка не була виділена в натурі на місцевості й знаходиться у володінні та користуванні ПАТ "Обухівське", не можуть бути підставою для розгляду спору господарськими судами, адже предмет спору безпосередньо стосується прав і обов`язків такої фізичної особи (п. 44 постанови ВП ВС від 16.05.2018 по справі № 911/4111/16).

По вищевказаній справі Велика Палата ВС сформувала наступний правовий висновок: "Справи у спорах, що виникають із земельних відносин, у яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, проте предмет спору в яких безпосередньо стосується прав і обов`язків фізичних осіб, підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства" (п. 44 постанови ВП ВС від 16.05.2018 по справі № 911/4111/16).

За таких обставин, вимога немайнового характеру про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, яким затверджено проект із землеустрою та надано у власність фізичній особі земельну ділянку, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

2. Щодо вимоги майнового характеру про витребування земельної ділянки, то суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ст. 16 ЦК України.

За змістом ч. 2, 3 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Нормами цивільного законодавства передбачені засади захисту права власності. Якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача, захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом задоволення віндикаційного позову.

Отже, обставини, які входять до предмета доказування у цій справі у спорі про витребування спірної земельної ділянки від юридичної особи, можуть бути встановлені господарським судом самостійно.

Вказаної правової позиції дотримується Велика Палата ВС (постанова Великої Палати ВС від 15.10.2019 по справі № 911/3749/17).

З огляду на викладене вище та суб`єктний склад учасників спору в частині вимог про витребування земельної ділянки у власність держави від юридичної особи (відповідача ТзОВ "Вітовський транспортний центр"), спір у справі за такими вимогами підпадає під дію ст. 4 ГПК України та підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги у цій справі є такими, які належить розглядати в порядку різного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Відповідно до ч. 4 ст. 173 ГПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Правова позиція щодо застосування положень ч. 4, 6 ст. 173, п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України до випадків об`єднання в одній позовній заяві вимог, які належить розглядати за правилами різного судочинства, вказана в постанові Великої Палати ВС від 11.06.2019 року по справі № 917/375/18.

Враховуючи, що прокурором неправильно об`єднано позовні вимоги у цій справі, які належить розглядати в порядку різного судочинства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України для повернення позовної заяви і доданих до неї документів.

При цьому, на думку суду, в спірному випадку відсутні підстави для застосування положень ч. 6 ст. 173 ГПК України, оскільки вказані прокурором підстави позову стосуються як вимоги немайнового, так і вимог майнового характеру, які, як вказано вище, належить розглядати за правилами різних видів судочинства. При цьому, самостійне визначення судом підстав позову виходить за межі повноважень суду, оскільки вказаним правом відповідно до ст. 46 ГПК України наділений лише позивач.

Відповідно до ч. 6, 7 ст. 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді.

Відповідно до ч. 8 ст. 174 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Керуючись ст. 174, 232-235, 254-256 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву вх. № 5331/20 від 30.04.2020 року і додані до неї документи повернути Заступнику керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 2.

Додатки для прокуратури:

- позовна заява з додатками (всього на 47-ми арк.).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку та строки, визначені статтями 255, 256 ГПК України з урахуванням пункту 4 Розділу X "Прикінцеві положення" ГПК України та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала підписана 04.05.2020 року

Суддя Е.М. Олейняш