ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2020 р. Справа№ 925/1135/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тарасенко К.В.

без повідомлення учасників справи,

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства «Міський водоканал» на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.11.2019 (повний текст рішення підписано 20.11.2019)

у справі №925/1135/19 (суддя Довгань К.І.)

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства «Міський водоканал»

про стягнення 24 573,08 грн

1. Зміст позовних вимог та заперечень

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Комунального підприємства «Міський водоканал» про стягнення 24 573,08 грн заборгованості, яка складається з: пені у розмірі 22 254,27 грн, 3% річних у розмірі 1 218,35 грн та інфляційних витрат у розмірі 1 100,47 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №3186/15-БО-36 від 12.12.2014.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, при цьому подав до суду заяву, в якій просив суд застосувати позовну давність та наслідки спливу позовної давності - відмовити у позові. Заяву вмотивовано тим, що позивач нарахував пеню поза межами строків, передбачених ст. 232 ГК України.

2. Фактичні обставини, встановлені місцевим та апеляційним судом

12.12.2014 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія» «Нафтогаз України» (Продавець) та Комунальним підприємством «Міський водоканал» (Покупець) укладено договір №3186/15-БО-36 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД , а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (далі - споживачем Покупця) (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору Продавець передає Покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 488 тис. куб. метрів, у тому числі по місяцях кварталів: січень - 107,36 тис. куб. метрів, лютий - 92,72 тис. куб. метрів, березень - 68,32 тис. куб. метрів, квітень - 24,40 тис. куб. метрів, жовтень - 24,40 тис. куб. метрів, листопад - 78,08 тис. куб. метрів, грудень - 92,72 тис.куб. метрів.

Відповідно до п. 3.3. Договору, приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

Ціна газу обумовлена сторонами у Договорі, зокрема у Розділі V «Ціна газу».

Згідно з п. 5.1 Договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженими державною владою України органом.

Ціна за 1000 куб. метрів газу становить 5900,00 грн, без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%;

- податок на додану вартість за ставкою - 20%

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 366,70 грн, крім того ПДВ - 20% - 73,34 грн, а всього ПДВ - 440,04 грн (чотириста сорок гривень).

До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 6384,70 грн, крім того ПДВ - 20% - 1276,94 грн, всього з ПДВ - 7661,64 грн (п. 5.2. Договору).

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 6.3. Договору, передбачено, що оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами перерахування коштів, затвердженими відповідною постановою уповноваженого органу, та зараховується як оплата за газ, поставлений Продавцем Покупцю в порядку, визначеному нормами чинного законодавства.

Сторони погоджуються, що при перерахуванні коштів в призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим.

У разі якщо на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Покупця надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу, Покупець зобов`язується здійснити будь-які дії в межах чинного законодавства для виконання пункту 6.1. цього Договору.

Додатковою угодою №6 від 30.07.2015 пункт 6.3. Договору доповнено абзацами в наступній редакції: «За наявності заборгованості у Покупця за цим договором Продавець зараховує кошти, що надійшли від Покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

Кошти, які надійшли від Покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим Договором».

Відповідно до п. 7.1., 7.2. Договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором. У разі невиконання Покупцем п. 6.1. цього договору Продавець має право не здійснювати поставку газу Покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання Покупцем п.6.1. цього договору він зобов`язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Пунктом 9.3. Договору сторони передбачили, що строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5(п`ять) років.

Відповідно до розділу 11 «Строк дії договору», договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації природного газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Сторонами неодноразово вносились зміни до умов Договору щодо ціни та порядку розрахунків.

Так, відповідно до додаткової угоди № 1 від 16.02.2015, додаткової угоди № 2 від 16.03.2015, додаткової угоди №3 від 10.04.2015, сторони визначили вартість газу за лютий, березень, квітень 2015 року, яка становила: 7 416,84 грн з ПДВ, 11 333,64 грн з ПДВ, 9 600,24 грн з ПДВ, відповідно.

Додатковими угодами № 6 від 30.07.2015 та № 9 від 02.11.2015 сторони внесли зміни в розділ «Порядок та умови проведення розрахунків».

Відповідно до актів приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 на суму 302 129,11 грн, від 28.02.2015 на суму 277 619,74 грн, від 31.03.2015 на суму 154 443,51 грн, від 30.04.2015 на суму 60 452,71 грн, позивачем передано, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 794 645,07 грн.

Позивач належним чином виконав зобов`язання за Договором щодо поставки природного газу в період січня-квітня 2015 року.

Відповідач вартість отриманого за актами приймання - передачі газу оплатив у повному обсязі, але з прострочкою, крім акта від 28.02.2015. За актом від 31.01.2015 відповідач здійснив остаточний розрахунок за отриманий газ 27.02.2015, за актом від 28.02.2015 - 03.03.2015, за актом від 31.03.2015 - 29.10.2015, за актом від 30.04.2015 - 23.11.2015.

У зв`язку із тим, що відповідач несвоєчасно здійснював оплату за поставлений позивачем газ, позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення 22 254,27 грн пені, 1 218,34 грн 3% річних за період прострочення з 17.02.2015 по 22.11.2015 з урахуванням строків оплати та періоду прострочення виконання зобов`язання по кожному з актів, 1 100,47 грн інфляційних за період прострочення з травня 2015 по листопад 2015 з урахуванням строків оплати та періоду прострочення виконання зобов`язання по кожному з актів.

3. Короткий зміст рішення місцевого суду

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 12.11.2019 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Комунального підприємства «Міський водоканал» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - 22 254,27 грн пені, 1 218,34 грн 3% річних, 1100,47 грн інфляційних втрат та 1921 грн витрат на оплату судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд виходив з того, що позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином, тоді як відповідач свої зобов`язання за договором щодо своєчасної оплати за отриманий природній газ не виконав, а тому позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача 3% річних, інфляційні втрати та пеня.

Щодо строку позовної давності, то суд першої інстанції зазначив, що позивачем не було порушено строку позовної давності для пред`явлення позовних вимог.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Комунальне підприємство «Міський водоканал» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 12.11.2019 у справі №925/1135/19 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не застосував норми матеріального права, зокрема положень статей 1, 2, 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Скаржник зазначив, що Комунальне підприємство «Міський водоканал» підпадає під дію вказаного Закону, що підтверджується п.1.2. договору №3186/15-БО-36 від 12.12.2014 та ліцензіями від 16.09.2010 та від 27.10.2015 на виробництво теплової енергії, від 16.09.2010 та від 27.10.2015 на постачання теплової енергії, від 27.10.2015 на транспортування теплової енергії.

5. Доводи учасників справи щодо апеляційної скарги

Позивач не скористався своїм правом подачі відзиву на апеляційну скаргу.

6. Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом

10.12.2019 Комунальне підприємство «Міський водоканал» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.11.2019 у справі №925/1135/19.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №925/1135/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Шаптала Є.Ю., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2019 апеляційну скаргу Комунального підприємства «Міський водоканал» на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.11.2019 у справі №925/1135/19 залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків.

На виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява Комунального підприємства «Міський водоканал» про усунення недоліків з доказами сплати судового збору у встановленому законом розмірі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Міський водоканал» на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.11.2019, справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.

7. Джерела права й акти їх застосування

Господарський кодекс України

Згідно з ч. 1,2,7 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст.216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ст.230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частинами 4 та 6 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі. Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Цивільний кодекс України

Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Частина перша статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 ст.551 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії»

Відповідно до приписів статті 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства (статті 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»).

За приписами частин першої та третьої статті 5 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

На реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Частиною 3 статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93

Пунктом 14 Порядку передбачено, що у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 1 січня 2016 р. заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Господарський процесуальний кодекс України.

За приписами частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

8. Позиція апеляційного суду

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню з наступних підстав.

При прийнятті рішення про задоволення позовних вимог судом першої інстанції не було враховано положення Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії», а саме ч. 3 ст. 7 Закону, відповідно до якої, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом (набрав чинності 30.11.2016).

Як свідчать матеріали справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач свій обов`язок щодо передачі відповідачу природного газу виконав належним чином, однак відповідач за поставлений позивачем за актами приймання передачі природного газу від 31.01.2015, від 28.02.2015, від 31.03.2015, від 30.04.2015 газ оплатив з прострочкою.

За умовами п.6.1 договору, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-ого чиста (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Так, з урахуванням умов наведених вище положень договору та чинного законодавства України, відповідач повинен був оплатити за поставлений газ за актами прийому-передач від 31.01.2015 у строк до 16.02.2015 (понеділок) включно, за від 28.02.2015 у строк до 16.03.2015 (понеділок) включно, від 31.03.2015 у строк до 14.04.2015 включно, а від 30.04.2015 у строк до 14.05.2016 включно.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є вимоги позивача про стягнення з відповідача 22 254,27 грн пені, 1 218,34 грн 3% річних та 1 100,47 грн інфляційних втрат, нарахованих на суму боргу відповідача, з урахуванням періоду прострочення платежів.

Перевіривши розрахунок позивача про стягнення пені, 3% річних та інфляційних витрат, колегія суддів вважає його арифметично вірним та обґрунтованим.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів апеляційної скарги та встановлено судом апеляційної інстанції, основним видом діяльності Комунального підприємства «Міський водоканал» є виробництво теплової енергії, що підтверджується ліцензією серії АВ №518365 від 16.09.2010, ліцензією від 27.10.2015, постачання теплової енергії, що підтверджується ліцензією серії АВ № 518366 від 16.09.2010, ліцензією від 27.10.2015 та транспортування теплової енергії, що підтверджується ліцензією від 27.10.2015.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що пеня, інфляційні втрати та три відсотки річних, які є предметом позову у цій справі, нараховані позивачем на заборгованість за поставлений природний газ, що використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (пункт 1.2 договору).

Отже, відповідач є теплопостачальною та теплогенеруючою організацією, на яку поширюється дія Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії» від 03.11.2016.

Також з матеріалів справи вбачається, що заборгованість за поставлений природний газ, на яку позивачем нарахована пеня, інфляційні втрати, 3% річних та стягнення яких є предметом позову у цій справи була погашена відповідачем 23.11.2015, тобто до 30.11.2016 - набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії».

Приписи ст.ст. 1, 2, 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії» та п. 14 Порядку ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 суд приходить до висновку, що частина 3 статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є нормою прямої дії, її застосування не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності цим Законом. Зокрема, реалізація цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Наведена правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №905/299/18, від 05.08.2019 у справі №927/934/18, від 18.09.2019 у справі №920/102/19.

Щодо доказів доданих до апеляційної скарги (копії ліцензій), колегія суддів приймає їх до уваги, оскільки приписи Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії» є імперативними і суд першої інстанції зобов`язаний був з`ясувати чи підпадає Комунальне підприємство «Міський водоканал» під його дію, враховуючи п. 1.2. Договору яким передбачено, що газ продається за цим договором, використовується Покупець виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволені позову на підставі Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» та беручи до уваги п. 9.3. Договору, яким сторони передбачили, що строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5(п`ять) років, заява відповідача про застосування строку позовної давності є безпідставною.

9. Висновки апеляційного суду

На підставі вищевикладеного, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що викладені відповідачем доводи в обґрунтування апеляційної скарги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Рішення суду першої інстанції від 12.11.2019 прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Міський водоканал» на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.11.2019 у справі №925/1135/19 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 12.11.2019 у справі №925/1135/19 скасувати.

3. Прийняти нове рішення суду, яким у задоволенні позову відмовити.

4. Стягнути з Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) на користь Комунального підприємства «Міський водоканал» (19700, Черкаська область, м. Золотоноша, вул. Шевченка, 156, ідентифікаційний код 32601205) 2881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну) грн 50 коп судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

5. Видачу наказу по справі №925/1135/19 доручити Господарському суду Черкаської області.

6. Матеріали справи №925/1135/19 повернути до Господарського суду Черкаської області.

7. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Є.Ю. Шаптала

К.В. Тарасенко