РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.05.2020Справа № 910/18495/19

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АБІЛІТІ ПРОФІТ» (вул. Виробнича буд. 3, смт. Слобожанське, Дніпровський район, Дніпропетровська область, 52005) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДіПі Ейр Газ» (вул. Кловський узвіз, буд. 7А, м. Київ, 01021) про стягнення заборгованості у розмірі 20482,39 грн,

Без виклику сторін

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «АБІЛІТІ ПРОФІТ», звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДіПі Ейр Газ», в якому просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДіПі Ейр Газ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АБІЛІТІ ПРОФІТ» суму боргу у розмірі 20482,39 грн, судові витрати у розмірі 1921,00 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 4746,40 грн.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 4Р/1009 на ремонт та технічне обслуговування автотранспортної техніки від 10.09.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 позовна заява прийнята до розгляду, у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позовну заяву, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, позивачу запропоновано у строк не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив, відповідачу надано строк протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив (у разі подання такої) подати заперечення на відповідь на відзив.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі позивачем отримано 14.02.2020, відповідачем - 17.02.2020, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідач не скористався правом подання до суду відзиву на позовну заяву, позивачем додаткових пояснень до суду подано не було.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

10.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АБІЛІТІ ПРОФІТ» (виконавець) та відповідачем (замовник) укладено договір № 4Р/1009 на ремонт та технічне обслуговування автотранспортної техніки, за умовами якого виконавець виконує роботу по технічному обслуговуванню, поточному та капітальному ремонту вузлів та агрегатів автотранспортної техніки, що належить замовнику.

Відповідно до п. 6.1. розділу 6 договору чинний договір діє на протязі 1 року з моменту підписання його сторонами. У разі якщо сторони не мають претензій один до одного на протязі встановленого періоду, договір пролонговується на наступний рік.

За умовами п.п. 2.1.3., 2.1.6., 2.1.7. п. 2.1. розділу 2 договору виконавець виконує усі види технічного обслуговування в установленому порядку та згідно технологічним картам завода-виробника; виставляє рахунки на виконані послуги та використані запасні частини по кожній машині замовника, яка надійшла на технічне обслуговування або ремонт; при завершенні робіт оформлює акт виконаних робіт про фактично виконану роботу згідно заяви замовника.

Згідно із п.п. 2.2.6. п. 2.2. розділу 2 договору замовник сплачує за послуги та матеріали, надані виконавцем згідно узгодженого переліку нормо-годин на виконання окремих видів робіт з фіксованою вартістю 1 нормо-години - 300 гривень з ПДВ. Оплата робіт виконавця здійснюється на підставі рахунка, наданого замовнику, що містить перелік наданих послуг та використаних матеріалів. Замовник зобов`язаний оплатити надані рахунки на протязі одного календарного дня з моменту виписки рахунку.

24.09.2019 позивачем та відповідачем складено і підписано акт прийому-передачі виконаних робіт № 34, за яким загальна вартість наданих позивачем послуг по технічному обслуговуванню за умовами договору складає 20482,39 грн з ПДВ.

24.09.2019 позивачем виставлено до сплати відповідачу рахунок № 33 на загальну суму 20482,39 грн з ПДВ.

24.10.2019 позивач звернувся до відповідача із претензією, в якій повідомлено про наявність заборгованості за укладеним договором у розмірі 20482,39 грн.

Відповідно до п. 5.1. розділу 5 договору згідно наданому договору сторони несуть відповідальність згідно з діючим законодавством України.

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач у позовній заяві зазначає, що відповідачем не сплачено вартості виконаних робіт у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову у повному обсязі з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 905 Цивільного кодексу України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами встановлено, що між позивачем як виконавцем та відповідачем як замовником укладено договір № 4Р/1009 на ремонт та технічне обслуговування автотранспортної техніки. На виконання послуг за даним договором сторонами складено та підписано акт-прийому передачі виконаних робіт № 34 від 24.09.2019 на загальну суму 20482,39 грн з ПДВ. Вказаний акт підписано повноважними представниками сторін без зауважень та застережень, спростувань щодо змісту вказаного акту відповідачем не надано. В подальшому позивачем виставлено до сплати відповідачу рахунок на оплату № 33 від 24.09.2019 про сплату 20482,39 грн з ПДВ.

Таким чином, вказані обставини свідчать про виконання позивачем умов укладеного договору та надання обумовлених сторонами послуг. При цьому позивачем стверджується факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати таких послуг позивача. Належних доказів виконання зобов`язань за договором в частині сплати коштів за рахунком надання послуг з боку відповідача суду не надано.

Згідно з ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Таким чином, враховуючи порушення умов укладеного між сторонами договору з боку відповідача в частині проведення оплати за надані послуги, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором у розмірі 20482,39 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з покладенням на відповідача у справі 1921,00 грн. судових витрат зі сплати судового збору, на підставі положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Згідно із ч. 4, 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Позивачем до позовної заяви додано попередній розрахунок судових витрат, послуг адвоката, згідно якого орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу з боку позивача складає 4746,40 грн, з яких: зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції (1 год, вартість 1 год - 774,40 грн) - 774,40 грн; отримання доказів для позовної заяви, виготовлення копій документів (1 год, вартість 1 год - 774,40 грн) - 774,40 грн; підготовка та подання позовної заяви (1 год, вартість 1 год - 774,40 грн) - 774,40 грн; представництво та захист інтересів в суді (відвідання судових засідань) (3 год, вартість 1 год - 774,40 грн) - 2323,20 грн; витрати на поштові послуги по пересиланню відповідачу заперечень на відзив та копій клопотань - 100 грн.

В той же час позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі, вказаному позивачем, не надано відомостей про адвоката, який надавав таку правничу допомогу позивачу, договору про надання правничої допомоги або інших доказів, які б підтверджували право адвоката та представництво інтересів позивача. Крім того, витрати в частині представництва та захисту інтересів у суді не можуть бути відшкодовані позивачу, оскільки провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Щодо поштових витрат позивача, то як вбачається з матеріалів справи заперечень на відзив та інших клопотань позивачем не подано у зв`язку з чим такі витрати також не підлягають відшкодуванню.

Таким чином, суд доходить висновку про відсутність підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а також поштових витрат.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 120, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДіПі Ейр Газ» (вул. Кловський узвіз, буд. 7А, м. Київ, 01021, ідентифікаційний код 36858311) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АБІЛІТІ ПРОФІТ» (вул. Виробнича буд. 3, смт. Слобожанське, Дніпровський район, Дніпропетровська область, 52005, ідентифікаційний код 43106788) заборгованість у розмірі 20482 грн 39 коп та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1921 грн 00 коп, а всього 22403 (двадцять дві тисячі чотириста три) грн. 39 (тридцять дев`ять) коп..

3. В решті позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням положень п. 4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Дата складення та підписання рішення 06.05.2020.

Суддя В.О.Демидов