ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2020 р. Справа №914/2719/19

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Бойко С.М.

Якімець Г.Г.

без виклику сторін.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Львівська залізниця, м. Львів (вх..№ЗАГС 01-05/1089/20 від 19.03.2020)

на рішення Господарського суду Львівської області від 28.02.2020, повне рішення 04.03.2020 (суддя Ю.О.Сухович)

у справі №914/2719/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче об`єднання Волинь-Бетон, м. Здолбунів Рівненської області

до відповідача Акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Львівська залізниця, м. Львів

про стягнення 12 765, 50 грн штрафу за несвоєчасну доставку вантажів

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

До Господарського суду Львівської області ТОВ «Виробниче об`єднання Волинь-Бетон» подано позов до АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» про стягнення 12 765,50 грн штрафу за несвоєчасну доставку вантажів.

До позовної заяви позивачем долучено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс, і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи на загальну суму 7 421,00 грн, на підтвердження чого долучив такі документи: копію акту здачі-приймання наданих послуг №2 від 23.01.2020 по договору №07/06/19 від 07.06.2019; копію рахунку на оплату послуг №23/01/20 від 23.01.2020; детальний опис виконаних адвокатом робіт від 23.01.2020; копію платіжного доручення №12673 від 23.01.2019 про перерахування коштів в розмірі 5 500,00 грн на рахунок адвокатського об`єднання «Прищепа і патрнери» (призначення платежу оплата за надану професійну правничу допомогу згідно договору №07/06/19 від 07.06.2019 та акту №2 від 23.01.2020 у справі №914/2719/19; фіскальний чек № від 23.01.2020 про надіслання вказаного клопотання та документів відповідачу у справі.

Позовна заява мотивована тим, що протягом липня-серпня 2019 року відповідач - АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-західна залізниця» здійснював доставку вантажів на станцію призначення - Шепетівка-Подільська, Здолбунів, Сарни, Рівне, Рафалівка, одержувачем якого є позивач - ТОВ «Виробниче об`єднання «Волинь-Бетон» за наступними залізничними накладними: №39845706 від 13.07.2019, № вагона 59494856; №35055375 від 27.07.2019, № вагона 26018895; №35055383 від 27.07.2019, № вагона 26253799; №35168632 від 03.08.2019, № вагона 97150973; №35168582 від 03.08.2019, № вагона 59532473; №35190693 від 05.08.2019, № вагона 59654772; №35432558 від 21.08.2019, № вагона 59536516; №35452697 від 22.08.2019, № вагона 97308670; №35451996 від 22.08.2019, № вагона 58962002; №35179084 від 14.08.2019, № вагона 97207039.

Посилаючись на Статут залізниць України та Правила обчислення термінів доставки вантажів, позивач стверджує, що відповідач відповідно до перелічених вище залізничних накладних здійснив перевезення вантажу із порушенням встановлених строків доставки.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 28.02.2020 позов задоволено повністю. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» на користь ТОВ «Виробниче об`єднання Волинь-Бетон» 12 765,50 грн штрафу за несвоєчасну доставку вантажів, 1 921,00 грн судового збору та 5 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду обґрунтоване тим, що відповідно до календарних дат прибуття вантажу на станцію призначення згідно залізничних накладних (графа 51 у накладних) та доданого до цієї позовної заяви розрахунку розміру штрафу за несвоєчасну доставку вантажів залізницею, вантаж було доставлено відповідачем із порушенням терміну доставки, встановленого п. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажів.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. У своїй апеляційній скарзі скаржник покликається на те, що судом першої інстанції надана неправильна юридична оцінка обставинам справи. Так, скаржник зазначає, що вагон № 97308670 орендований, орендарем є ТОВ «Техінвестпостач», про що вказано у графі 20, і саме на нього покладено обов`язок щодо технічного обслуговування. Враховуючи п. 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажів, повідомлення про ремонт вагона форми ВУ-23М не можуть вважатися доказами порушення строків доставки вантажу з незалежних від відповідача причин. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то такі, на думку скаржника, є необґрунтованими та неспіврозмірними.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Свої заперечення обґрунтовує тим, що відповідачем в апеляційній скарзі не спростовано факту порушення термінів доставки вантажів по накладних. Крім цього зазначає, що суд першої інстанції правомірно взяв до уваги постанову Верховного Суду від 05.08.2019 у справі №910/10848/18, в якій Суд вказав, що повідомлення про ремонт вагона форми ВУ-23М, ВУ-36М не є доказами порушення строків доставки вантажу з незалежних від відповідача причин. Щодо судових витрат, то позивач стверджує, що суд не вправі відмовити стороні у стягненні витрат, якщо такі є документально підтвердженими, а має право згідно ч.5 ст.126 ГПК України лише зменшити такі витрати за клопотанням іншої сторони. Однак, в матеріалах справи відсутнє клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу.

Інших клопотань, заяв в порядку ст.207 ГПК України сторонами заявлено не було.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25.03.2020 відкрито апеляційне провадження та ухвалено здійснювати розгляд справи без виклику сторін. Вказану ухвалу позивачем отримано 08.04.2020, відповідачем 30.03.2020, що підтверджується даними з офіційного сайту Укрпошти.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 22.04.2020 після вчинення підготовчих дій призначено розгляд справи без виклику сторін.

Фактичні обставини справи.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, протягом липня-серпня 2019 року відповідач - АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-західна залізниця» здійснював доставку вантажів на станцію призначення - Шепетівка-Подільська, Здолбунів, Сарни, Рівне, Рафалівка, одержувачем якого є позивач - ТОВ «Виробниче об`єднання «Волинь-Бетон».

Як підтверджується матеріалами справи, доставка здійснювалась відповідно до таких накладних:

- №39845706 від 13.07.2019, № вагона 59494856, календарний штемпель станції відправлення 13.07.2019, календарний штемпель видачі вантажу 20.07.2019, час подавання вагона під вивантаження (дата фактичної видачі вантажу) 20.07.2019 (12:40), відстань 414, провізна плата 6 707,00, відомість №23070070;

- №35055375 від 27.07.2019, № вагона 26018895, календарний штемпель станції відправлення 27.07.2019, календарний штемпель видачі вантажу 04.08.2019, час подавання вагона під вивантаження (дата фактичної видачі вантажу) 04.08.2019 (13:20), відстань 414, провізна плата 6 275,00, відомість №05080076;

- накладна №35055383 від 27.07.2019, № вагона 26253799, календарний штемпель станції відправлення 27.07.2019, календарний штемпель видачі вантажу 04.08.2019, час подавання вагона під вивантаження (дата фактичної видачі вантажу) 04.08.2019 (13:20), відстань 414, провізна плата 6 275,00, відомість №05080076;

- накладна №35168632 від 03.08.2019, № вагона 97150973, календарний штемпель станції відправлення 03.08.2019, календарний штемпель видачі вантажу 14.08.2019, час подавання вагона під вивантаження (дата фактичної видачі вантажу) 14.08.2019 (09:40), відстань 481, провізна плата 7 741,00, відомість №18080024;

- накладна №35168582 від 03.08.2019, № вагона 59532473, календарний штемпель станції відправлення 03.08.2019, календарний штемпель видачі вантажу 16.08.2019, час подавання вагона під вивантаження (дата фактичної видачі вантажу) 16.08.2019 (11:40), відстань 414, провізна плата 6 707,00, відомість №18080082;

- накладна №35190693 від 05.08.2019, № вагона 59654772, календарний штемпель станції відправлення 05.08.2019, календарний штемпель видачі вантажу 11.08.2019, час подавання вагону під вивантаження (дата фактичної видачі вантажу) 12.08.2019 (08:00), відстань 435, провізна плата 7 053,00, відомість №13080018;

- накладна №35432558 від 21.08.2019, № вагона 59536516, календарний штемпель станції відправлення 21.08.2019, календарний штемпель видачі вантажу 27.08.2019, час подавання вагона під вивантаження (дата фактичної видачі вантажу) 27.08.2019 (10:00), відстань 348, провізна плата 6 004,00, відомість №28080019;

- накладна №35452697 від 22.08.2019, № вагона 97308670, календарний штемпель станції відправлення 22.08.2019, календарний штемпель видачі вантажу 29.08.2019, час подавання вагона під вивантаження (дата фактичної видачі вантажу) 30.08.2019 (07:30), відстань 336, провізна плата 5 936,00, відомість №31080082;

- накладна №35451996 від 22.08.2019, № вагона 58962002, календарний штемпель станції відправлення 22.08.2019, календарний штемпель видачі вантажу 28.08.2019, час подавання вагона під вивантаження (дата фактичної видачі вантажу) 29.08.2019 (01:30), відстань 435, провізна плата 7 053,00, відомість №31080020;

- накладна №35179084 від 14.08.2019, № вагона 97207039, календарний штемпель станції відправлення 04.08.2019, календарний штемпель видачі вантажу 14.08.2019, час подавання вагона під вивантаження (дата фактичної видачі вантажу) невідомо, відстань 247, провізна плата 4 863,00, відомості немає.

У зв`язку з тим, що відповідач здійснив перевезення вантажу із порушенням визначених строків доставки, позивач звернувся до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» про стягнення з відповідача штрафу за несвоєчасну доставку вантажів в сумі 12 765,50 грн.

Отже, між сторонами виникли правовідносини щодо відповідальності за несвоєчасну доставку вантажів.

Оцінка суду.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 307 ГК України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

До спірних правовідносин необхідно також застосовувати Закони України Про транспорт, Про залізничний траспорт, Статут залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі -Статут залізниць України), Правила обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 865/5086 (надалі-Правила обчислення термінів доставки вантажів).

Відповідно до ст.ст. 6, 22, 23, 41 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

За договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення.

Відповідно до п.п. 1.1.1, 2.1, 2.4 Правил обчислення термінів доставки вантажів, залізниці зобов`язані доставляти вантажі за призначенням у наступні терміни, зокрема, у разі перевезення вантажною швидкістю вагонними відправками та відправками у великотоннажних контейнерах у термін 1 доба на кожні повні та неповні 200 км.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах.

Терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Абзацом 1 статті 116 Статуту залізниць України передбачено, що за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:10 відсотків провізної плати за прострочення на дві доби; 20 відсотків провізної плати за прострочення на три доби; 30 відсотків провізної плати за прострочення на чотири і більше діб.

Відповідно до ст.41 Статуту залізниць України встановлено, що вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно пункту 2.10. Правил обчислення термінів доставки вантажів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Матеріалами справи встановлено, що вагони подавались залізницею саме під вивантаження засобами одержувача (позивача), тому для позивача датою фактичної видачі вантажу є дата подання вагона під вивантаження.

Час подання вагона під вивантаження зазначається у графі 4 Відомостей плати за користування вагонами, оскільки час користування вагоном розпочинається з моменту подавання вагону під вивантаження до моменту забирання вагону залізницею.

Враховуючи наведені норми законодавства та встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що відповідачем було порушено терміни доставки вантажів, а саме:

1) відповідно до залізничної накладної №39845706 прострочено 2 доби штраф у розмірі 10% провізної плати (670,70 грн);

2) відповідно до залізничної накладної №35055375 прострочено 3 доби штраф у розмірі 20% провізної плати (1 255,00 грн);

3) відповідно до залізничної накладної №35055383 прострочено 3 доби штраф у розмірі 20% провізної плати (1 255,00 грн);

4) відповідно до залізничної накладної №35168632 прострочено 6 діб штраф у розмірі 30% провізної плати (2 322,00 грн);

5) відповідно до залізничної накладної №35168582 прострочено 8 діб штраф у розмірі 30% провізної плати (2 012,10 грн);

6) відповідно до залізничної накладної №35190693 прострочено 2 доби штраф у розмірі 10% провізної плати (705,30 грн);

7) відповідно до залізничної накладної №35432558 прострочено 2 доби штраф у розмірі 10% провізної плати (600,40 грн);

8) відповідно до залізничної накладної №35452697 прострочено 4 доби штраф у розмірі 30% провізної плати (1 780,80 грн);

9) відповідно до залізничної накладної №35451996 прострочено 2 доби штраф у розмірі 10% провізної плати (705,30 грн);

10) відповідно до залізничної накладної №35179084 прострочено 6 діб штраф у розмірі 30% провізної плати (1 458,90 грн).

Щодо покликання скаржника на те, що вагон № 97308670 орендований, а тому, повідомлення про ремонт вагона форми ВУ-23М не можуть вважатися доказами порушення строків доставки вантажу з незалежних від відповідача причин, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Статтею 31 Статуту залізниць України_встановлено, що залізиця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Згідно п.п.12.1, 12.11 Правил технічної експлуатації залізниць України, забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, у тому числі спеціальний рухомий склад, що має несправності, які загрожують безпеці руху, порушують охорону прані, а також ставити в поїзди вантажні вагони, стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться.

Технічне обслуговування без відчеплення та з відчепленням і ремонт вагонів проводиться в пунктах технічного обслуговування, у вагонних депо і на заводах.

Забороняється подача під навантаження вантажів і посадку людей несправних вагонів і без подання їх до технічного обслуговування. Про визнання їх придатними мас бути зроблений запис у спеціальному журналі. Порожні вагони, що подаються під навантаження на станції, де немає пунктів технічного обслуговування, а також навантажені вагони, які планується використовувати на таких станціях під здвоєні операції, мають бути оглянуті, а внеобхідних випадках і відремонтовані у найближчому пункті технічного обслуговування, що розміщується перед станцією навантаження. Порядок подання вагонів до технічного обслуговування і повідомлення про їх придатність визначається начальником залізниці.

Таким чином, з урахуванням наведених вище норм Статуту залізниць України та Правил технічної експлуатації залізниць України обов`язок залізниці полягає у поданні під навантаження справних та придатних до перевезення вагонів, які пройшли технічне обслуговування.

Як підтверджується матеріалами справи, в накладній № 35452697 у графі 49 міститься відмітка про продовження терміну доставки на 4 доби по причині технічного ремонту вагона (ВУ-23, ВУ-36), в підтвердження чого відповідач надав повідомлення №5970 на ремонт та технічне обслуговування вагона № 97308670 та повідомлення №1714 про приймання вантажних вагонів із ТОв-2 (4).

Згідно п. 2.9. Правил обчислення термінів доставки вантажів встановлено, що у разі затримки вантажу в процесі перевезення термін доставки збільшується на термін: виконання митних та інших адміністративних правил; тимчасової перерви в перевезенні, яка трапилася не з вини залізниці; необхідний для ветеринарного огляду та напування тварин; вивантаження зайвої маси, виправлення навантаження або упаковки, а також на перевантаження, які трапилися з вини відправника; інших затримок, які трапились з вини відправника чи одержувача.

Крім того, про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

Так, згідно графи 20 залізничної накладної № 35452697 власником вагона № 97308670 є АТ «Укараїнська залізниця». Відтак залізниця, як власник, має забезпечувати технічну справність вагонів, які здійснюють перевезення. Перебування вагона № 97308670 в оренді у ТОВ «Техінвестпостач» не звільняє відповідача від обов`язку забезпечувати його технічну справність.

При цьому, відповідно до вказаної залізничної накладної, вантаж прийнято до перевезення 22.08.2019, технічні несправності згідно даних акту ВУ-23М виявлено 23.08.2019 о 12 год. 10 хв. Термін доставки складає 3 доби з 24.08.2019 по 26.08.2019. Проте, акт про продовження терміну доставки складено 27.08.2019, тобто після закінчення термінів доставки вантажу згідно Статуту залізниць України та Правил обчислення термінів доставки вантажів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що повідомлення про ремонт вагона форми ВУ-23М ВУ-36М не є доказами порушення строків доставки вантажу з незалежних від відповідача причин.

Отже, наявність підстав, що давала б відповідачу право на збільшення терміну доставки вантажу, є недоведеною, оскільки відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вищезазначені обставини, які зумовили прострочення доставки вантажу, сталися не з вини залізниці.

А тому, долучені відповідачем повідомлення про ремонт вагона форми ВУ-23, ВУ-36 не звільняють відповідача від сплати штрафу.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 5 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката, то апеляційний господарський суд зазначає таке.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно зі статтею 26 якого адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Приписами ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно ст. 30 вказаного Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що в силу ч.3 ст. 27 вищезазначеного Закону, до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права, а відтак договір про надання правової допомоги по суті є договором про надання послуг у розумінні ст. 902 Цивільного кодексу України.

З аналізу вищевикладеного випливає, що договір про надання правової допомоги є правовою підставою виникнення взаємних прав та обов`язків адвоката (адвокатського об`єднання) та клієнта, який звернувся за правовою допомогою, а також визначає обсяг повноважень адвоката (адвокатського об`єднання) при здійсненні представництва інтересів клієнта, в тому числі в судах.

Частиною 4 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, згідно ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, позивачем на підтвердження його витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5 500,00 грн надано: договір №07/06/19 про надання правничої допомоги адвокатським об`єднанням від 07.06.2019; ордер серія ВК №1002854; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія РН №1421 від 27.07.2018; детальний опис виконаних адвокатом робіт від 23.01.2020; Акт здачі-приймання наданих послуг №2 від 23.01.2020 до договору №07/06/19 від 07.06.2019; рахунок на оплату послуг №23/01/20 від 23.01.2020; платіжне доручення №12673 від 23.01.2020 на суму 5 500,00 грн.

Враховуючи вищенаведене, а також відсутність клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції вважає правомірним висновок суду першої інстанції про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5 500 грн та відповідно до ст. 129 ГПК України стягнення судового збору у розмірі 1 921 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.

Одночасно апеляційний господарський суд зазначає, що при поданні відзиву на апеляційну скаргу, позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, на підтвердження чого надав такі документи: детальний опис виконаних адвокатом робіт від 06.04.2020; копію акта здачі-приймання наданих послуг №3 від 06.04.2020; копію рахунку №06/04/20 від 06.04.2020; копію банківської виписки АО Прищепа і партнери про перерахування 2000 грн за 06.04.2020; копію ордеру про надання правової допомоги серії ВК №1003927 від 07.02.2020.

Як підтверджується даними з сайту Укрпошти, відзив позивача на апеляційну скаргу б/н від 06.04.2020 з клопотанням про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, відповідач отримав 15.04.2020. Однак, станом на 29.04.2020 клопотання про зменшення витрат на правову допомогу не подав.

Враховуючи вищенаведені норми ст.ст. 126, 129 ГПК України щодо стягнення витрат на правову допомогу, надані позивачем підтверджуючі документи та відсутність клопотання відповідача про зменшення судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про задоволення заяви позивача та стягнення з відповідача 2000 грн витрат на правову допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 74, 126,129, 269, 270, 271, 275, 276, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 28.02.2020 у справі №914/2719/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Львівська залізниця, м. Львів - без задоволення.

2. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

3. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, вул.Тверська, буд.5; ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» (79007, м.Львів, Галицький район, вул.Гоголя, буд.1; ідентифікаційний номер 40081195) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання Волинь-Бетон» (35705, Рівненська область, м.Здолбунів, вул. 8-го Березня, буд.35; ідентифікаційний код 36016172) 2000 грн витрат на правову допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Господарському суду Львівської області видати наказ на виконання даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Головуючий суддя О.І. Матущак

Судді С.М. Бойко

Г.Г.Якімець