РІШЕННЯ

Іменем України

28 квітня 2020 року м. ЧернігівCправа № 927/102/20

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Лавриненко Л.М.,

секретар судового засідання Мігда Р.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №927/102/20, розгляд якої здійснено у порядку спрощеного позовного провадження

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Укрспецсервіс

вул. Любецька, будинок 60А, м. Чернігів, 14021

До відповідача: Приватного підприємства Востокбудмонтаж

провулок Ніція, будинок 3, с. Деснянка, Чернігівський район, Чернігівська область, 14039

Про стягнення 206800,79 грн збитків

За участю представників:

Позивача: не з`явився

Відповідача: не з`явився

У судовому засіданні була проголошена вступна та резолютивна частини рішення, на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

Позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю Укрспецсервіс подано позов до Приватного підприємства Востокбудмонтаж про стягнення 206800,79 грн збитків.

Заявлений позов обґрунтований невиконанням відповідачем своїх обов`язків щодо порядку реєстрації податкової накладної на суму 1240804,74 грн в Єдиному реєстрі податкових накладних за фактом складення та підписання акту приймання виконаних будівельних робіт за березень 2018 року від 16.03.2018 на суму 1240804,74 грн (у тому числі ПДВ у розмірі 206800,79 грн) до договору підряду №01-09/17 від 04.09.2017, що призвело до втрати права позивача на включення 206800,79 грн (суми ПДВ) до податкового кредиту. Вказану суму позивач вважає збитками, які виникли з вини відповідача.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 14.02.2020 позовну заяву залишено без руху, на підставі ч.1 ст.174 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 24.02.2020 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, розгляд справи по суті призначено на 19.03.2020 о 10:30. Визнано обов`язкову явку в судове засідання повноважних представників сторін.

Сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень від 24.02.2020 № 346 (позивачу) та від 04.03.2020 (повторно направлено) №965 (відповідачу), але повноважних представників у судове засідання 19.03.2020 не направили.

Відповідач у поданому відзиві на позовну заяву від 17.03.2020 щодо заявлених позовних вимог заперечує та вказує на те, що приписами Податкового кодексу України не обмежено максимальні строки для реєстрації платником податку податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. Таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування. Враховуючи, що датою часткового розрахунку позивача з відповідачем за договором від 04.09.2017 є дата 16.03.2018, 22.03.2018, що підтверджується карткою рахунком 361 за березень 2018, лютий 2020, у позивача право включити до податкового кредиту суму податку на додану вартість існує протягом наступних 1095 календарних днів від кожної дати оплати. І лише після закінчення цього періоду по кожній окремій даті оплати, позивач втратить таке право, внаслідок чого настане можливість включення ним суми 206800,79 грн ПДВ до податкового кредиту, що в свою чергу призведе до неможливості зменшення податкового зобов`язання позивача на зазначену суму. Таким чином, на момент звернення до суду з даним позовом збитки у вигляді зменшення податкового зобов`язання в сумі 206800,79 грн у позивача не виникли. Крім того, відповідач зазначає, що розмір незареєстрованого ПДВ складає менше значення, оскільки із загальної суми 1240804,74 грн 460000 грн оплати було зареєстровано згідно податкових накладних, що відповідно зменшує розмір ПДВ до 130134,12 грн.

Відзив відзив на позовну заяву від 17.03.2020 з додатками залучено до матеріалів справи (а.с.52-91).

До початку розгляду справи від позивача надійшло письмове клопотання вих.№12/20 від 18.03.2020 про відкладення розгляду справи, у зв`язку з карантинними заходами на іншу дату.

Відповідачем також було подано письмову заяву-клопотання від 18.03.2020 про відкладення розгляду справи, у зв`язку з прийняттям постанови КМУ від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19».

Суд у судовому засіданні 19.03.2020 постановив ухвалу про задоволення клопотання позивача вих.№12/20 від 18.03.2020 про відкладення розгляду справи та заяви-клопотання відповідача від 18.03.2020 про відкладення розгляду справи та про відкладення розгляду справи по суті на 09.04.2020 на 11:00.

Ухвалою суду від 19.03.2020, відповідно ст.120,121 ГПК України, повідомлено сторін про те, що судове засідання з розгляду справи по суті відкладено на 09.04.2020 на 11:00.

Сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень від 30.03.2020 (повторно направлено) №660 (позивачу) та від 19.03.2020 №864 (відповідачу), але повноважних представників у судове засідання 09.04.2020 не направили.

До початку судового засідання від відповідача надійшла письмова заява-клопотання від 07.04.2020 про відкладення розгляду справи, у зв`язку з прийняттям постанови КМУ від 11.03.2020 №211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19. До поданої заяви-клопотання відповідачем також додано документи на підтвердження понесення витрат на професійну-правничу допомогу (квитанція від 12.03.2020, акт приймання-передавання від 12.03.2020, розрахунок суми витрат за надану правову допомогу, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЧН №000289 від 16.03.2018).

Ухвалою суду від 09.04.2020 задоволено заяву-клопотання відповідача від 07.04.2020 про відкладення розгляду справи; розгляд справи відкладено на 28.04.2020 о 10:30. Визнано явку в судове засідання повноважних представників учасників справи не обов`язковою.

Позивач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 09.04.2020 №310, але повноважного представника у судове засідання 28.04.2020 не направив.

Також судом були вчинені дії щодо перевірки отримання відповідачем ухвали суду від 09.04.2020 за штрихкодовим ідентифікатором 302. Як вбачається з інформації з офіційного сайту ДППЗ Укрпошта, відстеження пересилання поштових відправлень свідчить про те, що поштове відправлення із штрихкодовим ідентифікатором 302 було вручено відповідачу під час доставки 16.04.2020.

Таким чином відповідач також був належним чином повідомлений про час судового засідання 28.04.2020.

Але ні позивач, ні відповідач своїм правом участі в судовому засіданні не скористались, заяв та клопотань не надходило. Обов`язкова явка представників сторін у судове засідання не визнавалась.

Ухвалою суду від 24.02.2020 позивачу було встановлено строк для надання відповіді на відзив протягом трьох днів з дати отримання відзиву на позову.

Як вбачається із наданих відповідачем до відзиву на позов фіскального чеку від 17.03.2020 та опису вкладення до цінного листа, відзив на позовну заяву було направлено позивачу за штрихкодовим ідентифікатором 537.

Судом були вчинені дії щодо перевірки отримання позивачем відзив на позовну заяву, направленого за штрихкодовим ідентифікатором 537. Як вбачається з інформації з офіційного сайту ДППЗ Укрпошта, відстеження пересилання поштових відправлень свідчить про те, що поштове відправлення із штрихкодовим ідентифікатором 537 було вручено позивачу під час доставки 18.03.2020.

Відповідно, строк подачі відповіді на відзив на позовну заяву сплив 23.03.2020, оскільки 21-22.03.2020 вихідні дні, тобто до 02.04.2020, дати набрання чинності Законом України щодо внесення змін до розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України, а тому не продовжується на строк дії карантину.

Заяв та клопотань від позивача щодо продовження строку подання відповіді на відзив на позовну заяву не надходило.

Інших заяв та клопотань, в тому числі в порядку ч.1 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України, також від сторін до суду не надходило.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Судом також враховано, що в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Застосовуючи згідно зі ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

Зважаючи на те, що згідно зі ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані користуватися визначеними законом процесуальними правами; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, а тому неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч.1,8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача 206800,79 грн збитків, які виникли у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх обов`язків щодо порядку реєстрації податкової накладної на суму 1240804,74 грн в Єдиному реєстрі податкових накладних за фактом складення та підписання акту приймання виконаних будівельних робіт за березень 2018 року від 16.03.2018 на суму 1240804,74 грн (у тому числі ПДВ у розмірі 206800,79 грн) до договору підряду №01-09/17 від 04.09.2017, що призвело до втрати права позивача на включення 206800,79 грн (суми ПДВ) до податкового кредиту.

До обставин, які є предметом доказування у даній справі, відноситься встановлення факту наявності договірних відносин, а також складових елементів господарського правопорушення, а саме: протиправної поведінки відповідача, розміру збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, а також вини відповідача у заподіянні збитків.

Позивач посилається на те, що 04.09.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю УкрСпецСервіс (замовник, позивач у справі) та Приватним підприємством Востокбудмонтаж (підрядник, відповідач у справі) було укладено договір підряду №01-09/17, копія якого додана позивачем до матеріалів справи (а.с.5-6).

Відповідно до п. 1.1. договору підряду №01-09/17 від 04.09.2017, підрядник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у договорі та кошторисній документації, виконати за завданням замовника, а замовник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених в договорі прийняти і оплатити підрядні роботи по об`єкту: Реконструкція покрівлі із заміною скатного даху на шатровий загальноосвітнього навчального закладу №14 по вул.Текстильників, 30 в місті Чернігові в осях (11/1-16)-(А/1-Д/Е) шиферна кровля, в осях 5-16 (О/І) 3 поверхневий новий корпус.

Пунктами 2.1.-2.2. договору підряду №01-09/17 від 04.09.2017 передбачено, що оплата виконаної підрядником роботи, здійснюється на підставі динамічної договірної ціни, що є додатком до договору. У разі виникнення додаткових робіт у ході виконання цього договору вони оплачуються замовником окремо на підставі наданих підрядником і затверджених замовником документів.

За приписами п.3.1. договору підряду №01-09/17 від 04.09.2017, замовник здійснює оплату робіт за договором наступним чином: на протязі 10 робочих днів з моменту підписання актів виконаних робіт.

У відповідності до п. 4.1. договору підряду №01-09/17 від 04.09.2017, підрядник приступає до виконання робіт після підписання договору та закінчує роботу у строк до 30.12.2017.

Пунктами 5.1.-5.1.2. договору підряду №01-09/17 від 04.09.2017 передбачено, що підрядник зобов`язаний своїми силами і засобами виконати роботу в обсягах і в строк, передбачені договором, і здати роботу замовнику в стані, який відповідає всім вимогам, що звичайно ставляться до даного виду робіт. В 5-денний строк з моменту завершення виконання роботи подати замовникові на підписання Акт здачі-прийняття виконаних робіт.

Замовник, відповідно до п. 5.2.2. договору підряду №01-09/17 від 04.09.2017, зобов`язаний оплатити роботу підряднику в розмірах і в строки, встановлені цим договором та/або Актом прийняття виконаних робіт.

Згідно з п.9.1.-9.3. договору підряду №01-09/17 від 04.09.2017, договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Строк дії цього договору починає свій перебіг з моменту підписання цього договору та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по договору. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Статтею 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт укладення між сторонами договору підряду №01-09/17 від 04.09.2017, який по своїй правовій природі є договором підряду. Доказів припинення, визнання недійсним, дострокового чи одностороннього розірвання договору підряду №01-09/17 від 04.09.2017 сторони суду не надали.

Частинами 1,3 ст. 843 Цивільного кодексу України передбачено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану роботу.

Додатком до договору підряду №01-09/17 від 04.09.2017 встановлено, що договірна ціна на будівництво Реконструкція покрівлі із заміною скатного даху на шатровий загальноосвітнього навчального закладу №14 по вул.Текстильників, 30 в місті Чернігові, що здійснюється в 2017 році, становить 1871230,80 грн (а.с.7).

Згідно з ч.2,3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору підряду №01-09/17 від 04.09.2017, підрядником (відповідачем) було виконано підрядні роботи: реконструкція покрівлі із заміною скатного даху на шатровий загальноосвітнього навчального закладу №14 по вул.Текстильників, 30 в місті Чернігові, а замовником (позивачем) прийнято зазначені підрядні роботи, що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт за березень 2018 року на суму 1240804,74 грн, підписаним сторонами 16.03.2018 та скріпленим печатками сторін, копія якого додана до матеріалів справи (а.с.8-11).

Позивач, на виконання п.3.1.,3.1.1.,5.2.2. договору підряду №01-09/17 від 04.09.2017, свої зобов`язання щодо оплати по акту приймання виконаних будівельних робіт за березень 2018 року на суму 1240804,74 грн, виконав частково на суму 860000,00 грн, що підтверджується банківськими виписками, призначення платежу: плата за підрядні роботи, згідно договору №01-09/17 від 04.09.2017: за 16.03.2018 оплата у розмірі 60000,00 грн, в т.ч. ПДВ 10000,00 грн; за 22.03.2018 оплата у розмірі 400000,00 грн, в т.ч. ПДВ 66666,67 грн; за 25.10.2018 оплата у розмірі 400000,00 грн, в т.ч. ПДВ 66666,67 грн (а.с.14-16).

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 10.10.2019 у справі № 927/711/19, яке залишено в силі постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2020, стягнуто з позивача на користь відповідача 314950,18 грн заборгованості за виконані роботи згідно договору підряду №01-09/17 від 04.09.2017 та акту виконаних робіт за березень 2018.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.10.2019 у справі № 927/711/19 виконано в повному обсязі, що підтверджується постановою приватного виконавця виконавчого окру Чернігівської області Пілігіна О.П. про закінчення виконавчого провадження від 17.02.2020 і проти чого відповідач не заперечує.

Також рішенням Господарського суду Чернігівської області від 10.10.2019 у справі № 927/711/19 встановлено, що зобов`язання сторін по оплаті 65854,56 грн боргу за виконані роботи згідно з договором підряду №01-09/17 від 04.09.2017 та акту виконаних робіт за березень 2018 припинились між сторонами на підставі договору про переведення боргу від 30.10.2018, укладеного між позивачем, відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газтранс-Ойл».

Таким чином, на час розгляду справи позивачем в повному обсязі виконані зобов`язання щодо оплати виконаних робіт за договором підряду №01-09/17 від 04.09.2017 та акту виконаних робіт за березень 2018 на суму 1240804.74 грн.

З матеріалів справи слідує, що позивач Товариство з обмеженою відповідальністю УкрСпецСервіс, на момент укладення спірного договору підряду №01-09/17 від 04.09.2017, був зареєстрований 01.04.2016 як платник податку на додану вартість за індивідуальним податковим номером 63, що підтверджується витягом №699 з реєстру платників податку на додану вартість (а.с.20).

Відповідач також був зареєстрований як платник податку на додану вартість за індивідуальним податковим номером НОМЕР_1 .

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідачем, в порушення п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, не було зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну на суму 1240804,74 грн за фактом складення та підписання акту приймання виконаних будівельних робіт за березень 2018 від 16.03.2018 на суму 1240804,74 грн (в тому числі ПДВ у розмірі 206800,79 грн) до договору підряду №01-09/17 від 04.09.2017, у зв`язку з чим позивач позбавлений права включити сплачену суму ПДВ до складу податкового кредиту та відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 206800,79 грн, що в свою чергу, призвело до збитків позивача.

Оскільки, відповідач встановленого Податковим кодексом України обов`язку щодо реєстрації податкової накладної на суму 1240804,74 грн за фактом складення та підписання акту приймання виконаних будівельних робіт за березень 2018 від 16.03.2018 на суму 1240804,74 грн (в тому числі ПДВ у розмірі 206800,79 грн) до договору підряду №01-09/17 від 04.09.2017 не виконав, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення відповідача на свою користь 206800,79 грн збитків.

Таким чином, предметом спору у даній справі є стягнення збитків у розмірі суми ПДВ 206800,79 грн, яка не включена позивачем до податкового кредиту внаслідок бездіяльності відповідача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами у даній справі, суд виходить з наступного:

За змістом ч.2 ст.216 та ч.2 ст.217 Господарського кодексу України, відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, є формою господарсько-правової відповідальності за правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 224 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч.1 ст.225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Враховуючи вищезазначені приписи та приймаючи до уваги, що відшкодування збитків є видом господарсько-правової відповідальності за вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання, то для його застосування необхідна наявність всіх складових елементів господарського правопорушення, а саме: протиправної поведінки особи, безпосередніх збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, а також вини у заподіянні збитків. Відсутність хоча б одного із цих складових елементів не тягне за собою відповідальність у вигляді відшкодування збитків.

Чинне законодавство виходить з принципу презумпції вини правопорушника, а тому враховуючи приписи ст.74 Господарського процесуального кодексу України, у спорах про відшкодування збитків обов`язок доведення відсутності вини покладається саме на відповідача, а позивач повинен довести протиправність поведінки відповідача, факт заподіяння збитків та їх розмір, а також наявність причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою відповідача та збитками.

Як було встановлено судом, між сторонами було укладено договір підряду №01-09/17 від 04.09.2017 та 16.03.2028 підписано акт приймання виконаних будівельних робіт за березень 2018 на суму 1240804,74 грн.

Оплату виконаних робіт в сумі 860000 грн по акту приймання виконаних будівельних робіт за березень 2018 року на суму 1240804,74 грн позивач здійснив частково шляхом перерахування відповідачу грошових коштів, що підтверджується банківськими виписками, призначення платежу: плата за підрядні роботи, згідно договору №01-09/17 від 04.09.2017: за 16.03.2018 оплата у розмірі 60000,00 грн, в т.ч. ПДВ 10000,00 грн; за 22.03.2018 оплата у розмірі 400000,00 грн, в т.ч. ПДВ 66666,67 грн; за 25.10.2018 оплата у розмірі 400000,00 грн, в т.ч. ПДВ 66666,67 грн (а.с.14-16).

З наданих до матеріалів справи банківських виписок, які підтверджують часткову оплату виконаних робіт по акту приймання виконаних будівельних робіт за березень 2018 року на суму 1240804,74 грн по договору №01-09/17 від 04.09.2017 вбачається, що позивачем у реквізитах банківських виписок за 16.03.2018, 22.03.2018 та 25.10.2018 призначення платежу окремо зазначено суми ПДВ, а саме: 10000,00 грн; 66666,67 грн та 66666,67 грн.

Згідно з п.14.1.178. ст.14 Податкового кодексу України, податок на додану вартість непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

За приписами п.14.1.181. ст.14 Податкового кодексу України, податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом а пункту 198.1. ст.198 Податкового кодексу України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

У відповідності до абз.1 та 2 п.198.2. Податкового кодексу України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних, чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11. статті 201 цього Кодексу.

Отже, аналіз вищезазначених норм податкового законодавства свідчить, що віднесення покупцем за договором сплачених ним сум податку на додану вартість при придбанні товару залежить від дій продавця такого товару, направлених на складання податкової накладної та її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У силу приписів п. 201.1. ст.201 Податкового кодексу України, в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з абз.1 п.201.7. ст.201 Податкового кодексу України, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п. 201.10. ст.201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У цьому ж пункті ст.201 Податкового кодексу України також встановлюються граничні строки реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме:

-для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

-для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Враховуючи вищенаведені норми Податкового кодексу України, суд доходить висновку, що у відповідача, як підрядника (виконавця підрядних робіт за договором підряду №01-09/17 від 04.09.2017), виникло зобов`язання у встановлені строки скласти податкову накладну та зареєструвати її у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Оскільки, акт виконаних приймання виконаних будівельних робіт за березень 2018 на суму 1240804,74 грн, за договором підряду №01-09/17 від 04.09.2017 було підписано 16.03.2018, а часткові оплати в сумі 860000 грн позивачем здійснювались 16.03.2018, 22.03.2018 та 25.10.2018, тобто передача робіт відбулась раніше ніж оплата, а тому відповідно до абз.1 та 2 п. 198.2. Податкового кодексу України відповідач зобов`язаний був скласти податкову накладну на суму 206 800,79 грн 16.03.2018 та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у строк до 15.04.2018.

Доказів складання та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної на суму 206 800,79 грн за фактом виконання робіт на суму 1240804,74 грн, за актом приймання виконаних підрядних робіт за березень 2018 від 16.03.2018 та договором підряду №01-09/17 від 04.09.2017 відповідач суду не надав.

Отже, відповідач не виконав свого обов`язку щодо складання та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної на суму 206 800,79 грн за фактом виконання робіт на суму 1240804,74 грн, за актом приймання виконаних підрядних робіт за березень 2018 від 16.03.2018 та договором підряду №01-09/17 від 04.09.2017.

Але як слідує із наданих відповідачем документів та про що зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву, відповідачем було складено податкові накладні: №10 від 16.03.2018 на загальну суму 60 000,00 грн та №13 від 22.03.2018 на загальну суму 400 000,00 грн (а.с.57,59), які відповідач мав зареєструвати до 15 квітня 2018 року (включно).

З наданих відповідачем документів вбачається, що у Єдиному державному реєстрі податкових накладних відповідач здійснив реєстрацію податкової накладної №10 від 16.03.2018 на загальну суму 60000,00 грн 03.04.2018, а податкової накладної №13 від 22.03.2018 на загальну суму 400000,00 грн 10.04.2018, що підтверджується квитанціями про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с.58,60).

Загальна сума податку на додану вартість по зареєстрованих відповідачем податкових накладних №10 від 16.03.2018 (ПДВ 10000,00 грн) та №13 від 22.03.2018 (ПДВ 66666,67 грн), становить 76666,67 грн, що підтверджується також розшифровкою податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів по ПП «Востокбудмонтаж» (а.с.61, додаток 5 до податкової декларації з податку на додану вартість).

Приймаючи до уваги, що загальна сума ПДВ по акту приймання виконаних будівельних робіт за березень 2018 року від 16.03.2018 на суму 1240804,74 грн становить 206800,79 грн; за фактом здійснених відповідачем 16.03.2018 та 22.03.2018 часткових оплат по акту приймання виконаних будівельних робіт за березень 2018 від 16.03.2018 на суму 1240804,74 грн, за договором підряду №01-09/17 від 04.09.2017, відповідачем було зареєстровано лише податкові накладні №10 від 16.03.2018 на суму 60000,00 грн (в т.ч. ПДВ 10000,00 грн) та №13 від 22.03.2018 на суму 400000,00 грн (в т.ч. ПДВ 66666,67 грн), всього на загальну суму 460000,00 грн, ПДВ по яких становить 76666,67 грн, а тому суд доходить висновку, що розмір незареєстрованого відповідачем ПДВ становить 130134,12 грн (206800,79 грн 76666,67 грн), а тому твердження позивача про те, що відповідачем не зареєстровано податкову накладну вцілому на суму 206800,79 грн виходячи із загальної суми 1240804,74 грн, є безпідставним, спростовується матеріалами справи та судом до уваги не приймаються.

Відповідно до п.201.10. ст.201 Податкового кодексу України, відсутність факту реєстрації платником податку продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Отже, можливість позивача скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму сплаченого ним податку на додану вартість за договором підряду, укладеного з відповідачем, залежить від реєстрації відповідачем податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Разом з тим, суд враховує, що порушення передбачених п.201.10. ст.201 Податкового кодексу України граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, є підставою для застосування до такого платника податків штрафів в розмірі, встановленому п.1201.1 ст.1201 Податкового кодексу України. Водночас приписами Податкового кодексу України не обмежуються максимальні строки для реєстрації платником податку податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Крім того, суд приймає до уваги, що за приписами п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Таким чином, аналіз вищенаведеної норми свідчить, що за замовником одержувачем товарів/послуг право включити до податкового кредиту суму податку на додану вартість, зазначену в податковій накладній, зареєстрованій, зокрема, із запізненням у Единому реєстрі податкових накладних, зберігається протягом 1095 календарних днів із дати складання податкової накладної/розрахунку коригування.

Оскільки, судом встановлено, що відповідно до абз.1 та 2 п. 198.2. Податкового кодексу України відповідач зобов`язаний був скласти податкову накладну на суму 206 800,79 грн 16.03.2018 та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у строк до 15.04.2018 за актом виконаних приймання виконаних будівельних робіт за березень 2018 на суму 1240804,74 грн від 16.03.2018 та договором підряду №01-09/17 від 04.09.2017, а тому суд доходить висновку, що у позивача право включити до податкового кредиту суму податку на додану вартість існує протягом 1095 днів від 16.03.2018, тобто до 15.03.2021. І лише після закінчення цього періоду позивач втратить таке право, внаслідок чого настане неможливість включення ним суми 130134.12 грн до податкового кредиту, що в свою чергу, призведе до неможливості зменшення податкового зобов`язання позивача на зазначену суму.

За таких обставин, суд доходить висновку, що на момент звернення до суду з даним позовом збитки у вигляді зменшення податкового зобов`язання в сумі 130134.12 грн, у позивача також не виникли.

Посилання позивача у тексті позовної заяви на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03.12.2018 по справі №908/76/18 судом до уваги не приймається, оскільки вказана правова позиція викладена Верховним Судом із застосуванням норм Податкового кодексу України в редакції, яка діяла до внесення змін до цього Кодексу, зокрема, згідно із Законом України від 09.11.2017 Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо стабілізації розрахунків на Оптовому ринку електричної енергії України, та якою було визначено.

З огляду на вищевикладене суд доходить висновку, що матеріалами справи не підтверджується факт заподіяння позивачу на момент звернення до суду та вирішення спору по суті збитків в сумі 206800,79 грн (суми ПДВ) внаслідок втрати позивачем права на включення податку на додану вартість до податкового кредиту, а тому позивачем не доведено наявність одного із обов`язкових елементів складу господарського правопорушення заподіяних збитків.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

У відповідності до ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач повинен подати докази разом з поданням відзиву на позов.

Приймаючи до уваги, що вимоги про стягнення збитків можуть бути задоволені лише у випадку, якщо буде доведено кожний з елементів складу правопорушення; на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками; проте, наразі, позивачем не доведено і не обґрунтовано наявність чотирьох складових: порушення цивільного права чи інтересу; причинного зв`язку між порушенням права та збитками та наявність винної поведінки, при яких застосовується відповідальність у вигляді відшкодування збитків, а тому суд доходить висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення 206800,79 грн збитків, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Оскільки, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у разі відмови в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача, а тому судовий збір у даній справі у розмірі 3102,01 грн покладається на позивача.

Відповідно до ч.1,3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

За приписами ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем до заяви-клопотання від 07.04.2020 про відкладення розгляду справи було додано документи на підтвердження понесення витрат на професійну-правничу допомогу, а саме: квитанцію від 12.03.2020, акт приймання-передавання від 12.03.2020, розрахунок суми витрат за надану правову допомогу, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЧН №000289 від 16.03.2018.

За приписами ст.161 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

Відповідач, у відповідності до ст.165 Господарського процесуального кодексу України, скористався своїм процесуальним правом та у строк, встановлений ухвалою суду від 24.02.2020 про відкриття провадження у справі надав відзив на позовну заяву від 17.03.2020 з додатками, який було залучено до матеріалів справи (а.с.52-91).

Виходячи з приписів ч.2 ст. 161 ГПК України, наданий відповідачем відзив на позовну заяву від 17.03.2020, є заявою по суті справи.

Частинами 1,2 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

З матеріалів справи слідує, що відповідачем разом з відзивом на позовну заяву від 17.03.2020, який є заявою по суті спору, не було подано до суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Заяв та клопотань від відповідача щодо продовження строку для подання розрахунку суми судових витрат від відповідача не надходило.

Оскільки, відповідач не скористався своїм процесуальним правом та разом з першою заявою по суті спору, а саме з відзивом на позовну заяву від 17.03.2020 не надав суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а тому зазначена обставина є підставою для відмови відповідачу у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн, відповідно до наданих відповідачем документів.

Керуючись ст.73, 74, 76, 77, 79, 86, 123, 124, 129, 202, 207, 233, 238, 241, 247-248, 252 Господарського процесуального кодексу України; ст. 4 Закону України „Про судовий збір, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Укрспецсервіс (вул. Любецька, будинок 60А, м. Чернігів, 14021; ) до Приватного підприємства Востокбудмонтаж (провулок Ніція, будинок 3, с. Деснянка, Чернігівський район, Чернігівська область, 14039; ) про стягнення 206800,79 грн збитків, відмовити повністю.

2. Відмовити Приватному підприємству Востокбудмонтаж (провулок Ніція, будинок 3, с. Деснянка, Чернігівський район, Чернігівська область, 14039; ) у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення та з урахуванням розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду у порядку визначеному ст. 257 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено та підписано 29.04.2020.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

До відома сторін:

адреса Господарського суду Чернігівської області: проспект Миру, 20, м. Чернігів, Україна;

засоби зв`язку контактні телефони: 672-847; 676-311, факс 774-462; електронна адреса Господарського суду Чернігівської області: e-mail: .

Суддя Л. М. Лавриненко