РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.04.2020Справа № 910/1583/20

Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 1 230,95 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод" (надалі за текстом - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі за текстом - відповідач) про стягнення 1 230,95 грн. штрафу за несвоєчасну доставку вагонів.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на несвоєчасну доставку відповідачем переданих йому позивачем для перевезення згідно залізничних накладних № 45894342, № 46545844, № 46545851 порожніх вагонів № 50193648, № 50193077, № 50193804, № 50193952 у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 1 230,95 грн. штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2020 у справі № 910/1583/20 позовну заяву залишено без руху на підставі частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачу строк для усунення недоліків.

20.02.2020 до суду представником позивача подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 відкрито провадження у справі № 910/1583/20, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам у справі строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень щодо відповіді на відзив.

Про розгляд Господарським судом міста Києва справи № 910/1583/20 позивач та відповідач повідомлялися належним чином.

20.03.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва, представником відповідача подано заяву про поновлення строків подачі відзиву, відзив на позовну заяву та заяву про зменшення розміру штрафу, обґрунтовуючи це скрутним фінансовим становищем.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, а також заяв та клопотань процесуального характеру від сторін на час розгляду справи до суду не надходило.

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 залізничним транспортом, на підставі залізничних накладних № 45894342 від 10.08.2019, № 46545844 від 31.08.2019 та № 46545851 від 31.08.2019 відповідач зобов`язався здійснити доставку порожніх залізничних вагонів: № 50193648, № 50193077, № 50193804, № 50193952 до станції призначення "Авдіївка" Донецької залізниці.

Згідно даних відображених у пункті 56 "Календарний штемпель станції відправлення" залізничної накладної № 45894342 від 10.08.2019, датою відправлення залізничних вагонів є 10.08.2019, а датою прибуття на станцію Авдіївка" Донецької залізниці, згідно пункту 52 "Календарний штемпель видачі вантажу" є 17.08.2019.

Згідно даних відображених у пункті 56 "Календарний штемпель станції відправлення" залізничної накладної № 46545844 від 31.08.2019, датою відправлення залізничних вагонів є 31.08.2019, а датою прибуття на станцію Авдіївка" Донецької залізниці, згідно пункту 52 "Календарний штемпель видачі вантажу" є 06.09.2019.

Згідно даних відображених у пункті 56 "Календарний штемпель станції відправлення" залізничної накладної № 46545851 від 31.08.2019, датою відправлення залізничних вагонів є 31.08.2019, а датою прибуття на станцію "Авдіївка" Донецької залізниці, згідно пункту 52 "Календарний штемпель видачі вантажу" є 06.09.2019.

У зв`язку з прибуттям вказаних вище порожніх залізничних вагонів з порушенням нормативного терміну доставки, позивач вимагає стягнути з відповідача, який здійснював доставку, штраф у загальному розмірі 1 230,95 грн.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до положень частини 5 статті 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується з положеннями частини 2 статті 908 та статті 920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Згідно підпункту 8 пункту 6 розділу 1 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (надалі за текстом - Статут залізниць України), накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до частини 3 статті 909 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 307 Господарського кодексу України, пункту 6 Статуту залізниць України, наявні у матеріалах справи залізничні накладні № 45894342 від 10.08.2019, № 46545844 від 31.08.2019 та № 46545851 від 31.08.2019 свідчать про укладення між позивачем та відповідачем договору перевезення вантажу.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Матеріалами справи підтверджується прийняття відповідачем до перевезення вантажу - порожніх залізничних вагонів від позивача та здійснення його перевезення до станції призначення " Авдіївка " Донецької залізниці, за залізничними накладними: № 45894342 від 10.08.2019, № 46545844 від 31.08.2019 та № 46545851 від 31.08.2019

Пунктом 22 Статуту залізниць України визначено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Пунктом 41 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і Правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються, виходячи з технічних можливостей залізниць.

Відповідно до пункту 1.2 Правил обчислення термінів доставки вантажів термін доставки вантажу визначається виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Пунктами 1.1, 2.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів визначено терміни, в які залізниця зобов`язана доставляти вантажі за призначенням, зокрема, відповідно до підпункту 1.1.1 наведеного пункту у разі перевезення вантажною швидкістю: маршрутними відправками термін доставки обчислюється виходячи з 1 (однієї) доби на кожні повні та неповні 320 км.; вагонними відправками та відправками у великотоннажних контейнерах термін доставки обчислюється виходячи з 1 (однієї) доби на кожні повні та неповні 200 км.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах.

Згідно з пунктом 2.4 Правил обчислення термінів доставки вантажів, терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1 збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Суд встановив, що вантаж за вказаними вище накладними доставлений відповідачем із порушенням терміну доставки, встановленого пунктом 41 Статуту залізниць України.

Зокрема, порожній залізничний вагон № 50193648, відправлений згідно залізничної накладної № 45894342 від 10.08.2019, при нормативному терміні доставки 3 доби, був доставлений у термін 6 діб, що є перевищенням нормативних термінів на 3 доби.

Порожній залізничний вагон № 501930770, відправлений згідно залізничної накладної № 46545844 від 31.08.2019, при нормативному терміні доставки 3 доби, був доставлений у термін 5 діб, що є перевищенням нормативних термінів на 2 доби.

Порожні залізничні вагони № 50193840 та № 50193952, відправлені згідно залізничної накладної № 46545851 від 31.08.2019, при нормативному терміні доставки 3 доби, були доставлені у термін 5 діб, що є перевищенням нормативних термінів на 2 доби.

Відповідач у своєму відзиві на позов факт порушення визначених правилами термінів доставки вантажів не заперечує, вказуючи лише на наявність поважних обставин зумовлених ускладненим транспортним сполученням.

У відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 Цивільного кодексу України).

У відповідності до пункту 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу у загальному розмірі 1 230,95 грн. суд вважає його вірним, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, суд розглянув клопотання представника відповідача про зменшення розміру штрафу та вважає вказане клопотання таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Вказана стаття кореспондується зі статтею 233 Господарського кодексу України, яка визначає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (рішення Конституційного суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013).

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Суд зазначає, що статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Аналогічна норма міститься у частині 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

Тобто, в контексті означеного, суд звертає увагу на те, що наявність обставин для зменшення штрафних санкцій повинна бути доведена належними та допустимими доказами саме відповідачем.

Проте, всупереч вищевикладеного, відповідачем не було доведено суду таких обставин як, винятковість випадку, з урахуванням інтересів обох сторін, не наведено конкретних причин неналежного виконання зобов`язання, яке стало підставою для застосування заходів відповідальності позивачем, невідповідності штрафу наслідкам порушення.

Також суд враховує, що незначний розмір штрафу у сумі 1 230,95 грн., жодним чином не впливає і не може впливати в сторону погіршення на фінансовий стан відповідача і призвести до негативних наслідків у його господарській діяльності.

Окрім цього, суд зазначає, що факт відсутності в матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків через неналежне виконання відповідачем свого обов`язку не може бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій. Разом з тим, доказів того, що порушення строків доставки сталось не з вини залізниці відповідачем суду не надано.

Тобто, з наведеного полягає, що на момент вирішення спору по суті у суду відсутні підстави вважати наявними та належним чином доведеними обставини, які є достатніми для зменшення розміру штрафу, який і так є незначним, у відповідності до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмовити Акціонерному товариству "Українська залізниця" в зменшенні розміру штрафу у зв`язку з відсутністю належного доказового обґрунтування.

У відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуюче викладене, суд вважає позовні вимоги про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" штрафу за несвоєчасну доставку порожніх залізничних вагонів обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору з огляду на задоволення позову покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення штрафу у розмірі 1 230,95 грн. задовольнити повністю.

2.Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вулиця Єжи Гедройця (Тверська), будинок 5, ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" (86065, Донецька область, місто Авдіївка, проїзд Індустріальний, будинок 1, ідентифікаційний код юридичної особи: 00191075) 1 230 (одну тисячу двісті тридцять) гривень 95 коп. штрафу та 2 102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України, і може бути оскаржено в порядку та строки встановленні статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням пункту 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України про продовження такого строку на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повний текст рішення складено та підписано 28.04.2020

Суддя С. В. Стасюк