СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2020 р. Справа № 905/3/20

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: судді: при секретарі судового засідання:Зубченко І.В. (доповідач), Радіонова О.О., Чернота Л.Ф. Мартинчук М.В.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ (вх.№1126Д/3 від 10.04.2020р.)
на рішення господарського суду Донецької області
ухвалене12.03.2020р. (повний текст складено та підписано 12.03.2020р. у м.Харкові)
у справі№905/3/20 (суддя Харакоз К.С.)
за позовомАкціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ
до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бахчиванджи 5 Б», м.Маріуполь Донецької області
простягнення 1.303,01грн.

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ, позивач, звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бахчиванджи 5 Б», м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 1.303,01грн., які складаються з пені в сумі 1.218,85грн. та 3% річних у сумі 84,16грн. Позовні вимоги мотивовані несвоєчасним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором постачання природного газу №4198/16-ТЕ-6 від 21.12.2015р.

Рішенням господарського суду Донецької області від 12.03.2020р. (повний текст складено та підписано 12.03.2020р.) у справі №905/3/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено, враховуючи повну оплату заборгованості відповідачем 04.10.2016р., тобто до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" №1730-VIII від 03.11.2016р. (далі - Закон), та приписи ч.3 ст.7 названого Закону.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Згідно з доводами скаржника, оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема, ст.625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.233 Господарського кодексу України (далі - ГК України), Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також норм процесуального права, а саме ст.73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), без дослідження усіх істотних обставин справи, при недоведеності обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими. За твердженнями позивача, застосування судом положень Закону до правовідносин сторін є неправомірним, оскільки спірна поставка природного газу відбулась у жовтні 2016р.

Для розгляду справи згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2020р. сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (доповідач) Зубченко І.В., судді Радіонова О.О., Чернота Л.Ф.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.04.2020р. у справі №905/3/20 поновлено Акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою та зобов`язано Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бахчиванджи 5 Б» у строк до 28.04.2020р. включно надати до суду відзив на апеляційну скаргу.

На адресу суду 28.04.2020р. (згідно штампу канцелярії, наявного на першому аркуші документа) від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (у межах визначеного судом строку), за коротким змістом якого заявник наголошує, що заборгованість за поставлений природний газ, що використовується відповідачем для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, погашена Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Бахчиванджи 5 Б» у повному обсязі станом на 04.10.2016р., тобто до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а відтак підлягають застосуванню до спірних правовідносин сторін приписи Закону, в силу яких позовна вимога про стягнення з відповідача суми неустойки та 3% річних є безпідставною. З огляду на зазначене відповідач просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги.

Після проведення підготовчих дій в порядку ст.267 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд ухвалою від 29.04.2020р. призначив апеляційну скаргу до розгляду без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) відповідно до ч.10 ст.270 ГПК України, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, клопотань про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторонами не заявлено, а судова колегія з власної ініціативи не встановила необхідності розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» з повідомленням сторін. Останні були повідомлені про розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження належним чином.

Згідно із вимогами ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, якщо під час розгляду не буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як встановлено господарським судом Донецької області та вбачається з наявних матеріалів справи, 21.12.2015р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - постачальник) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Бахчиванджи 5 Б» (далі -споживач) був укладений договір постачання природного газу №4198/16-ТЕ-6 (далі - договір), згідно приписів п.1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016р. природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п.1.2).

Відповідно до п.2.1.1 договору обсяги газу, що планується передати за цим договором (далі - плановий обсяг), повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, викладених у п.1.2 цього договору.

Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку газу (п.3.4 договору).

Пунктом 6.1 договору сторони погодили, що оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п.8.1 за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

За умовами п.8.2 договору, у разі невиконання споживачем умов пункту 6.1 цього договору, постачальник має право не здійснювати поставку газу споживачу або обмежити поставку пропорційно до кількості неоплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання споживачем пункту 6.1 цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01 січня 2016р. до 30 квітня 2016р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.12 договору в редакції додаткової угоди №3 від 31.03.2016р.).

Сторонами до договору №4198/16-ТЕ-6 від 21.12.2015р. укладено додаткові угоди. Зокрема, додатковою угодою №3 від 31.03.2016р. до договору сторони погодили викласти абз.2 п.6.1 ст.6 «Порядок та умови проведення розрахунків» договору у наступній редакції: «Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.».

Пунктом 12 названої додаткової угоди передбачено, що остання набуває чинності з дати її підписання сторонами і діє з 01.04.2016р., а в частині пунктів 4, 7, 8, 9 поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2016р.

Наявні в матеріалах справи акти приймання-передачі природного газу за період січень 2016р. - вересень 2016р. підтверджують факт передачі Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та приймання Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Бахчиванджи 5 Б» природного газу на загальну суму 89.295,66грн.

Несвоєчасне виконання споживачем грошових зобов`язань за договором №4198/16-ТЕ-6 від 21.12.2015р. стало підставою звернення постачальника з розглядуваним позовом до суду.

Східний апеляційний господарський суд, дослідивши правову природу спірних правовідносин з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, надаючи оцінку всім обставинам справи, оцінивши надані сторонами на підтвердження їх вимог докази, погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору №4198/16-ТЕ-6 від 21.12.2015р., кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з купівлі-продажу.

Сутність заявлених позовних вимог полягає у спонуканні відповідача до сплати нарахованих відповідно до ст.625 ЦК України на суму несвоєчасно виконаних грошових зобов`язань 3% річних, а також пені, стягнення якої передбачене п.8.2 договору №4198/16-ТЕ-6 від 21.12.2015р.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.ст.525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом. За приписами ст.599 ЦК України та ст.202 ГК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст.625 ЦК України наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання є право кредитора вимагати сплати заборгованості, з нарахованими впродовж періоду прострочення на неї, зокрема, 3% річних.

Своєю чергою, за змістом ст.ст.549, 611 ЦК України та ст.ст.216-218 ГК України наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання є також право кредитора вимагати, зокрема, сплати пені, передбаченої пунктом 8.2 договору №4198/16-ТЕ-6 від 21.12.2015р.

Водночас, як вірно зазначено господарським судом Донецької області, 30.11.2016р. набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 1 цього Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі статтею 2 названого Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 статті 3 Закону "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України №93 від 21.02.2017р. затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016р. заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016р.

Разом з тим, частиною 3 статті 7 названого вище Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Як встановлено господарським судом Донецької області та не оспорюється сторонами, заборгованість за поставлений природний газ, що використовувався відповідачем, погашена останнім у повному обсязі до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а саме 04.10.2016р. Зазначені обставини, зокрема, підтверджені сальдо відповідача за період з 01.01.2016р. по 31.01.2019р., довідкою по операціях відповідача за договором за період з 01.01.2016р. по 31.01.2019р. та розрахунком позовних вимог.

Відповідно до ст.269 ГПК України апеляційний господарський суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Своєю чергою, доводи апеляційної скарги зводяться до того, що застосування судом положень Закону до правовідносин сторін є неправомірним, оскільки спірна поставка природного газу відбулась у жовтні 2016р.

Разом з тим, Східний апеляційний господарський суд зауважує, що спірні поставки були здійснені, усупереч твердженням апелянта, у період січень 2016р. - вересень 2016р. Крім того, аналіз наведених вище норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина 3 статті 7 Закону є нормою прямої дії; цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. При цьому, застосування приписів частини 3 статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29.05.2019р. у справі №916/2279/18, від 01.04.2019р. у справі №922/2784/18, від 10.06.2019р. у справі №904/4592/18, від 11.06.2019р. у справі №905/1964/18, від 03.02.2020р. у справі №911/521/19, від 31.03.2020р. у справі №920/431/19.

З огляду на те, що станом на 04.10.2016р. заборгованість відповідача погашена у повному обсязі, тобто, до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (30.11.2016р.), Східний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача пені та 3% річних.

При цьому суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання скаржника на ч.1 ст.5 Закону, оскільки відповідач сплатив борг до набрання чинності Законом, а отже кредиторська заборгованість не підлягає реструктуризації, оскільки, в силу ч.3 ст.7 Закону, не повинна нараховуватися взагалі.

Отже, враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Відтак, враховуючи, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які (доводи і вимоги апеляційної скарги) у даному випадку не підтверджують ухвалення оскаржуваного рішення із порушеннями, визначеними ст.277 ГПК України в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягає залишенню без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

За змістом ст.129 вказаного Кодексу такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, на рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2020р. (повний текст складено та підписано 12.03.2020р.) у справі №905/3/20 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2020р. (повний текст складено та підписано 12.03.2020р.) у справі №905/3/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 12.05.2020р.

Головуючий суддя І.В. Зубченко

Суддя О.О. Радіонова

Суддя Л.Ф. Чернота