номер провадження справи 35/34/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2020 Справа № 908/183/20

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: головуючий суддя Топчій О.А., розглянувши в письмовому позовному провадженні без виклику представників сторін справу

за позовом Концерну «Міські теплові мережі» (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, б. 137; фактична адреса - 69071, м. Запоріжжя, вул. Цитрусова, б. 9)

до відповідача Приватного акціонерного товариства «Транссервіс» (69600, м. Запоріжжя, вул. Базова, б. 3-Б)

про стягнення коштів

без виклику сторін

СУТЬ СПОРУ:

30.01.2020 до Господарського суду Запорізької області звернувся Концерн «Міські теплові мережі» з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Транссервіс» про стягнення основного боргу в сумі 94 054,83 грн, суми інфляційних втрат у розмірі 2 619,92 грн, 3% річних у розмірі 2 430,16 грн.

30.01.2020 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справі присвоєно єдиний унікальний номер 908/183/20, справу передано на розгляд судді Топчій О.А.

Ухвалою суду від 04.02.2020 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - не більше 10 днів із дня вручення даної ухвали, але не пізніше 20.02.2020.

18.02.2020 від позивача надійшла заява про усунення встановлених недоліків.

Ухвалою господарського суду від 24.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №908/183/20, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку письмового позовного провадження без виклику представників сторін

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем законодавства України, яким регулюються правовідносини сторін щодо теплопостачання, а саме: відповідачем не укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, відтак облік відпущеної теплової енергії здійснюється по особовому рахунку № 340567. Відповідач отриману в період з листопада 2018 року по квітень 2019 року теплову енергію на загальну суму 94 054,83 грн. не оплатив.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві, який надійшов до суду 20.03.2020. В обґрунтування заперечень посилається на наступне:

- в матеріалах справи відсутні доказів постачання теплової енергії в гарячій воді до приміщення відповідача;

- рахунки та акти приймання-передачі теплової енергії відповідачем не отримувалися, а позивачем не надано належних та допустимих доказів надсилання відповідачеві зазначених рахунків на оплату та актів приймання-передачі теплової енергії;

- відповідачем послуги з теплопостачання не отримувалися, в приміщенні відповідача теплоспоживчі прилади відсутні.

Просить відмовити в задоволенні позову.

Згідно з ч. 2,3 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі

Отже, 24.04.2020 сплив тридцятиденний термін наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, строк вчинення яких обмежений першим судовим засіданням, а тому суд вважає за можливе розглянути вказану справу по суті.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусу хвороби (COVID-19)", розділ Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України доповнено пунктом 4 такого змісту:

" 4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення -27.04.2020.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

Відповідно до статутних документів Концерну «Міські теплові мережі» основним предметом його діяльності є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла і побутової потреби населення та на комунально-побутові потреби підприємств, організацій, установ.

Згідно своїх господарських зобов`язань позивач здійснює постачання теплової енергії в гарячій воді в нежитлові приміщення ХХХІV підвалу (літ. А-4), приміщення ХХХІ першого поверху (літ. А-4), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №21700879 від 15.05.2014 право власності на вищезазначені нежитлові приміщення зареєстроване за ПрАТ «Транссервіс».

Договір на постачання теплової енергії сторонами у справі не укладений.

Позивачем до матеріалів справи наданий акт від 15.03.2018, складений в присутності адміністратора ОСОБА_1 , в якому зазначено, що приміщення використовується під магазин «Лотос». Система опалення магазину єдина з гуртожитком. По підвалу проходить трубопровід опалення діаметром 57 та 25, м/пластик, ГВС встановлений водомір №4039860, р/в 2004, опломбований пломбою «Мотор Січ», покази 1299,524 м. куб. В прибудові на момент огляду опалення відсутнє. Акт підписаний працівниками Концерну «МТМ», підпис представника ВАТ «Транссервіс» або позначка про відмову у підписанні акту відсутні.

Також позивачем надано акт від 12.12.2018 обстеження системи теплоспоживання споживача ТОВ «Транссервіс» - магазин «Лотос» за адресою: вул. Моторобудівників, буд. 11, приміщення № ХХХІ першого поверху та приміщення № ХХХІV підвалу літ. А-4, складений в присутності працівника магазину «Лотос». У вказаному акті встановлено наступне: нежитлове приміщення - вбудовано-прибудоване, розташоване на 1-ому поверсі та в підвалі 4-поверхової будівлі гуртожитку. Джерело теплопостачання - котельня АО «Мотор Січ». Система опалення приміщень спільна з житловим будинком. Вбудована частина опалюється від елеваторного вузла гуртожитку, прибудована частина (вбудована зона) від загального елеватора на приміщення: 1) ТОВ «Содружество» (магазин «Second hand», магазин «Елегант», «Агенство нерухомості», 2) ТОВ Промзапал» (кафе «Ананас»), 3) ТОВ «Транссервіс» (магазин «Лотос»). Дані приміщення розташовані в будівлі гуртожитку, система опалення приміщень є невід`ємною частиною централізованого опалення житлового будинку.

Працівник магазину «Лотос» відмовився підписати вказаний акт обстеження, про що зазначено в акті.

Як зазначає позивач у позові, з метою недопущення порушення прав інших мешканців житлового будинку в частині отримання належних послуг з централізованого опалення, позивач здійснював відпуск теплової енергії в період листопад 2018 року - квітень 2018 року відповідно до рішень про початок та закінчення опалювального сезону у м. Запоріжжя.

За твердженням позивача, відповідачу відпущено теплову енергію за вказаний період на загальну суму 94 054,83 грн, що підтверджується рахунками та актами приймання-передачі теплової енергії за спірний період, надісланими на адресу відповідача.

Позивачем на адресу відповідача направлено вимогу від 11.09.2019 за №1986/09-4 про погашення заборгованості. Відповіді на претензію відповідач не надав, виставлені позивачем рахунки залишені без оплати.

При цьому, з наданого відповідачем рішення Господарського суду Запорізької області від 06.11.2019 у справі №908/1504/19 вбачається, що Концерну «МТМ» відмовлено в задоволенні позовних вимог до ПрАТ «Транссервіс» про визнання договору №340567 від 03.04.2019 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води укладеним.

Рішення обґрунтовано тим, що позивач не довів суду наявність підстав для задоволення позову, оскільки наданий ним проект договору № 340567 від 03.04.2019 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води не відповідає Типовому договору, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 06.11.2019 у справі №908/1504/19 не оскаржено та набрало законної сили.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, заслухавши представників сторін, суд визнав позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу;

- постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору;

- споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору;

- теплопостачальна організація - суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії;

- місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Згідно зі ст. 4 названого Закону проектування, будівництво, реконструкція, ремонт, експлуатація об`єктів теплопостачання, виробництво, постачання теплової енергії регламентуються нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами відносин у сфері теплопостачання.

Пунктами 4, 6 ст. 19 Закону передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Статтею 25 Закону встановлено обов`язок споживача по своєчасному укладенню договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Частиною 2 ст. 275 Господарського кодексу України передбачено, що відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відповідно до п. 4 Правил №1198 користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією.

З аналізу положень зазначених вище Правил, зокрема, пункту 44, вбачається, що термін споживач застосовується в значно ширшому значенні, оскільки він також розповсюджується і на осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №904/2238/17 та від 16.10.2018 у справі №904/7377/17.

В той же час, для стягнення заборгованості за поставлену позивачем та фактично спожиту відповідачем теплову енергію, доказуванню підлягає факт поставки/споживання такої теплової енергії, обсяг спожитої теплової енергії та її вартість.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічні приписи містить ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність.

Відповідно до ч. 1 ст. 275, ч. 6 ст. 276 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію. Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

У відповідності до п. 23 Правил користування тепловою енергією розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

В наданих позивачем рахунках на оплату спожитої теплової енергії зазначено, що розрахунок здійснений на підставі вимірювальних приладів та діючих тарифів.

Частиною 1 ст.74, ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Щодо досліджуваної справи, то обставини по споживанню відповідачем теплової енергії на суму 94 054,83 грн позивачем не доведені, належні та допустимі докази в обґрунтування цих обставин не надані.

Так, матеріали справи не містять помісячних показників засобу обліку теплової енергії, встановленого у приміщенні ПрАТ «Транссервіс», що має суттєве значення для визначення суми заборгованості, яка підлягає сплаті за спірний період. При цьому, надані позивачем акти приймання-передачі теплової енергії з боку відповідача не підписані.

Позивач посилається на направлення ним на адресу відповідача актів приймання-споживання теплової енергії за спірний період та зазначає, що відповідачем підписані акти приймання-передачі позивачеві не поверталися. На підтвердження надсилання позивачем надано Реєстри надісланої кореспонденції.

В той же час, належних доказів направлення на адресу відповідача вказаних актів та рахунків позивачем в матеріали справи не надано: реєстри поштових відправлень не містять відтиску поштового штемпелю та дати відправлення кореспонденції. Також не надано суду фіскальних чеків на оплату поштових послуг з направлення відповідної кореспонденції.

Рішення Запорізької міської ради про початок опалювальних сезонів, на які посилається позивач, лише підтверджують факт здійснення позивачем теплопостачання у спірному періоді, однак не доводять обсяг поставленої відповідачу теплової енергії.

Отже в даному випадку позивачем не доведено належним чином факт поставки теплової енергії відповідачу у період листопад 2018 року - квітень 2019 року теплової енергії на суму 94054,83 грн, відповідно не доведеною є і заявлена до стягнення сума основного боргу 94054,83 грн.

Доводи позивача, викладені ним у позовній заяві, є такими, що не підтверджуються матеріалами та встановленими обставинами справи.

За викладених обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 94 054,83 грн задоволенню не підлягають.

Судом не приймаються до уваги посилання відповідача на те, що він не отримував послуги з теплопостачання та не має теплоспоживчих приладів, виходячи з наступного.

Теплопостачання - це особливий вид комунальної послуги. Система теплопостачання для здійснення покладених на неї завдань виконується з окремих технологічно пов`язаних частин, що складають систему централізованого постачання, включає сукупність взаємопов`язаних джерел теплової енергії (технічних елементів і пристроїв), призначених для передачі у приміщення необхідної кількості тепла та підтримання в них заданої температури повітряного середовища. Теплова енергія передається в опалювальні приміщення за рахунок теплопровідності, випромінювання в конвекції, і поширюється не тільки від радіаторів, але й від інших елементів системи опалення (трубопроводи, стояки, підводки тощо).

Внутрішньобудинкова система опалення проектується таким чином, щоб забезпечити нормативну температуру повітря у всіх приміщеннях будинку. Згідно з пунктом 6.3.4. ДБН В.2.5-67:2013 "Опалення, вентиляція та кондиціонування" опалення слід проектувати з урахуванням теплового балансу між тепловтратами та теплонадходженнями, у тому числі теплоти, що регулярно надходить у приміщення від трубопроводів. Теплова енергія подається в житловий будинок через приєднану мережу і розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах. При цьому, відсутність радіаторів не означає відсутність споживання послуг з централізованого опалення, оскільки наявність стояків в приміщенні свідчить про надходження тепла в приміщення.

Законодавство, яке регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії, пов`язує обов`язок споживача сплатити вартість теплової енергії з фактом її споживання. Отже, при підрахунку теплоспоживання необхідно враховувати, в тому числі, тепловиділення в приміщенні від поверхонь прокладених трубопроводів (стояків, підводок до приладів тощо), що знаходяться у приміщенні з приладами обліку або без них. Таким чином, якщо навіть у приміщенні відсутні опалювальні прилади, але є стояки, підводки до приладів, споживач повинен сплачувати за фактичне тепло, яке виділяється від зазначених трубопроводів.

Відповідачем не надано доказів відключення належного йому приміщення від системи теплопостачання житлового будинку у встановленому законодавством порядку.

Вимоги Концерну «Міські теплові мережі» про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 2619,92 грн та 3% річних у сумі 2430,16 грн судом відхиляються, оскільки позивач не довів прострочення з боку відповідача грошового зобов`язання на заявлену до стягнення суму основного боргу, а отже відсутня правова підстава для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 129 Конституції України та ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Приймаючи до уваги вище наведенні норми чинного законодавства та враховуючи, що позивачем не доведено факту поставки теплової енергії на визначену суму, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 86, 202, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Судові витрати покласти на позивача.

Згідно ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04.05.2020.

Суддя О.А. Топчій