УХВАЛА

м. Київ

28.04.2020Справа № 910/5391/20
За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Муссон" про забезпечення позову у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Муссон"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спорт-Крафт"

про стягнення 1535418,86 грн

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Муссон" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спорт-Крафт" про відшкодування стягнення заборгованості у розмірі 1535418,86 грн.

До позовної заяви долучено заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить забезпечити позов, шляхом накладення арешту на рахунки, що відкриті у Товариства з обмеженою відповідальністю "Спорт-Крафт", в межах загальної суми стягнення за позовною заявою, що дорівнює 1578450,14 грн.

Свою заяву позивач обґрунтовує тим, що він належним чином виконав свої договірні зобов`язання, що підтверджується долученими до позовної заяви первинними документи, однак, відповідач не сплатив вартість виконаних робіт, в зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду. Заявник вказує на проблематичність виконання судових рішень у нашій країні та відсутність ефективних інструментів та засобів належного виконання рішення суду окрім арешту банківського рахунку. Також в заяві вказано, що у разі відмови позивачу у позові, арешт з коштів на рахунку відповідача знімається, не завдаючи йому будь-яких збитків. Заявник наголошує, що захід про накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Спорт-Крафт" в межа їх заявленої суми на стягнення є розумним і обгрунтованим, враховуючи те, що зобов`язання за договором не виконані стороною і сума заборгованості є суттєво великою і позивач не отримуючи її, змушений нести збитки у своїй діяльності та не може розрахуватись із працівниками та підрядниками.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Муссон" про забезпечення позову, суд дійшов до висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суд відзначає, що заходом забезпечення позову, який передбачений ст. 136 ГПК України, є саме накладення арешту на грошові кошти у певній сумі, а не накладенням арешту на рахунки, як зазначено позивачем у його заяві.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ч. 1 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України).

Заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Муссон" про вжиття заходів до забезпечення позову, не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, так само як і не містить документального обґрунтування, наявності фактичних обставин, які свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Посилання заявника на те, що у строки визначені договором відповідач не виконав свої грошові зобов`язання і не відповідає на телефонні дзвінки не свідчить, що відповідач має намір не виконувати рішення суду у даній справі. А загальні висновки про обмежену відповідальність учасників товариства з обмеженою відповідальністю і можливе закриття рахунків не свідчать про те, що відповідач має намір вчиняти дії, спрямовані на ухилення від виконання судового рішення.

Отже заявником не надано суду доказів в підтвердження наміру відповідача не виконувати рішення суду у даній справі, а є лише теоретичним припущенням заявника та не свідчить про вчинення відповідачем будь-яких умисних дій. Заявником також не підтверджено співмірність заявлених ним заходів забезпечення із предметом позову, оскільки, заявник просить накласти арешт на кошти відповідача у більшій сумі (1578450,14 грн), ніж заявлено у позові до стягнення (1535418,86 грн).

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Суд вбачає, що обрані позивачем заходи забезпечення позову не є співмірними з предметом заявленого позову, крім того вони в частині суперечать приписам ст. 137 ГПК України.

Суд не вбачає, що заявлений захід забезпечення у даній справі є співмірним заявленому предмету спору, крім того, заявником не доведено необхідність вжиття заходів забезпечення.

Таким чином, заява позивача про забезпечення позову є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки заявником не наведені достатньо обґрунтовані підстави того, що невжиття визначених у заяві заходів щодо забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Таким чином, суд зазначає, що саме лише посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення прав і охоронюваних законом інтересів позивача, без обґрунтування підстав для вжиття таких заходів не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.

Крім того, заявником не надано суду жодних доказів на підтвердження намірів відповідача не виконувати рішення суду у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. ( ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість невиконання рішення суду та імовірність порушення прав особи без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Оскільки, заявником не було надано доказів на підтвердження того, що невжиття, визначених ним заходів, забезпечення позову порушить права позивача та в подальшому утруднить чи може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову покладається на заявника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Муссон".

Керуючись ст.ст. 136, 137, 138-140 та ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія Муссон" в задоволенні заяви про забезпечення позову у справі № 910/5391/20 шляхом накладення арешту на рахунки відповідача в межах суми 1578450,14 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Суддя І.В.Усатенко