ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
"05" травня 2020 р. Справа № 914/1158/19
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого судді: Данко Л.С.,
суддів: Мирутенка О.Л.,
секретар судового засідання: Харів М.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали заяви Приватного акціонерного товариства «Трускавецькурорт» № 119 від 25.03.2020 року (вх. № ЗАГС 01-05/1206/20 від 27.03.2020 року),
про ухвалення додаткової постанови при розгляді апеляційної скарги
на рішення Господарського суду Львівської області від 14 листопада 2019 року (повне рішення складено 29.11.2019, м. Львів, суддя Кітаєва С.Б.)
у справі № 914/1158/19
порушеній за позовом
позивача: Приватного акціонерного товариства «Трускавецькурорт», м. Трускавець Львівської області
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Готельно-курортний комплекс «Карпати», м. Трускавець Львівської області
про стягнення заборгованості в сумі 1027621,08 грн,
за участю представників:
від заявника/позивача: адвокат Дякон Б.Р. (довіреність № 20 від 13.12.2019), адвокат Копинець А.В. (довіреність № 21 від 13.12.2019),
від відповідача: адвокат Шумелда Р.Р. та адвокат Могінська Т. А. (довіреність б/н від 21.11.2017),
27.03.2020 року на адресу Західного апеляційного господарського суду надійшла заява Приватного акціонерного товариства «Трускавецькурорт» № 119 від 25.03.2020 року (вх. № ЗАГС 01-05/1206/20 від 27.03.2020 року) про ухвалення додаткової постанови при розгляді апеляційної скарги на рішення Господарського суду Львівської області від 14 листопада 2019 року у справі № 914/1158/19 (том ІІІ, а. с. 207-208).
Автоматизованою системою документообігу суду 27.03.2020 справу № 914/1158/19 розподілено до розгляду судді - доповідачу Данко Л.С. Введено до складу судової колегії суддів Мирутенка О.Л. та Скрипчук О.С. (том ІІІ, а. с. 211).
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 01.04.2020 року у справі № 914/1158/19 розгляд заяви Приватного акціонерного товариства «Трускавецькурорт» призначено до розгляду на 05.05.2020 року (том ІІІ, а. с. 214-215) та повідомлено учасників, що неявка їх представників в судове засідання не є перешкодою для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, про що сторони були належним чином повідомлені (том ІІІ, а. с. 215/зворот, 216, 217, 218, 219).
04.05.2020 року представниками відповідача до суду апеляційної інстанції було подано заяву (вх. № ЗАГС 01-04/2527/20) про надання матеріалів справи № 914/1158/19 для ознайомлення у зв'язку з тим, що на адресу відповідача не надходила заява позивача про ухвалення додаткової постанови. Цього ж дня судом апеляційної інстанції надано представникам відповідача матеріали справи для ознайомлення, про що в заяві останнього наявна розписка представників відповідача.
Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду заяви, суд встановив наступне.
З наведеного вбачається, що заявником до закінчення судових дебатів у справі, було заявлено клопотання щодо стягнення витрат на правничу допомогу.
Окрім того, до матеріалів справи додано: договір № 01/12-19 про надання підприємству правової допомоги від 10.12.2020 року укладеної між позивачем та адвокатом Дяконом Богданом Романовичем (том ІІІ, а.с. 145, 145/зворот); договір № 13/12/19 про надання підприємству правової допомоги від 13.12.2020 року укладеної між позивачем та адвокатом Копинцем Андріаном Васильовичем (том ІІІ, а.с. 146, 146/зворот), свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 001019 виданого Дякону Богдану Романовичу та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 001021 виданого Копинцю Андріану Васильовичу (том ІІІ, а.с. 147-,148).
Судова колегія дослідивши подані позивачем за позовом/заявником докази, встановила наступне.
Відповідно до ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Положеннями п. 2 ч. 2 статті 126 ГПК України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо) для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.
Окрім того, до матеріалів справи також було додано договір № 01/12-19 про надання підприємству правової допомоги від 10.12.2020 року укладеної між позивачем та адвокатом Дякон Богданом Романовичем, договір № 13/12/19 про надання підприємству правової допомоги від 13.12.2020 року укладеної між позивачем та адвокатом Копинець Андріаном Васильовичем, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 001019 виданого Дякон Богдану Романовичу та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 001021 виданого Копинець Андріану Васильовичу.
За змістом частини 1, пункту 1 частини 3 статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи до яких належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 1, 2, 3 статті 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Приписами частини 3 статті 126 ГПК України обумовлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а згідно з частиною 8 статті 129 цього Кодексу, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Як вказує частина 4 статті 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.
Такі висновки суду підтверджується правовою позицією Верховного Суду, висловленою ним у постановах від 14.11.2018 у справі № 910/8682/18, від 05.01.2019 у справі № 906/194/18, від 19.02.2019 у справі № 917/1071/18.
З матеріалів справи вбачається, що Копинець Андріан Васильович та Дякон Богдан Романович є адвокатами, про що свідчить свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 001019 видане Дякон Богдану Романовичу та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 001021 видане Копинець Андріану Васильовичу.
Порядок сплати винагороди адвокату за правову допомогу у суді апеляційної інстанції, пов'язану з оскарженням позивачем рішення суду першої інстанції, встановлений в розділі 3 договорів № 01/12-19 та № 13/12/19 під найменуванням «Порядок сплати винагороди адвокату» (том ІІІ, а.с. 145, 145/зворот, 146, 146/зворот).
Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що в описах наданих послуг сторони погодились, що зазначена вартість наданих послуг (виконаних робіт) є повністю співмірною з ціною позову та значенням справи для довірителя, в тому числі впливом її вирішення на репутацію Довірителя та публічним інтересом до справи в м. Трускавці та регіоні, а також із складністю справи, витраченим часом та обсягом наданих послуг та виконаних робіт із професійної правничої допомоги адвокатами (ч. 2 опису). Погодженням цього розрахунку, Довіритель підтверджує, що адвокатами фактично було надано весь обсяг зазначеної правової допомоги (професійної правничої допомоги), жодних претензій та зауважень Довіритель до адвокатів не має (ч. 3 опису).
Слід зазначити, що ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Отже, наявні в матеріалах справи описи обсяги наданих послуг (виконаної роботи) адвокатом Копинцем Андріаном Васильовичем та адвокатом Дяконом Богданом Романовичем, які погоджені та підписані із позивачем (клієнтом - генеральним директором ПрАТ «Трускавецькурорт» Драновським А.Л.) є належним та допустимим доказом надання таких послуг, у розумінні приписів ст. 126 ГПК України.
Таким чином, деталізовані описи виконаної адвокатами професійної правничої допомоги/роботи міститься у вищенаведених описах, яким суд надав правову оцінку у судовому засіданні.
Слід зазначити, що відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Судовою колегією встановлено, що відповідачем на заяву заявника щодо ухвалення додаткової постанови у справі № 914/1158/19 щодо вирішення питання розподілу судових витрат, було подано заперечення, в якій останній просив суд відмовити у її задоволені, з тих підставі, що в переліку (описі) наданих послуг наявні послуги яких адвокати не надавали, а саме практика Європейського суду з прав людини, адвокатські досьє немає жодного відношення до матеріалів справи, судові засідання у Господарському суді Львівської області 28.01.2020 та 25.02.2020 року не відбувались, тим більше заява про ухвалення додаткової постанови на адресу відповідача не надходила.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5).
Як було зазначено вище, позивачем було долучено до матеріалів справи відповідний акт наданих послуг (виконаних робіт), у якому міститься детальний перелік та вартість наданих адвокатом послуг, а також платіжні доручення, що підтверджують факт сплати позивачем їх вартості.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 сформувала правовий висновок щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат та зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Зокрема, відповідно до ч.5 ст. 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, визначеного ч. 4 ст.129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як було зазначено вище, в описах наданих послуг адвокатами зазначено: «Вивчення практики Європейського суду з прав людини та Верховного суду при вирішенні ними аналогічних чи подібних справ; Підготовка переліку необхідних доказів у справі та формування адвокатського досьє», однак, судова колегія в тій частині погоджується яз запереченнями представників відповідача що в матеріалах справи відсутня судова практика Європейського суду з прав людини, а адвокатське досьє немає жодного відношення до матеріалів справи.
При цьому, позивач не подавав нових доказів та не наводив нових обставин в обґрунтування своєї апеляційної скарги, а покликався, в першу чергу, на неправильну оцінку судом першої інстанції обставин справи та на неправильне застосування ним норм матеріального права.
Щодо тверджень відповідача, що судові засідання в Господарському суді Львівської області 28.01.2020 та 25.02.2020 року не відбувались, судова колегія вважає опискою, оскільки такі судові засідання відбувались в суді апеляційної інстанції за участю адвокатів позивача, що підтверджується Протоколами судових засідань від 28.01.2020 та від 25.02.2020 по даній справі (том ІІІ, а. с. 158-159, 168-169) та ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 28.01.2020 та від 25.02.2020 по даній справі (том ІІІ, а. с. 161-162, 171-172).
Щодо тверджень відповідача, що заявником не було надіслана на адресу відповідача заяву щодо винесення додаткової постанови у даній справі, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що чинним господарським процесуальним кодексом України не передбачено обов'язок заявника надсилати таку заяву іншій стороні у справі.
Апеляційний суд прийшов до висновку у даній справі не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (постанову), всі її витрати на професійну правничу допомогу.
У даному випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено постанову у даній справі, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу частково, та відповідно не покладає такі витрати частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення (постанову) у даній справі.
При цьому суд апеляційної інстанції, при визначенні суми відшкодування виходив також із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин та фінансового стану обох сторін.
При прийнятті даної постанови, судова колегія враховує правову позицію викладену колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 07.11.2019 по справі № 905/1795/18, що суд не зобов'язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Керуючись ст.ст. 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд, -
1. Заяву Приватного акціонерного товариства «Трускавецькурорт» № 119 від 25.03.2020 року (вх. № ЗАГС 01-05/1206/20 від 27.03.2020 року) задоволити частково.
4. В іншій частині заяви про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.
5. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.
Повний текст додаткової постанови складено та підписано 07.05.2020 року.
Головуючий суддя Л.С.Данко
Суддя О.Л.Мирутенко
Суддя О.С.Скрипчук