ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"28" квітня 2020 р. м. Київ Справа № 911/2410/13

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, розглянувши скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС №17-3/03 від 17.03.2020 року (вх. №48/20 від 19.03.2020 року) на бездіяльність Черкаського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо примусового виконання наказів від 23.09.2013 року у справі №911/2410/13

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС, м. Київ

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю ПК Трейдсервісгруп, Київська область, Васильківський район, с. Мархалівка

2. Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Устименка, Черкаська область, Чорнобаївський район, с. Крутьки

про стягнення коштів

секретар судового засідання О.О.Стаднік

за участю представників учасників справи:

від позивача (стягувача) не з`явився

від відповідачів (боржників) не з`явились

від ДВС не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 03.09.2013 року у справі №911/2410/13 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» задоволено повністю; солідарно стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Устименка на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 3462,28 грн. заборгованості, 1147,00 грн. витрат на послуги адвоката та 1720,50 грн. судового збору; стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Устименка на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 300000,00 грн. заборгованості.

На виконання зазначеного рішення Господарського суду Київської області від 03.09.2013 року у справі №911/2410/13 господарським судом 23.09.2013 року було видано відповідні накази.

До Господарського суду Київської області звернувся стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС зі скаргою №17-3/03 від 17.03.2020 року (вх. №48/20 від 19.03.2020 року) на бездіяльність Черкаського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні ВП№43496814 та ВП№43496534 щодо примусового виконання наказів Господарського суду Київської області від 23.09.2013 року у справі №911/2410/13, відповідно до якої, скаржник просить суд визнати неправомірною бездіяльність Черкаського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні ВП№43496814 та ВП№43496534 щодо примусового виконання наказів господарського суду Київської області від 23.09.2013 року у справі №911/2410/13, в частині порушення строків та порядку вчинення виконавчих дій із урахуванням норм ЗУ Про виконавче провадження.

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС №17-3/03 від 17.03.2020 року на бездіяльність Черкаського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у справі №911/2410/13 прийнято судом до розгляду та призначено судове засідання на дату після 03.04.2020 року у зв`язку з необхідністю попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, зважаючи на період карантину, визначений постановою КМУ Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 від 11.03.2020 року №211 (зі змінами), з урахуванням рішення Уряду про заборону пасажирських перевезень та обмеження кількості учасників масових заходів, а також, листа Ради суддів України від 16.03.2020 року №9/рс-186/20 і рішення зборів суддів Господарського суду Київської області №11 від 17.03.2020 року Про організацію розгляду судових справ на період дії карантину, про що сторони були повідомлені відповідною ухвалою.

Враховуючи право сторін на доступ до суду, процесуальні строки розгляду справи, ухвалою суду від 10.04.2020 року призначено судове засідання для розгляду скарги у справі №911/2410/13 на 28.04.2020 року.

До суду від Черкаського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшли пояснення №12031 від 26.03.2020 року (вх. №6642/20 від 03.04.2020 року) в яких органом ДВС зазначено, що у відділі на виконанні відсутні виконавчі провадження щодо виконання судових наказів від 23.06.2013 року №911/2410/13, проведеною перевіркою журналів обліку виконавчих документів, переданих державному виконавцю в Автоматизованій системі виконавчих проваджень встановлено, що станом на 26.03.2020 року виконавчі провадження з виконання судових наказів від 23.09.2013 року №911/2410/13 перебувають на виконанні у Чорнобаївському районному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Враховуючи викладене, відділ ДВС просить суд закрити провадження за скаргою ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» на дії Черкаського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

До суду від представника позивача (стягувача) надійшли письмові пояснення №24-2/04 від 24.04.2020 року (вх. №8070/20 від 27.04.2020 року).

Відповідачі (боржники) та представник Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином повідомлені про час і місце розгляду скарги, у судове засідання 28.04.2020 року не з`явились.

Відповідно до ч. 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Розглянувши у судовому засіданні 28.04.2020 року скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» №17-3/03 від 17.03.2020 року (вх. №48/20 від 19.03.2020 року) на бездіяльність Черкаського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (за період з 26.05.2019 року по 04.03.2020 року) щодо примусового виконання наказів Господарського суду Київської області від 23.09.2013 року у справі №911/2410/13, суд дійшов висновку про її задоволення з огляду на наступне.

Постановою Черкаського РВДВС ГТУЮ у Черкаській області від 14.02.2019 року прийнято виконавче провадження ВП №43496814 з примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 23.09.2013 року №911/2410/13 для подальшого виконання Черкаським РВДВС ГТУЮ у Черкаській області.

Постановою Черкаського РВДВС ГТУЮ у Черкаській області від 14.02.2019 року прийнято виконавче провадження ВП №43496534 з примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 23.09.2013 року №911/2410/13 для подальшого виконання Черкаським РВДВС ГТУЮ у Черкаській області.

Постановою Черкаського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 04.03.2020 року виконавче провадження ВП №43496814 з примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 23.09.2013 року №911/2410/13 на підставі ухвал Господарського суду Київської області від 03.12.2019 року у справі №911/2990/16 та від 19.12.2019 року у справі №911/2412/13 передано до Чрнобаївського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Постановою Черкаського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 04.03.2020 року виконавче провадження ВП №43496534 з примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 23.09.2013 року №911/2410/13 на підставі ухвал Господарського суду Київської області від 03.12.2019 року у справі №911/2990/16 та від 19.12.2019 року у справі №911/2412/13 передано до Чрнобаївського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

В обґрунтування поданої скарги скаржник зазначає, що органом ДВС у вказаних постановах не зазначено підстави для передачі виконавчих проваджень №43496534, №43496814 до іншого органу ДВС та яке відношення мають ухвали Господарського суду Київської області від 03.12.2019 року у справі №911/2990/16 та від 19.12.2019 року у справі №911/2412/13 до виконавчих проваджень №43496534, №43496814. Натомість, як вказує скаржник, станом на день звернення із скаргою до суду накази Господарського суду Київської області від 23.09.2013 року №911/2410/13 не виконано, в результаті чого порушено законні права та інтереси стягувача, оскільки, державним виконавцем не вчинено всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів для виконання рішення Господарського суду Київської області від 03.09.2013 року.

Статтею 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ст. 18 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Положення ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає строк для добровільного виконання рішення суду Боржником, а навпаки, зобов`язує приступити до його примусового виконання як в момент відкриття виконавчого провадження, так і одразу після такого відкриття.

Поряд з цим, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 6 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (далі Інструкції), під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно пункту 11 Розділу І Інструкції, перевірка інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи або здійснення опису та арешту майна на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, здійснюється органом державної виконавчої служби, компетенція якого поширюється на територію вчинення таких дій, за дорученням державного виконавця.

Пунктом 3.12 Інструкції передбачено, що організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Згідно ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Скаржник, з посиланням на постанови Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі №915/1294/13 та від 23.08.2018 року у справі №911/167/17, зазначає, що періодичність проведення таких перевірок визначена Законом України «Про виконавче провадження» і такі перевірки мають вчинятись систематично.

Відповідно до п. 1.5 Інструкції, під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частинами 1, 4 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України. Вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово. Рішення виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження. У разі тимчасової відсутності доступу до автоматизованої системи допускається виготовлення документів на паперових носіях з подальшим обов`язковим внесенням їх до автоматизованої системи не пізніше наступного робочого дня після відновлення її роботи.

Відповідно до пункту 10 Розділу І Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, котре затверджено Наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 року за №2432/5 (далі Положення), система забезпечує інформаційну взаємодію з іншими реєстрами та базами даних державних органів, що містять дані про майно, доходи боржника. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Відповідно до пунктів 2-4 Розділу IV Положення, виконавцем до Системи обов`язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень. До Системи в обов`язковому порядку вносяться також відомості про всі документи, отримані на запит державного виконавця, заяви сторін виконавчого провадження, відповіді на них та їх скановані копії. Відомості про проведення виконавчих дій вносяться до Системи одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія, або одночасно з виготовленням документа, яким оформлюється проведення виконавчої дії. У разі здійснення виконавчої дії за межами органу державної виконавчої служби (офіса приватного виконавця) відомості про таку дію вносяться до Системи не пізніше наступного робочого дня після її проведення. Постанови виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою Системи. Виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в Системі забороняється. У разі тимчасової відсутності доступу до Системи (через перебої в електропостачанні тощо), як виняток, допускається виготовлення документів виконавчого провадження без використання Системи з подальшим обов`язковим внесенням таких документів до системи в день усунення причин, що перешкоджали доступу до неї.

Аналогічна правова позиція щодо обов`язковості внесення державним виконавцем відомостей про вчинення всіх виконавчих дій у виконавчому провадженні до Автоматизованої системи виконавчого провадження викладена у постанові Верховного Суду від 30.10.2018 року у справі №903/1297/14.

Згідно матеріалів справи, державним виконавцем Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до Автоматизованої системи виконавчого провадження внесено лише постанови від 14.02.2019 року про прийняття до виконання виконавчих проваджень, від 21.01.2020 року про передачу матеріалів виконавчих проваджень та від 04.03.2020 року про передачу матеріалів виконавчих проваджень. Будь-яких інших документів, в тому числі, запитів та отриманих державним виконавцем відповідей до автоматизованої системи не внесено, що є порушенням норм ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» та Положення.

Таким чином, наявні відомості про вчинення виконавчих дій, які відображені у Інформації про виконавче провадження в Автоматизованій системі виконавчого провадження, за відсутності доказів зворотного, є достовірними та повними.

Державним виконавцем не подано суду матеріалів виконавчого провадження чи будь-яких інших доказів, що ним вжито усіх передбачених законом заходів, спрямованих на вчасне і повне виконання рішення суду у зазначеній справі за період з 26 травня 2019 року по 04 березня 2020 року, відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», а також, щодо вчинення інших дій, спрямованих на виконання наказів Господарського суду Київської області від 23.09.2013 року №911/2410/13.

Згідно ч. 2 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Суд зазначає, що сам факт здійснення окремих дій щодо виявлення майна та коштів боржника, без встановлення та дослідження обставин, що державним виконавцем проводилась перевірка майнового стану боржника з відповідною періодичністю, встановленою ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», не свідчить про належне виконання державним виконавцем своїх обов`язків щодо розшуку майна боржника та здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення. В свою чергу, відсутність обґрунтованого висновку стосовно належного та повного вчинення державним виконавцем визначених законом дій щодо розшуку майна боржника дає підстави вважати передчасним висновок про відсутність такого майна у боржника.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 19.08.2019 року у справі №913/438/16.

Також, Верховним Судом у постанові від 19.08.2019 року у справі №913/438/16 зазначено, що визначальним фактором та обставиною належності вжитої/застосованої виконавчої дії визначає не лише її винесення та існування серед матеріалів виконавчого провадження, а й встановлює необхідність її оцінки щодо реальності здійснення - докази скерування запитів до відповідних установ, організацій, співвідношення запитам направлених на адреси відповідних установ/організацій із наявністю відповідей на них, доказів прийняття постанов органу ДВС до виконання банківськими установами, сервісними центрами МВС України, державними реєстраторами речових прав, тощо.

Згідно пунктів 9-11 Інструкції з організації примусового виконання рішення, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2832/5, вимога виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов`язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання державному виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення. Вимога підписується виконавцем та надсилається поштою чи іншими засобами зв`язку або вручається виконавцем особі, яка зобов`язана вчинити дії. Доручення виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом і проведення окремих виконавчих дій органами, установами, організаціями, посадовими особами, фізичними особами. Запит виконавця є письмовим документом, який є обов`язковим для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання виконавцю інформації, документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень.

Матеріали справи не містять доказів направлення державним виконавцем на виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження» всіх відповідних запитів до державних органів, установ та організацій, перелік яких стягувач зазначив у поданій скарзі.

Враховуючи викладене, дії Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) свідчать про порушення принципів своєчасності та повноти проведення виконавчих дій, встановлених нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Також, з огляду на приписи статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», частину 1 статті 3 і частину 4 статті 11 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Отже, у зв`язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Європейського суду з прав людини з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 05.07.2012 року у справі «Глоба проти України», зокрема зазначено, що суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення від 19.03.1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», та рішення від 06.03.2003 року у справі «Ясюнієне проти Литви»). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7.06.2005 року у справі «Фуклев проти України». Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Щодо поданих органом ДВС пояснень №12031 від 26.03.2020 року (вх. №6642/20 від 03.04.2020 року) слід зазначити, що судом перевірено та встановлено, що за період перебування виконавчих документів (з 14.02.2019 по 04.03.2020) у Черкаському РВДВС Центрального МРУ Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчих провадженнях № 43496673 та № 43496910, останнім не було вчинено всіх необхідних дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», вказаний факт, зокрема, підтверджується відсутністю вказаних даних у Автоматизованій системі виконавчих проваджень. Крім того, на вимогу суду надати матеріали вказаних виконавчих проваджень Черкаський РВДВС Центрального МРУ Міністерства юстиції (м. Київ) надав суду лише інформацію стосовно того, що виконавчі провадження №43496814 та №43496534 перебувають з 04.03.2020 року на виконанні у Чорнобаївському районному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), водночас, не надав суду доказів вчинення в період з 14.02.2019 по 04.03.2020 дій, визначених Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, органом ДВС не спростовано твердження скаржника про те, що державним виконавцем при здійсненні виконавчого провадження ВП №43496814 та ВП №43496534 не дотримано вимог ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» щодо періодичної перевірки майнового стану боржника (не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника), ст. 8 Закону щодо внесення всіх документів до автоматизованої системи, а також, ст. 18 Закону щодо повноти вжитих заходів у встановлені строки.

Така бездіяльність державного виконавця є порушенням норм ст. 8, 10, 18, 26, 48 Закону України «Про виконавче провадження», і є підставою для визнання судом бездіяльності державного виконавця протиправною.

Аналогічної правової позиції щодо визнання протиправною бездіяльності державного виконавця, яка полягає у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій, здійснення їх несвоєчасно та не в повному обсязі, дотримується Верховний Суд у постанові від 09.11.2018 року у справі №911/1388/16.

Отже, через невиконання відділом ДВС усіх приписів Закону України «Про виконавче провадження», станом на день розгляду даної скарги накази Господарського суду від 23.09.2013 року про примусове виконання рішення у справі №911/2410/13 залишаються не виконаними та стягувачем ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» не отримано присуджених судом коштів в повному обсязі.

Відповідно до ст. 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 343 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги приписи норм чинного законодавства, суд дійшов висновку про задоволення скарги №17-3/03 від 17.03.2020 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» на бездіяльність державного виконавця Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яка полягає у порушенні періодичності проведення перевірки майнового стану боржника, розшуку майна, зверненні стягнення на належне боржнику майно, надісланні запитів до органів, установ, організацій щодо належного боржнику майна (перелік яких зазначено в скарзі), а також, не внесенні до Автоматизованої системи виконавчого провадження відомостей про вчинення дій у виконавчих провадженнях ВП №43496814 та ВП №43496534.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 234, 339-344 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС №17-3/03 від 17.03.2020 року (вх. №48/20 від 19.03.2020 року) на бездіяльність Черкаського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо примусового виконання наказів від 23.09.2013 року у справі №911/2410/13 задовольнити.

2. Визнати за період з 26 травня 2019 року по 04 березня 2020 року неправомірною бездіяльність державного виконавця Черкаського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні ВП №43496814 та ВП №43496534 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 23.09.2013 року у справі №911/2410/13, яка полягає у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій з врахуванням норм Закону України «Про виконавче провадження».

3. Копію ухвали надіслати учасникам процесу та Черкаському районному відділу Державної виконавчої служби Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання відповідно до ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня підписання відповідно до ст.ст.254-256 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання 05.05.2020 року.

Суддя Д.Г. Заєць