ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2020р. Справа № 904/4592/15 (904/1150/20)
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Примака С.А., розглянувши справу

За позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 )

До: Публічного акціонерного товариства «ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД» ( м. Дніпро, вул. Маяковського, 31, )

Про: стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримку розрахунку та моральної шкоди

ПРЕДСТАВНИКИ: не викликалися

СУТЬ СПОРУ:

28.02.20р. до господарського суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій просить суд стягнути з ПАТ «Дніпропетровський трубний завод» заборгованість по заробітній платі у розмірі 23 534,00 грн., середній заробіток за затримку розрахунку в розмірі 29 400, 00 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000, 00 грн.

Ухвалою суду від 02.03.20р. було відкрите провадження у справі №904/4592/15(904/1150/20) за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ГПК України , без призначення судового засідання та виклику сторін - за наявними у ній матеріалами.

ПАТ «Дніпропетровський трубний завод» (відповідач) своїм правом на подання до суду відзиву на позов не скористався та витребувані судом докази не надав , про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі був повідомлений належним чином. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку щодо належного повідомлення відповідача про наявність в провадженні суду цієї справи та необхідність надання відзиву на позовну заяву.

Суд наголошує на тому, що ухвала суду була надіслана учасникам процесу завчасно на їх юридичні адреси, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 №958, що підтверджується штемпелем суду про відправлення вихідної кореспонденції на звороті відповідного судового процесуального документу. За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та про необхідність подання витребуваних судом документів.

При цьому, стаття 43 ГПК України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Нормами статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов`язків щодо доказів. Тож, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів і заперечень. Частиною першою статті 252 ГПК України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у раз неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Тому суд розглядає справу без призначення судового засідання та виклику сторін за наявними у ній матеріалами і документами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 178 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відносно відповідача господарським судом Дніпропетровської області 11.06.15р. порушено провадження у справі № 904/4592/15 про банкрутство, на даний час провадження перебуває на стадії розпорядження майном.

Згідно з частиною другою статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник, у тому числі спори про стягнення заробітної плати. Аналогічні положення містяться в пункті 8 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД», що підтверджується записом у трудовій книжці.

Наказом №230 від 06.11.19р. позивача звільнено із займаної посади на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням.

Згідно повідомлення відповідача від 06.11.19р. вбачається, що при звільнені позивачу належало до виплати 23 534, 00 грн. ( за період червень 2017р. - по 06.11.19р.).

Однак відповідачем в порушення приписів КЗпП України не було виплачено позивачу вищезазначену заробітну плату.

У зв`язку з чим, позивач був вимушений звернутися з цим позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі у розмірі 23 534, 00 грн.

Окрім того, позивач (згідно наданого ним розрахунку) відповідно до приписів ст. 117 КЗпП України просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 29 400, 00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, нарахування виплат провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

На час винесення рішення у справі відповідачем доказів погашення заборгованості зі заробітної плати перед позивачем ( з урахуванням середнього заробітку) не надано; у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн., господарський суд зазначає наступне.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За змістом ст. 440-1 ЦК та інших норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 73 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи те, що позивачем до позову не подано будь-яких доказів, що підтверджують понесення моральної шкоди, суд вважає, що такі вимоги є необґрунтованими, які задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача: 23 534, 00 грн. - заборгованості по заробітній платі та 29 400, 00 грн. - середнього заробітку за затримку. В задоволенні іншої частини позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити, з вищенаведених підстав.

Враховуючи те, що цей спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, то суд керуючись приписами ст. 129 ГПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий сплачений позивачем у повному обсязі в розмірі 2 102, 00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 47, 115-117, 238 КЗпП України, ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 178, 233, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД» (49068, м. Дніпро, вул. Маяковського, буд 31, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) заборгованість із заробітної плати у розмірі 23 534, 00 грн. ( двадцять три тисячі пятсот тридцять чотири гривні 00 коп.), середнього заробітку за затримку розрахунку у розмірі 29 400, 00 грн. (двадцять дев`ять тисяч чотириста гривень 00 коп.) та 2 102 ( дві тисячі сто дві гривні 00 коп.) - витрат на сплату судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення складено та підписано без його проголошення 30.04.2020р.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення . Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення .

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції .

Суддя С.А. Примак