РІШЕННЯ

27 квітня 2020 року Справа №913/73/20

Провадження №16/913/73/20

За позовом акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до комунального підприємства "Сєвєродонецьктеплокомуненерго", м.Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 92062,49 грн,

Суддя Шеліхіна Р.М.

Секретар судового засідання - Терещенко Л.І.

У засіданні брали участь:

від позивача: представник не прибув;

від відповідача: представник не прибув,

в с т а н о в и в:

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення пені у сумі 77259,19 грн за загальний період з 26.12.2017 по 11.12.2018, 3% річних у сумі 7551,61 грн за загальний період з 26.12.2017 по 11.12.2018 та інфляційних втрат у сумі 7251,19 грн за загальний період з 01.05.2018 по 30.11.2018 на підставі договору постачання природного газу від 05.09.2017 №5030/1718-КП-20, у зв`язку з несвоєчасною оплатою поставленого газу на суму 3 424 345,80 грн.

Розрахунок заявлених до стягнення сум здійснено позивачем за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 10.02.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, судове засідання призначено на 03.03.2020.

У судове засідання 03.03.2020 прибули повноважні представники сторін.

Від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву від 25.02.2020 №11-159, в якому відповідач підтверджує той факт, що оплата за поставлений природний газ була здійснена з простроченням, але на думку відповідача, така затримка по сплаті боргу відбувалась з поважних причин.

Відповідач заперечив проти нарахування штрафних санкцій у сумі 77259,19 грн, посилаючись на приписи Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавці/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси", яким встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Суд оглянув вказаний відзив та долучив до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні повідомив, що позивач не отримував відзив та для надання можливості ознайомитись з його змістом та надати відповідь на відзив, просив відкласти розгляд справи на іншу дату.

Розглянувши клопотання позивача, у відповідності до ст.216 ГПК України, суд оголосив перерву у судовому засіданні до 31.03.2020.

У судове засідання 31.03.2020 представники сторін не прибули.

Від позивача на електронну адресу суду надійшло клопотання від 24.03.2020 №14/4-1989-20 про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Суд, розглянувши клопотання позивача задовольнив його.

Від відповідача через канцелярію суду надійшло клопотання від 26.03.2020 №11-210 про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з введенням на території України карантину.

Суд задовольнив вказану заяву та ухвалою від 31.03.2030 відклав розгляд справи на 09.04.2020.

У судове засідання 09.04.2020 представники сторін не прибули.

Від позивача 07.04.2020 через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив б/д та №б/н, в якій позивач вказав, що відповідач невірно тлумачить норми Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавці/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси", наділяючи позивача статусом енергопостачальної компанії.

Позивач стверджує, що його підприємство не є і не було енергопостачальною компанією, а поняття "природний газ" не підпадає під поняття енергоресурсів.

Суд оглянув вказану відповідь на відзив та долучив до матеріалів справи.

Враховуючи постанову КМУ від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та положення п. 4 Розділу Х "Перехідні положення" ГПК України, оскільки судовий розгляд справи продовжується на строк дії карантину, розгляд справи відкладено на 27.04.2020.

У судове засідання 27.04.2020 представники сторін не прибули.

Строк для надання необхідних документів для вирішення спору було продовжено судом на підставі п. 4 Розділу Х "Перехідні положення" ГПК України, у зв`язку із введенням на території України карантину.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 09.04.2020 суд не зобов`язував сторін явкою.

Станом на 27.04.2020 в матеріалах справи достатньо документів для вирішення спору по суті.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

При розгляді спору, судом встановлено наступне.

Між публічним акціонерним товариством "Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (позивач, постачальник) та комунальним підприємством "Сєвєродонецьктеплокомуненерго" (відпоідач, споживач) укладено договір постачання природного газу від 05.09.2017 №5030/1718-КП-20 (далі-договір) на підставі якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п.1.1. договору).

Згідно п. 1.2. договору, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.

Постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 430,00 тис. куб.метрів (п.2.1. договору).

Відповідно до п.3.7. договору, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі.

За умовами п.5.2. договору, ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором на дату його укладання становить 7907,20 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20 %. Усього до сплати разом з податком - 9488, 64 грн.

Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1. договору).

В пункті 8.2. договору сторони передбачили, що у разі прострочення споживачем оплати, згідно п. 6.1 цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

За своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки і відповідає вимогам правового інституту поставки (ст.ст.265-267 ГК України) з відстрочкою платежу.

Сторони виконали договір у 2017-2018 роках наступним чином.

Позивач поставив газ:

-за актом приймання-передачі від 31.10.2017 у жовтні 2017 року на суму 101936,46 грн обсягом 10,743 тис.куб.м. (а.с.29);

-за актом приймання-передачі від 30.11.2017 у листопаді 2017 року на суму 507015,98 грн обсягом 53,434 тис.куб.м. (а.с.30);

-за актом приймання-передачі від 31.12.2017 у грудні 2017 року на суму 553965,78 грн обсягом 58,382 тис.куб.м. (а.с.31);

-за актом приймання-передачі від 31.01.2018 у січня 2018 року на суму 759423,30 грн обсягом 80,035 тис.куб.м. (а.с.32);

-за актом приймання-передачі від 28.02.2018 у лютому 2018 року на суму 712369,14 грн обсягом 75,076 тис.куб.м. (а.с.33);

-за актом приймання-передачі від 31.03.2018 у березні 2018 року на суму 767118,59 грн обсягом 80,846 тис.куб.м. (а.с.34);

-за актом приймання-передачі від 30.04.2018 у квітні 2018 року на суму 22516,55 грн обсягом 2,373 тис.куб.м. (а.с.35);

Відповідач сплачував платежі за поставлений газ з простроченням, зокрема:

-за поставлений у листопаді 2017 газ відповідач остаточно розрахувався 10.01.2018;

-за поставлений у грудні 2017 року газ відповідач остаточно розрахувався 09.02.2018;

-за поставлений у січні 2018 року газ відповідач остаточно розрахувався 16.03.2018;

-за поставлений у лютому 2018 року газ відповідач остаточно розрахувався 23.04.2018;

-за поставлений у березні 2018 року газ відповідач остаточно розрахувався 12.12.2018;

-за поставлений у квітні 2018 року газ відповідач остаточно розрахувався 12.12.2018.

Позивач, як кредитор, права якого порушені несвоєчасним виконанням відповідачем строків оплати газу, звернувся з даним позовом до суду, вказуючи про порушення відповідачем вимог закону і умов укладеного договору, і просить стягнути з відповідача пеню у сумі 77259,19 грн за загальний період з 26.12.2017 по 11.12.2018, 3% річних у сумі 7551,61 грн за загальний період з 26.12.2017 по 11.12.2018 та інфляційні втрати у сумі 7251,19 грн за загальний період з 01.05.2018 по 30.11.2018.

Відповідач підтверджує, що оплата спожитого ним газу здійснювалась з простроченням, однак проти позову в частині нарахування пені заперечує, посилаючись на приписи Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавці/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси", яким встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали та обставини справи, оцінивши надані сторонами докази своїх вимог і заперечень до суті спору, їх належність, допустимість, достовірність кожного окремо і у сукупності без надання жодному доказу пріоритету або вищої сили, суд дійшов висновку, що у позов слід задовольнити частково за таких підстав.

Зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають з підстав закону або умов договору (ст.ст.173,193 ГК України).

В даному спорі правовідносини сторін врегульовані договором постачання природного газу від 05.09.2017 №5030/1718-КП-20, який був чинним і обов`язковим для сторін під час його виконання.

Згідно з правилами ст.ст. 530,627,629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для сторін, що його уклали, і виникнення прав та обов`язків у сторін відбувається на підставі умов укладеного договору.

Договором постачання природного газу від 05.09.2017 №5030/1718-КП-20, укладеним між позивачем та відповідачем у справі, встановлено, що споживач (відповідач) зобов`язаний оплатити фактично переданий природний газ до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1 договору).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договором, укладеним сторонами по справі, визначено порядок виконання відповідачем зобов`язань по сплаті вартості поставленої продукції.

Позивач поставив відповідачу газ на загальну суму 3 424 345,80 грн за період з жовтня 2017 по квітень 2018 року, і як кредитор, належним чином - в порядку ст.ст.73-79 ГПК України - довів суду факт поставки на вказану суму грошей і у вказаний період. Таким чином, постачальник газу виконав свої обов`язки перед відповідачем у відповідності до умов договору та вимог закону.

Статті 265-267 Господарського кодексу України зобов`язують відповідача виконати обов`язок по оплаті поставленого газу у відповідності до вимог закону та умов договору.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач обов`язок по сплаті поставленого газу виконував несвоєчасно, чим порушив умови договору та закону.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору, у відповідності до норм ст.625 ЦК України позивачем було нараховано 3% річних в розмірі 7551,61 грн:

-за зобов`язаннями листопада 2017 року - за період з 26.12.2017 по 09.01.2018 у сумі 47,23 грн;

-за зобов`язаннями грудня 2017 року - за період з 26.01.2018 по 08.02.2018 у сумі 124,18 грн;

-за зобов`язаннями січня 2018 року - за період з 27.02.2018 по 15.03.2018 у сумі 317,19 грн;

- за зобов`язаннями лютого 2018 року - за період з 27.03.2018 по 22.04.2018 у сумі 781,61 грн;

- за зобов`язаннями березня 2018 року - за період з 26.04.2018 по 11.12.2018 у сумі 5911,27 грн;

-за зобов`язаннями квітня 2018 року - за період з 26.05.2018 по 11.12.2018 у сумі 370,14 грн.

Проти вимоги позивача про стягнення 3% річних за загальний період з 26.12.2017 по 11.12.2018 відповідач не заперечив, тому дана вимога підлягає задоволенню повністю на суму 7551,61 грн.

Щодо інфляційних втрат в сумі 7251,69 грн, то за своєю правовою природою вони не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Як вбачається з розрахунку позивача, інфляційні втрати, які він просить стягнути з відповідача, виникли:

-за зобов`язаннями березня 2018 року за період з травня по листопад 2018 року і складають 6272,77 грн;

-за зобов`язаннями квітня 2018 року за період прострочення з червня по грудень 2018 року і складають 978,92 грн.

На підставі приписів ст.625 ЦК України, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам і матеріалам справи. Відповідач не заперечив розрахунок позивача.

Щодо вимог про стягнення пені у сумі 77259,19 грн за загальний період з 26.12.2017 по 11.12.2018 суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 2 Закону України від 13.01.2015 №85-VIII "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" (із змінами та доповненнями; далі - Закон № 85-VIII) встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами-виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Час, визначений у статті 1 цього Закону - до 31.12.2020.

Вказаний Закон набрав чинності з 07.02.2015.

Законом України "Про державний бюджет України на 2016 рік" від 25.12.2015 №928-VIII дію ст. 1 зупинено до завершення антитерористичної операції, яка тривала у спірний період та на цей час.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №747 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" встановлено, що гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

У пункті 5 статуту АТ "НАК Нафтогаз України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №226, встановлено, що метою діяльності Компанії, є одержання прибутку від провадження господарської діяльності, сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах.

Пунктом 6 статуту АТ "НАК Нафтогаз України" встановлено, що предметом діяльності Компанії є, зокрема, постачання природного газу.

Відповідно до п. 1.5 ст. 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" енергоносії - це кам`яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам`яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф`яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ, природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія. Таким чином, природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.

З урахуванням наведеного, в силу приписів чинного законодавства, АТ "НАК Нафтогаз України" є енергопостачальною компанією в розумінні статті 2 Закону України від 13.01.2015 №85-VIII.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, чинній на момент набрання чинності Закону від 13.01.2015 №85-VIII) житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавцем є суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, а виробником - суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги.

За змістом ч. 1 ст. 13 названого Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань одним з видів діяльності відповідача КП "Сєвєродонецьктеплокомуненерго" є, зокрема, постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (а.с.225-229, т.3).

Рішенням виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 09.08.2005 №1314 підприємство відповідача визначено виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді міської ради (а.с.250, т.3).

КП "Сєвєродонецьктеплокомуненерго" здійснює свою господарську діяльність у м. Сєвєродонецьку Луганської області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджених розпорядженням КМУ від 02.12.2015 №1275-р.

Відтак, відповідач є виконавцем (виробником) житлово-комунальних послуг, діяльність та потужності якого спрямовані на надання (вироблення) відповідних послуг на території проведення антитерористичної операції, а Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є енергопостачальною компанією в розумінні ст. 2 Закону України від 13.01.2015 №85-VIII, .

Надавши оцінку наявним у справі доказам, доводам та запереченням сторін, враховуючи період нарахування пені, встановивши, що позивач є енергопостачальною організацією, а відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг на території, де проводилася в спірний період часу антитерористична операція, суд дійшов висновку щодо поширення на спірні правовідносини, пов`язані із стягненням пені, мораторію, встановленого ч. 2 ст. 2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси", з дати набрання чинності цим Законом.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 18.01.2019 у справі № 913/66/18, від 20.08.2019 у справі № 913/653/18, від 06.09.2019 у справі № 913/7/19.

Таким чином, нарахування позивачем пені за зобов`язаннями листопада 2017 року - квітня 2018 року суперечить Закону України від 13.01.2015 №85-VIII, а тому у цій частині у позові слід відмовити за необґрунтованістю.

З огляду на вищевикладене, позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 7551,61 грн та інфляційних втрат в сумі 7251,69 грн.

У задоволенні пені у сумі 77259,19 грн слід відмовити.

Витрати по судовому збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 337,99 грн у відповідності до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст.123, 129, 232, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з комунального підприємства "Сєвєродонецьктеплокомуненерго" (93412, м.Сєвєродонецьк Луганської області, пр. Космонавтів, 9-А, ідент. код 13405551) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м.Київ, вул.Богдана Хмельницького, 6, ідент. код 20077720) 3% річних у сумі 7551,61 грн за загальний період з 26.12.2017 по 11.12.2018, інфляційні втрати у сумі 7251,19 грн за загальний період з травня по листопад 2018 року та витрати зі сплати судового збору у сумі 337,99 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3.В решті позову в частині стягнення пені у сумі 77259,19 грн відмовити.

Відповідно до статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 ГПК України та порядку, визначеному п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Відповідно до п.4 Прикінцевих положень ГПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення складено і підписано 04.05.2020.

Суддя Р.М. Шеліхіна