ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2020 р. Справа№ 910/12088/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

Секретар судового засідання: Браславець Ю.Ю.

За участю представників учасників справи:

від позивача: Барабаш О.В. - за ордером серія КС № 607377 від 28.01.2020;

від відповідача: не з`явилися.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Реілвейз" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2019 у справі № 910/12088/19 (суддя Грєхова О.А., м. Київ, повний текст рішення складено 19.11.2019)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Реілвейз", м. Київ

про стягнення заборгованості в розмірі 785 504,16 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

04.09.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрметалургтранс» (надалі - позивач/ТОВ «Укрметалургтранс») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Реілвейз» (надалі - відповідач/скаржник/ТОВ «Еліт Реілвейз» про стягнення заборгованості в розмірі 785 504,16 грн (а.с. 5-8, т. 1).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем порушено зобов`язання за Договором № 09ТЕО/19 від 22.04.2019 в частині здійснення розрахунків.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.11.2019 у справі № 910/12088/19 (суддя Грєхова О.А., м. Київ, повний текст рішення складено 19.11.2019) позов задоволено повністю (а.с. 210-213, т. 1).

Судове рішення прийнято з посиланням на ст.ст. 11, 530, 550-551, 610-611, 625, 629, 649, 929 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), ст.ст.193, 230-232, 316 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) та мотивоване тим, що факт надання позивачем експедиторських послуг та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати наданих послуг, підтверджені матеріалами справи і не спростовані відповідачем.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Еліт Реілвейз" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відтак на переконання скаржника, судом першої інстанції помилково не застосовано до спірних правовідносин положення укладеного між сторонами Договору, ст.ст. 1, 4, 8, 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», ст.ст. 2, 5, 6 Статуту залізниць України та п.п. 1.1 Правил оформлення перевізних документів.

Крім того, місцевим господарським судом не надано належної правової оцінки аргументам Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Реілвейз" щодо не доведення позивачем факту надання транспортно-експедиторських послуг.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

27.01.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просив апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Реілвейз" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2019 у справі № 910/12088/19 - без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліт Реілвейз" не вірно тлумачить умови укладеного договору та помилково застосовує до укладеного договору норми Закону, що регулюють діяльність та правовідносини перевізника, а не експедитора.

Також, відповідачем факт надання експедитором послуг та правомірне в рамках умов договору нарахування плати експедитору не оспорюється, а навпаки підтверджується, що слідує з наданих позивачем доказів, зокрема, актів наданих послуг, платіжних доручень про часткову оплату відповідачем наданих позивачем послуг та досудовим листуванням між сторонами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.12.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Реілвейз" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Разіної Т.І. суддів: Іоннікової І.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2019 у справі № 910/12088/19 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Реілвейз" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2019 у справі № 910/12088/19 залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2020 у справі № 910/12088/19 відкрито апеляційне провадження у даній справі; розгляд апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Реілвейз" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2019 у справі № 910/12088/19 призначено на 28.01.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2020 у справі № 910/12088/19 відмовлено у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Реілвейз" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції; зазначено, що розгляд апеляційних скарг товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Реілвейз" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2019 у справі № 910/12088/19 здійснюватиметься у раніше призначеному судовому засіданні 28.01.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2020 у справі № 910/12088/19 відкладено розгляд апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Реілвейз" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2019 у справі № 910/12088/19 до 25.02.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2020 у справі № 910/12088/19 відкладено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Реілвейз" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2019 у справі № 910/12088/19 на 17.03.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2020 у справі № 910/12088/19 відкладено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Реілвейз" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2019 у справі № 910/12088/19 на 14.04.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2020 у справі № 910/12088/19 повідомлено учасників даної справи, що судове засідання з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Реілвейз" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2019 у справі № 910/12088/19 не відбудеться 14.04.2020; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Реілвейз" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2019 у справі № 910/12088/19 призначено на 12.05.2020.

Явка представників сторін

У судове засідання, призначене на 12.05.2020 з`явився представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс" (позивача).

12.05.2020 в судове засідання не з`явився представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Реілвейз" (відповідача/скаржника), який повідомлявся завчасно та належним чином про час, місце та дату судового засідання, про причини нез`явлення суд не повідомив.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України (надалі -ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи ( його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 ГПК України).

Застосовуючи згідно статті 3 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Оскільки у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Реілвейз" (а.с. 123, т. 2) про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги та з огляду на те, що неявка його представника не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів вважає можливим здійснити розгляд оскарженого рішення в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Реілвейз".

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача (скаржника), оскільки він не скористався своїми правами, передбаченими статтею 42 ГПК України.

12.05.2020 в судовому засіданні представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу та просив залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2019 у справі № 910/12088/19 - без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, 22 квітня 2019 року між ТОВ "Еліт Реілвейз" (замовник) та ТОВ "Укрметалургтранс" (експедитор) укладено Договір № 09ТЕО/19 (надалі - Договір),(а.с. 9-16, т. 1).

Пунктом 1.2. Договору визначено, що експедитор за плату надає замовнику транспортно-експедиторські послуги з організації перевезення вантажів у залізничному рухомому складі (далі - послуги ТЕО), а замовник приймає та сплачує надані експедиторські послуги на умовах цього Договору.

Експедитор зобов`язується для здійснення навантаження вантажів замовника, відповідно до узгоджених експедитором заявок організовувати подачу залізничного рухомого складу під перше завантаження (п. 2.1.3 Договору).

Згідно з п. 2.1.13 Договору експедитор зобов`язується складати та надавати на підпис замовнику акти наданих послуг, а також надавати рахунки та податкові накладні.

Відповідно до п. 2.3.5 Договору замовник зобов`язаний приймати і затверджувати Акти наданих послуг протягом п`яти банківських днів з моменту отримання від експедитора такого Акту.

У разі виникнення розбіжностей по Акту наданих послуг, замовник зобов`язаний затвердити (підписати) Акт наданих послуг протягом п`яти банківських днів з моменту одержання Акту з розбіжностями і обов`язковим письмовим обґрунтуванням розбіжностей.

У разі не підписання та не передачі замовником експедитору наданого Акту послуги, що були зазначені в такому Акті наданих послуг, вважаються наданими належним чином і в повному обсязі та прийняті замовником без зауважень. Такий Акт наданих послуг вважається затвердженим (підписаним) замовником без розбіжностей та зауважень, у повному обсязі. При цьому, датою затвердження (підписання) замовником Акту наданих послуг є останній день триденного терміну після отримання Акту наданих послуг.

Розрахунки по цьому Договору здійснюються в національній валюті України. Загальна сума цього Договору визначається на підставі всіх Актів наданих послуг, оформлених сторонами порядком, передбаченим цим Договором (п. 3.1 Договору).

У відповідності до п. 3.3 Договору у разі відмови замовника від узгодженого перевезення замовник відшкодовує експедитору його витрати, пов`язані з проведенням підготовчих робіт у розмірі фактично понесених експедитором витрат, які підтверджені документально, у тому числі за рахунок коштів, отриманих від замовника згідно до пункту 2.3.3 цього Договору. У разі відсутності передплати, відшкодування вищевказаних витрат проводиться замовником протягом трьох банківських днів з дати отримання рахунку.

Згідно з п. 3.4 Договору факт надання послуг експедитором замовнику підтверджується Актом наданих послуг.

За підсумками роботи за місяць сторони не пізніше останнього дня звітного місяця оформлюють Акт наданих послуг, який є первинним документом для відображення операцій в бухгалтерському та податковому обліку. За ініціативою експедитора можуть оформлюватися декілька Актів на місяць за підсумками роботи в періоді, який вказано в Акті наданих послуг.

Відповідно до п. 3.5 Договору замовник здійснює попередню оплату вартості послуг експедитора шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок експедитора в розмірі 100% від розрахункової вартості на 20 діб на задіяні вагони згідно цього Договору до початку перевезення на підставі рахунку експедитора.

Замовник здійснює остаточні розрахунки з експедитором згідно з рахунками, виставленими останнім протягом 3-х банківських днів з дати отримання рахунку.

Пунктом 3.7 Договору визначено, що датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок експедитора.

Договір вступає в дію з моменту підписання і діє до 31.12.2020 (включно), а в частині проведення розрахунків - до повного їх виконання.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік, якщо будь-яка із сторін не заявить про його розірвання протягом тридцяти робочих днів до закінчення терміну його дії (п. 8.1 Договору).

З матеріалів справи вбачається, що 22 квітня 2019 року між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, відповідно до якої, в період з 01.05.2019 по 31.07.2020 (включно) замовник зобов`язується щомісячно задіяти 40 вагонів (об`ємом кузову 94 куб.м., 116 куб.м.) для перевезень вантажів замовника та надавати експедитору заявки на перевезення вантажів, необхідних для завантаження 40 вагонів (а.с. 17-18, т. 1).

У відповідності до п. 1.2 Додаткової угоди № 1 до Договору в період з 01.05.2019 по 31.07.2019 (включно) експедитор зобов`язується організувати надання вагонів для організації перевезення вантажів замовника в кількості не менше ніж 40 вагонів щомісячно.

Пунктом 1.3 Додаткової угоди № 1 до Договору передбачено, що вартість послуг експедитора з організації перевезення вантажів замовника становить в період 01.05.2019-31.07.2019 (об`єм кузову 94,116 куб.м.) - 1 400,04 грн з ПДВ, в період з 01.08.2019 по 30.04.2020 (об`єм кузову 94 куб.м.) - 1 600,02 грн, в період з 01.05.2020 по 31.07.2020 (об`єм кузову 94 куб.м.) - 1 400,04 грн.

Період, за який нараховується вартість послуг експедитора, визначається за весь термін надання послуг по кожному окремому вагону, включаючи час знаходження вагону на коліях залізниць, підприємств-вантажовідправників і вантажоодержувачів, підприємств залізничного транспорту, за виключенням часу знаходження вагонів в планових ремонтах.

Датою початку надання послуг за цим Договором є дата (включно) прибуття порожнього вагону на вказану замовником станцію першого навантаження.

Датою закінчення надання послуг за цим Договором є дата (включно) прибуття порожнього вагону після завершення останнього завантаженого рейсу замовника на станцію, вказану експедитором.

Зазначені дати визначаються відповідно до даних електронної бази ГІОЦ Укрзалізниці.

Таким чином, позивач вказує на те, що відповідно до умов Договору та на підстав заявок відповідача № 535/05-2019 від 17.05.2019 та № 548/05-2019 від 20.05.2019 ТОВ «Укрметалургтранс» надано ТОВ «Еліт Реілвейз» послуги, за результатами виконання яких позивачем складено Акти наданих послуг № 01/37/19 від 31.05.2019 на суму 246 607,56 грн, № 02/48/19 від 30.0.62019 на суму 1 640 846,88 грн та № 03/54/19 від 22.07.2019 на суму 1 236 118,20 грн, однак відповідач, у порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, оплату послуг належним чином не здійснив, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в сумі 761 572,64 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Згідно із ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, виходячи з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Пунктом 4 частиною 1 статті 179 ГК України визначено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

У відповідності до приписів статті 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Положеннями статті 316 ГК України визначено, що за договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.

Таким чином, транспортне експедирування є видом господарської діяльності, спрямованої на організацію процесу перевезення вантажів. Експедитор є таким суб`єктом господарювання, функціональне призначення якого полягає в організації та сприянні здійсненню процесу вантажів. Експедитором може бути, як суб`єкт господарювання (транспортно-експедиційна організація), так і безпосередньо перевізник. Транспортне експедирування - це комплекс заходів, які супроводжують процес перевезення вантажів на всіх його стадіях.

Основні умови здійснення транспортно-експедиційного обслуговування зовнішньоторговельних і транзитних вантажів визначено у Законі України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Статтею 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" визначено, що транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Транспортне експедирування як вид господарської діяльності не може розглядатися окремо від перевезення, це комплекс заходів, які супроводжують процес перевезення вантажів на всіх його стадіях (сортування вантажів під час їх прийняття до перевезення, перевалка вантажів у процесі їх перевезення, облік надходження вантажів під час видачі вантажу тощо), і саме це дає підстави розглядати її допоміжним щодо перевезення видом діяльності.

Відносини учасників транспортно-експедиторської діяльності встановлюються на основі договорів. Учасники цієї діяльності вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов взаємовідносин, що не суперечать чинному законодавству.

Експедитор зобов`язується для здійснення навантаження вантажів замовника, відповідно до узгоджених експедитором заявок організовувати подачу залізничного рухомого складу під перше завантаження (п. 2.1.3 Договору).

17.05.2019 відповідач звернувся до позивача із заявкою вих. № 535/05-2019 від 17.05.2019 на подачу 20 вагонів під завантаження (а.с. 28, т. 1) та 20.05.2019 із заявкою вих. № 548/05-2019 від 20.05.2019 на подачу 20 вагонів під завантаження (а.с. 29, т.1).

Експедитор зобов`язується складати та надавати на підпис замовнику акти наданих послуг, а також надавати рахунки та податкові накладні (п. 2.1.13 Договору).

За результатами надання за Договором експедиторських послуг, позивачем складено Акти наданих послуг за Договором № 01/37/19 від 31.05.2019 на суму 264 607,56 грн (а.с. 149, т. 1) та № 02/48/19 від 30.06.2019 на суму 1 640 846,88 грн (а.с. 151, т. 1), які підписані сторонами без заперечень та зауважень.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 22.07.2019 відповідачем складено Акт наданих послуг № 03/54/19 на суму 1 236 118,20 грн, який не підписаний з боку ТОВ «Еліт Реілвейз» (а.с. 155, т. 1).

Разом з тим, як вбачається з накладної Кур`єрської служби "Константа сервіс" № 05637047, 24.07.2019 відповідачем було отримано Супровідний лист позивача № 1171 від 23.07.2019, до якого позивачем додано рахунок № 599 від 22.07.2019, Акт наданих послуг № 03/54/19 від 22.07.2019 та додатки № 1 та № 2 до означеного Акта (а.с. 19-23, т. 1).

У відповідності до п. 2.3.5 Договору замовник зобов`язаний приймати і затверджувати Акти наданих послуг протягом п`яти банківських днів з моменту отримання від експедитора такого Акту.

У разі виникнення розбіжностей по Акту наданих послуг, замовник зобов`язаний затвердити (підписати) Акт наданих послуг протягом п`яти банківських днів з моменту одержання Акту з розбіжностями і обов`язковим письмовим обґрунтуванням розбіжностей.

У разі не підписання та не передачі замовником експедитору наданого Акту послуги, що були зазначені в такому Акті наданих послуг, вважаються наданими належним чином і в повному обсязі та прийняті замовником без зауважень. Такий Акт наданих послуг вважається затвердженим (підписаним) замовником без розбіжностей та зауважень, у повному обсязі. При цьому, датою затвердження (підписання) замовником Акту наданих послуг є останній день триденного терміну після отримання Акту наданих послуг.

Відтак, відповідач отримавши 24.07.2019 Акт наданих послуг № 03/54/19 від 22.07.2019, жодних заперечень та зауважень по означеному Акту не висловив, отже зазначені в означеному Акті послуги вартістю 1 236 118,20 грн вважаються прийнятими відповідачем без зауважень та заперечень.

Таким чином, відповідачем прийнято надані позивачем експедиторські послуги на загальну суму 3 141 572,64 грн.

Як вбачається з умов укладеного між сторонами Договору, останній є Договором транспортного експедирування у якому обов`язки експедитора мають організаційний характер, що узгоджується з ст. 929 ЦК України, а відтак позивач не виступає безпосередні перевізником.

Разом з тим, у відповідності до п. 3.4 Договору факт надання послуг експедитором замовнику підтверджується Актом наданих послуг.

Отже, наявні в матеріалах справи Акти наданих послуг є належними доказами підтвердження прийняття відповідачем наданих позивачем експедиторських послуг.

Замовник здійснює попередню оплату вартості послуг експедитора шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок експедитора в розмірі 100% від розрахункової вартості на 20 діб на задіяні вагони згідно цього Договору до початку перевезення на підставі рахунку експедитора.

Замовник здійснює остаточні розрахунки з експедитором згідно з рахунками, виставленими останнім протягом 3-х банківських днів з дати отримання рахунку (п. 3.5 Договору).

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, на виконання умов Договору відповідачем сплачено кошти у розмірі 2 380 000 грн, а саме 06.06.2019 в розмірі 200 000,00 грн та в розмірі 300 000,00 грн, 11.06.2019 в розмірі 380 000,00 грн, 20.06.2019 в розмірі 400 000,00 грн, 27.06.2019 в розмірі 500 000,00 грн, 02.07.2019 в розмірі 200 000,00 грн, 05.07.2019 в розмірі 100 000 грн та 10.07.2019 в розмірі 300 000,00 грн. Відтак, неоплаченими залишаються надані позивачем експедиторські послуги вартістю 761 572,64 грн., що відповідачем не спростовано.

Зобов`язання в силу вимог ст. 525, 526 ЦК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, оскільки факт надання позивачем експедиторських послуг та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати наданих послуг, підтверджені матеріалами справи і не спростовані відповідачем, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 761 572,64 грн.

Разом з тим, у позовній заяві ТОВ «Укрметалургтранс» просить суд стягнути з ТОВ «Еліт Реілвейз» 21 991,72 грн пені, 1 940,44 грн 3% річних.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

Частиною 1 статті 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

У відповідності до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до п. 4.2 Договору при простроченні платежів у встановлені цим Договором строки, замовник виплачує експедитору пеню, розраховану виходячи з розміру подвійної облікової ставки встановленої НБУ, що діє за період прострочення платежу, від суми несвоєчасно перерахованих коштів за кожний день прострочення платежу.

З урахуванням вищевикладеного, вказаний позивачем в поданому ним розрахунку розмір пені є арифметично вірний, отже стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 21 991,72 грн.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищезазначене, сума 3 % річних, що вказана позивачем в поданому розрахунку є арифметично вірною, відтак стягненню з відповідача підлягає 1 940,44 грн 3% річних.

Таким чином, суд першої інстанції, належним чином оцінивши всі доводи сторін у даній справі прийшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Щодо доводів наведених у апеляційній скарзі, то слід зазначити наступне.

Факт надання експедитором послуг та у відповідності до умов договору нарахування плати позивачу, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, актами наданих послуг, платіжними дорученнями про часткову оплату відповідачем наданих позивачем послуг та досудовим листуванням між сторонами.

Так, з наявного в матеріалах справи листа № 629/06-2019 від 11.06.2019 вбачається, що відповідач та гарантує сплатити заборгованість з наданих послуг у розмірі 1 120 000,00 грн двома платежами: 500 000,00 грн в період з 11.06.2019 по 16.06.2019 та 700 000,00 грн в період 17.06.2019 по 21.06.2019 (а.с. 159, т. 1).

Також, з листа № 701/07-2019 від 10.07.2019 вбачається, що відповідач гарантує сплатити поточну заборгованість з наданих послуг у строк до 12.07.2019 та здійснити оплату у розмірі 400 000,00 грн на наступному тижні (а.с. 158, т. 1).

Отже, з вищезазначених листів вбачається, що відповідач визнає нараховану позивачем плату Експедитору та гарантує її сплату.

Відтак, всупереч умовам Договору та нормам чинного законодавства України, відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання в частині оплати наданих позивачем послуг.

Інші твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 11.11.2019 у справі № 910/12088/19 та у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів апеляційної скарги, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

За таких обставин решту аргументів скаржника, окрім викладених у мотивувальній частині постанови, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2019 у справі № 910/12088/19, та, відповідно апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Реілвейз" є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат

28.01.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду (канцелярію суду) від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс", адвоката Барабаша О.В. надійшло клопотання № 27/01 від 27.01.2020 про доручення з додатками, а саме: копія Додаткової угоди № 14012020 від 14.01.2020; 2) копія рахунку-фактури № 210120 від 21.01.2020 на суму 10 000,00 грн; 3) копія акту приймання-передачі наданих послуг до Додаткової угоди № 14012020 від 14.01.2020 до Договору № 14012019/УМ про надання правової допомоги від 14.01.2019.

Вищевказане клопотання, суд апеляційної інстанції приймає за клопотання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Розглянувши клопотання представника позивача, адвоката Барабаша О.В. про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вищевказане клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Приписами ст. 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтею 123 ГПК України унормовано, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Статтею 16 ГПК України встановлено право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права - ч. 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України.

Зокрема, стаття 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 ЦК України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг.

Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

За змістом наведених законодавчих приписів необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме з документів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, які подані 28.01.2020 представником позивача, адвокатом Барабашем О.В., на підтвердження вимоги про стягнення з скаржника витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн позивачем надано суду копію акту приймання-передавання наданих послуг до додаткової угоди № 14012020 від 14.01.2020 до Договору № 14012019/УМ про надання правничої допомоги від 14.01.2019 на суму 10 000,00 грн, копію рахунку-фактури № 210120 від 21.01.2020 та копію додаткової угоди № 14012020 до Договору № 14012019 /УМ про надання правничої допомоги від 14.01.2019.

Так, 14.01.2019 між товариством з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс" (клієнт) та адвокатським об`єднанням «Сота» в особі керуючого партнера Барабаша Олексія Володимировича (виконавець) укладено договір № 14012019/УМ від 14.01.2019 про надання правничої допомоги, відповідно до умов якого виконавець за завданням клієнта зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту на підставі заявки на отримання юридичних послуг, підписаної Сторонами.

Договір починає дію з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором.

В матеріалах справи № 910/12088/19 також наявний ордер серія КС № 607377 від 28 січня 2020 року.

Крім того, матеріали справи також містять копію Додаткової угоди № 14012020 до Договору № 14012019/УМ про надання правничої допомоги від 14.01.2019.

Відповідно до вищезазначеної Додаткової угоди, клієнт доручає, а об`єднання приймає на себе зобов`язання надати послуги, а саме послуги з правничої допомоги щодо складання відзиву на апеляційну скаргу у справі № 910/12088/19, участі адвоката у судовому засіданні 28.01.2020.

Пунктом 1.1. Додаткової угоди встановлено перелік послуг з погодинним відображенням змісту витраченого часу.

Так, згідно з п. 1.1. Додаткової угоди вартість аналізу апеляційної скарги, підготовки відзиву на апеляційну скаргу у справі № 910/12088/19 становить 5 000,00 грн; вартість участі представника позивача у судовому засіданні 28.01.2020 у справі № 910/12088/19 становить 5 000,00 грн.

Таким чином, загальна вартість послуг за даною Додатковою угодою складає суму у розмірі 10 000,00 грн.

З урахуванням вищевикладеного, наявними в матеріалах справи доказами підтверджено надання адвокатом Барабашем О.В. позивачу правничої допомоги на суму 10 000,00 грн.

Разом з тим, договір про надання правничої допомоги, акт приймання-передавання наданих послуг та рахунок фактури, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18.

Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З огляду на викладене, враховуючи складність справи та розумну необхідність витрат для даної справи у суді апеляційної інстанції, зважаючи на обсяг наданих адвокатських послуг, з урахуванням часу здійснення представництва у Північному апеляційному господарському суді, на переконання колегії суддів, співмірною є компенсація витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн, у зв`язку з чим клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс" про розподіл витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню.

Крім того, Товариством з обмеженою відповідальністю "Еліт Реілвейз" не надано жодних заперечень щодо клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс" про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Судові витрати пов`язані із наданням правничої допомоги позивачеві в сумі 10 000,00 грн, покладаються на скаржника.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Реілвейз" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2019 у справі № 910/12088/19 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс" у розмірі 10 000,00 грн покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліт Реілвейз".

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Реілвейз" (03151, м. Київ, вулиця Очаківська/Очаківський провулок, 5/6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс" (49000, м. Дніпро, площа Героїв Майдану, будинок 1, кімната 546, ) 10 000 грн (десять тисяч) 00 коп. судових витрат, понесених у зв`язку з наданням правничої допомоги адвокатом.

5. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

6. Справу № 910/12088/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

7. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано - 13.05.2020.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко