ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2020 р. Справа№ 910/4491/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Дикунської С.Я.

без повідомлення учасників справи

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.01.2020 про повернення позовної заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору

у справі №910/4491/19 (суддя Головіна К.І.)

позовна заява третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Буйфіш Холдінгс»

про розірвання договору

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Діалог Плюс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Буйфіш Холдінгс»

про стягнення 10 165 000,00 грн,

1. Зміст позовних вимог та заперечень

У квітні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Діалог Плюс» (далі - позивач, ТОВ «КУА «Діалог Плюс») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Буйфіш Холдінгс» (далі - відповідач, ТОВ «Буйфіш Холдінгс») про стягнення кредитної заборгованості у сумі 10 165 000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач, як новий кредитор на підставі договору відступлення права вимоги № 63/19 від 28.02.2019, укладеного із Акціонерним товариством «Банк Січ», посилається на порушення відповідачем умов кредитного договору № 11/18 від 24.01.2018 в частині повного та своєчасного повернення відповідачем наданих йому у користування грошових коштів, а також відсотків за ними.

До початку розгляду справи по суті, у січні 2020 року, від третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_1 надійшла позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю «Буйфіш Холдінгс» про розірвання договору відступлення права вимоги №64/19 від 28.02.2018, укладеного між АТ «Банк Січ» та ТОВ «КУА «Діалог Плюс».

Зустрічні позовні вимоги третьої особи обґрунтовано тим, що позичальник жодного разу не порушував умови кредитного договору, як і ОСОБА_1 не порушував умови договору поруки, а тому на думку заявника, у банка були відсутні об`єктивні обставини щодо укладення оскаржуваного договору відступлення. Вказує, що банк позбавив ОСОБА_1 скористатися законним правом виконати умови договору поруки та вимоги від 26.02.2019 № 165/11.

2. Фактичні обставини, встановлені місцевим та апеляційним судом

Ухвалою суду від 16.04.2019 порушено провадження у справі № 910/4491/19 за позовом ТОВ «КУА «Діалог Плюс» до ТОВ «Буйфіш Холдінгс» про стягнення кредитної заборгованості у сумі 10 165 000,00 грн на підставі договору відступлення права вимоги № 63/19 від 28.02.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2019 за заявою позивача були вжиті заходи забезпечення позову, а саме: накладений арешт на належне ТОВ «Буйфіш Холдінгс» на праві приватної власності рухоме та нерухоме майно в межах суми позову - 10 165 000,00 грн. Заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти реєстраційні дії щодо відчуження, передачі в оренду, найм, заставу, іпотеку, а також будь-які інші дії із об`єктами рухомого та нерухомого майна, що належить на праві приватної власності ТОВ «Буйфіш Холдінгс».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.06.2019 провадження у даній справі було зупинене до набрання законної сили рішення Голосіївського районного суду міста Києва у пов`язаній справі №752/5481/19 з даною справою. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2019 вищевказану ухвалу скасовано, у зв`язку з чим провадження поновлено.

До початку розгляду справи по суті від третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_1 надійшла позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю «Буйфіш Холдінгс» про розірвання договору відступлення права вимоги №64/19 від 28.02.2018, укладеного між АТ «Банк Січ» та ТОВ «КУА «Діалог Плюс».

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач за основним позовом, звернувся з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі договору відступлення права вимоги № 63/19 від 28.02.2019, а третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_1 звернувся з позовом про розірвання договору відступлення права вимоги №64/19 від 28.02.2018. Тобто, за різними договорами відступлення прав вимоги.

3. Короткий зміст рішення місцевого суду

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2020 повернуто позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Буйфіш Холдінгс» про розірвання договору.

Приймаючи вказану ухвалу про повернення позовної заяви третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_1 у порядку ч. 6 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України, місцевий господарський суд виходив з того, що заявлені у позові ОСОБА_1 вимоги не є позовними вимогами третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору у справі №910/4491/19 у розумінні статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Суд першої інстанції вказав, що на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним з первісним, позовна заява третьої особи відповідно до положень частини 1 статті 49 ГПК України має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі.

4. Вимоги та обґрунтування апеляційної скарги

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.01.2020 у справі №910/4491/19 про повернення позовної заяви третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору і направити справу для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, неправильно застосував норми процесуального права, а тому, на думку скаржника, така ухвала підлягає скасуванню.

Скаржник зазначає, що предметом розгляду даної справи є стягнення кредитної заборгованості, яку позивач намагається стягнути з відповідача на підставі договору відступлення права вимоги №64/19 від 28.02.2018. Разом з тим, згідно умов договору поруки №12/18 від 24.01.2018 ОСОБА_1 є поручителем ТОВ «Буйфіш Холдінгс» (позичальника) та відповідає перед кредитором - відповідачем солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання кредитного договору.

При цьому, на думку скаржника, умови договору поруки не дають права позивачу та банку змінювати в односторонньому порядку сторону договору поруки.

5. Доводи учасників справи щодо апеляційної скарги

Учасники справи відзиву на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надали.

6. Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом

07.02.2020 ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.01.2020 у справі №910/4491/19.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/4491/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Дикунська С.Я., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.01.2020 у справі №910/4491/19 залишено без руху. Надано строк на усунення недоліків.

28.02.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшла заява від ОСОБА_1 про усунення недоліків з доказами сплати судового збору у встановленому розмірі визначеному законом.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2020 відкрито провадження за вказаною апеляційною скаргою, розгляд справи призначено без повідомлення учасників справи.

Витребувано у Господарського суду міста Києва належним чином завірені копії документів, що додані позивачем, як додатки до позовної заяви ТОВ «КУА «Діалог Плюс» до ТОВ «Буйфіш Холдінгс» про стягнення заборгованості у сумі 10 165 000,00 грн та копії документів, що додані відповідачем, як додатки до відзиву на позовну заяву.

У ОСОБА_1 витребувано оригінал позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору з доданими до неї додатками, яку було повернуто ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2020.

Через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання від апелянта про витребування всіх матеріалів справи №910/4491/19 за позовом ТОВ «КУА «Діалог Плюс» до ТОВ «Буйфіш Холдінгс» про стягнення заборгованості у сумі 10 165 000,00 грн, для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.01.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2020 відмовлено скаржнику у задоволенні його клопотання про витребування всіх матеріалів справи №910/4491/19.

На виконання вимог ухвали суду від 04.03.2020 місцевим господарським судом надано Північному апеляційному господарському суду витребувані копії документів, що були додані позивачем, як додатки до позовної заяви ТОВ «КУА «Діалог Плюс» та копії документів, що додані відповідачем, як додатки до відзиву на позовну заяву.

При цьому, скаржник, не виконав вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду про витребування оригіналу позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору з доданими до неї додатками, яку було повернуто ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2020. Витребувані документи суду не надав.

Враховуючи, що матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 28.01.2020 у справі №910/4491/19 містять копію позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_1 , що була зроблена судом першої інстанції, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами справи.

7. Джерела права й акти їх застосування

Господарський процесуальний кодекс України

Згідно до ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

За приписами частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами пункту 2 частини першої та пункту 3 частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом, і разом з тим учасники справи зобов`язані з`явитися за викликом суду в судове засідання, якщо їх явка визнана обов`язковою.

Відповідно до ст. 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Позивач у позовній заяві викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування (частина перша статті 162 ГПК України).

Згідно до ч. 1, 2 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

За приписами статті 49 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або кількох сторін.

До позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог, мають процесуальні права та обов`язки, встановлені статтею 42 цього Кодексу.

Вступ у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не тягне за собою розгляду справи спочатку.

Відповідно до статті 181 Господарського процесуального кодексу України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій. Підготовче засідання має бути розпочате не пізніше ніж через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, підготовче засідання проводиться за правилами, передбаченими статтями 196 - 205 цього Кодексу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цією главою.

Згідно з ч. 6 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

За визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Практика Європейського суду з прав людини як джерело права

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Вжиття заходів для ефективного розгляду та вирішення судового спору є обов`язком не тільки для держави, але й для осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 зі справи «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

8. Позиція апеляційного суду

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вірно вказав суд першої інстанції, ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема, коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.

Правовий статус третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, визначається статтею 50 Господарського процесуального кодексу України. За змістом цієї статті, з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, процесуальними правами щодо визначення підстав та предмета позову чи їх зміни не наділені.

За приписами статті 49 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або кількох сторін.

Таким чином, у процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину. При цьому під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Позовні вимоги третьої особи, яка подала позов відповідно до приписів статті 49 Господарського процесуального кодексу України, можуть бути допущені судом до розгляду у процесі, що вже розпочався, у тому випадку, коли така самостійна вимога заявлена саме щодо предмета спору, що вже виник між сторонами. Вимога, спрямована на те, що знаходиться поза цим предметом, чи спрямована до третіх осіб, не може бути розглянута судом як вимога третьої особи в розумінні наведеної вище статті.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, у даному випадку предметом позову ТОВ «КУА «Діалог Плюс» є стягнення з ТОВ «Буйфіш Холдінгс» заборгованості за кредитним договором №11/18 від 24.01.2018 у сумі 10 165 000,00 грн.

Натомість ОСОБА_1 звернувся до суду як третя особа із самостійними вимогами на предмет спору, подавши позов про розірвання договору відступлення права вимоги № 64/19 від 28.08.2018.

Однак позов, який подано ОСОБА_1 про розірвання договору відступлення права вимоги № 64/19 від 28.08.2018, заявлено всупереч приписам статті 49 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не містить вимог щодо предмета спору даної справи - стягнення кредитної заборгованості.

Оскільки позовні вимоги третьої особи, яка подала позов відповідно до приписів статті 49 Господарського процесуального кодексу України, можуть бути допущені судом до розгляду у процесі, що вже розпочався, у тому випадку, коли така самостійна вимога заявлена саме щодо предмета спору, що вже виник між сторонами, а заявлені третьою особою вимоги не спрямовуються на безпосередній предмет спору та відповідно знаходиться поза цим предметом, така позовна заява не може бути розглянута судом як вимога третьої особи в розумінні наведеної вище статті.

На переконання колегії суддів, вимоги ОСОБА_1 не спрямовані виключно на предмет спору, тобто не спрямовані на вирішення спору у справі № 910/4491/19 (не є тотожними вимогам за основним позовом).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №904/9129/17.

Згідно з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 905/1688/15, вимога третьої особи, спрямована на будь-що поза предметом спору між позивачем та відповідачем, не може бути визнана вимогою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

За наведених обставин, оскільки заявлені у позові ОСОБА_1 вимоги не є позовними вимогами третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору у справі №910/4491/19, у розумінні статті 49 Господарського процесуального кодексу України, місцевим господарським судом правомірно повернуто позовну заяву ОСОБА_1 у порядку ч. 6 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України.

Судом апеляційної інстанції враховано, що третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_1 звернувся з позовом про розірвання договору відступлення права вимоги №64/19 від 28.02.2018, який не відноситься, ані до предмета спору, ані до вимог позову про стягнення заборгованості, які заявлені на підставі договору відступлення права вимоги № 63/19 від 28.02.2019.

9. Висновки апеляційного суду

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції від 28.01.2020 прийнята у відповідності до норм закону, без порушення норм процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст.232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.01.2020 про повернення позовної заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у справі №910/4491/19 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.01.2020 у справі №910/4491/19 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

4. Матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 28.01.2020 у справі №910/4491/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Є.Ю. Шаптала

С.Я. Дикунська