ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" травня 2020 р. Справа № 907/362/19

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», б/н від 08 січня 2020 року

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 27 листопада 2019 року (підписане 16.12.2019 року), суддя Ушак І.Г.

у справі №907/362/19

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», м. Київ

до відповідача Фізичної особи-підприємця Халуса Василя Васильовича, с. Біласовиця, Воловецького району Закарпатської області

про стягнення 92 644,18 грн.

в с т а н о в и в :

19 червня 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Халуса Василя Васильовича про стягнення заборгованості в сумі 92 644,18 грн. за договором від 16 червня 2015 року.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 27 листопада 2019 року у справі №907/362/19 відмовлено у задоволенні позову в повному обсязі.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач, заповнивши заяву від 16.06.15, погодився, що така разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає договір банківського обслуговування, тобто, спірні правовідносини між банком та відповідачем, з огляду на їх документальне оформлення, є не кредитними правовідносинами, а правовідносинами, що стосуються відкриття та закриття банківського рахунку, пов`язані із здійсненням банком розрахунково-касового обслуговування відповідача, що регулюються приписами Цивільного кодексу України, наведеними у главі 72 «Банківський рахунок». Судом встановлено, що позивачем не надано суду інших документів, які б підтверджували, що відповідач узгоджував встановлення банком для нього кредитного ліміту та який кредитний ліміт банком було встановлено відповідачу. При цьому, суд зазначив, що долучена до матеріалів справи довідка банку від 5.06.19 не може слугувати доказом встановлення банком у визначеному порядку кредитного ліміту відповідачеві у зазначені в ній дати у період з 30.08.17 по 15.06.18. Місцевий господарський суд у рішенні вказує, що банком не надано доказів повідомлення у будь-який спосіб відповідача про встановлення йому кредитного ліміту у розмірах, зазначених у довідці, а до матеріалів справи не долучено доказів узгодження сторонами всіх істотних умов кредитного договору, якими за змістом ч.2 ст.345 ГК України, зокрема, є сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, відповідальність сторін; доказів введення в дію Умов та правил та автентичності поданого суду витягу з Умов та правил з розміщеними на сайті банку у день відкриття рахунку.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 27 листопада 2019 року у справі №907/362/19 та прийняти нове рішення про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 92 644,18 грн. Зокрема, зазначає, що станом 20 травня 2019 року у відповідача була заборгованість за кредитом в сумі 92 644,18 грн., що підтверджується випискою по рахунку. Апелянт наголошує, що відповідач, підписуючи заяву від 16 червня 2015 року, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами. На думку скаржника дії відповідача з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування. У зв`язку з наведеним вважає помилковим висновок суду про відсутність між сторонами кредитних правовідносин.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27 лютого 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі №907/362/19, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на підставі ч.10 ст.270 ГПК України.

Ухвала суду отримана позивачем - 04 березня 2020 року та відповідачем - 03 березня 2020 року, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Заяв про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи від сторін до суду не надходило.

13 березня 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу (б/н від 10.03.2020), в якому останній просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зокрема, зазначає, що відповідач звернувся до банку за отриманням банківських послуг, а саме: відкриття поточного рахунку в національній валюті. Відповідач заперечує виникнення між сторонами кредитних правовідносин, оскільки заява від 16 червня 2015 року не містить суми бажаного кредиту (кредитного ліміту). На думку відповідача, за відсутності письмової форми кредитного договору, зокрема, непідписання ним відповідного документа (зокрема відповідних положень Умов та Правил), у позивача відсутні правові підстави щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом. Відповідач посилається на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі №175/4576/14-ц, від 21 листопада 2019 року у справі №621/74/19 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. Одночасно, зазначає, що сплата відповідачем певних платежів не спростовує факту недотримання належної форми кредитного договору, що є підставою для відмови позивачу у стягненні заборгованості за кредитом.

23 березня 2020 року від позивача на електронну адресу суду надійшли письмові пояснення (б/н від 20.03.2020), однак, такі не містять електронного цифрового підпису всупереч ч.8 ст.42 ГПК України, відтак, з урахуванням ч.4 ст.170 ГПК України, суд вказані пояснення залишає без розгляду.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 16 червня 2015 року Фізичною особою-підприємцем Халус Василем Васильовичем підписано Заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, на підставі якої приєдналася до «Умов та правил надання банківських послуг» (Умови), що розміщені на офіційному веб-сайті банку www.pb.ua, та які за змістом заяви разом із заявою складають Договір банківського обслуговування б/н від 16 червня 2015 року.

Також 16 червня 2015 року Фізичною особою-підприємцем Халус Василем Васильовичем підписано Заяву на відкриття рахунку, з якої вбачається відкриття останньому два поточні рахунки у гривнях (№ НОМЕР_1 ) та євро, а також картковий рахунок у гривнях.

Згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» за вих.№08.7.0.0.0/08 від 05 червня 2019 року на гривневий рахунок відповідача №1256 встановлено наступні розміри кредитних лімітів: 30 серпня 2017 року - 9 000 грн.; 28 вересня 2017 року - 15 000 грн.; 11 січня 2018 року - 30 000 грн.; 06 квітня 2018 року - 25 000 грн., 10 квітня 2018 року - 0 грн.; 28 квітня 2018 року - 30 000 грн. та 15 червня 2018 року - 110 000 грн.

Як вбачається з виписки по вказаному вище рахунку відповідача за періоди з 02 червня 2018 року по 02 липня 2018 року та з 03 липня 2018 року по 05 червня 2019 року кредит в розмірі 91 144,18 грн. вийшов на прострочку - 03 липня 2018 року, а кредит в розмірі 1 500 грн. - 05 липня 2018 року.

Претензією за вих.№50616МКW0S060 від 24 січня 2019 року банк звернувся до відповідача з вимогою погасити заборгованість в розмірі 136 027,50 грн., з яких: 92 644,18 грн. - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 22 373,52 грн. - прострочена заборгованість за відсотками та 21 009,80 грн. - заборгованість з пені.

У зв`язку з невиконанням вимог вказаної претензії, у червні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з цим позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Халуса Василя Васильовича 92 644,18 грн. - заборгованості за тілом кредиту.

Як зазначалось вище рішенням місцевого господарського суду у задоволенні позову відмовлено, у зв`язку з недоведенням позивачем укладення між сторонами кредитного договору, однак, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, з огляду на наступне:

Відповідно до ч.1 ст.181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору полягає передусім у вільному волевиявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб.

Частиною 1 ст.634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом встановлено, що 16 червня 2015 року Фізична особа-підприємець Халус Василь Васильович приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», що розміщені на офіційному веб-сайті банку www.pb.ua, шляхом підписання Заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг.

Відповідно до п.3.2.1.1.16 Умов та правил надання банківських послуг (в редакції від 01 червня 2015 року, що діяли станом на час підписання заяви про приєднання) при укладанні договорів та угод, або вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до «Умов та правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі), Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та / або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом "першої" підпису. Підписання договорів та угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Згідно з п.3.2.1.1.1. Умов кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту. Техніко-економічне обґрунтування кредиту - фінансування поточної діяльності. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших). Банк здійснює обслуговування ліміту клієнта, що полягає у проведенні його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку клієнта, при наявності вільних грошових ресурсів, за рахунок кредитних коштів в межах ліміту, шляхом дебетування поточного рахунку. При цьому утворюється дебетове сальдо.

У п.3.2.1.1.3. Умов визначено, що кредит надається в обмін на зобов`язання клієнта з повернення кредиту, сплаті відсотків та винагороди.

Кредитний ліміт стосовно цього розділу «Умов та правил надання банківських послуг» являє собою суму грошових коштів, в межах якої банк здійснює оплату розрахункових документів клієнта понад залишок грошових коштів на його поточному рахунку (п.3.2.1.1.5. Умов).

Відповідно до п.3.2.1.1.6. Умов ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами банку. Підписавши угоду клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт-банк, sms-повідомлення або інших).

Поряд з тим, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч.1 ст.1066 ЦК України).

Згідно з ст.1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

В силу положень ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з виписки по рахунку відповідача за періоди з 02 червня 2018 року по 02 липня 2018 року та з 03 липня 2018 року по 05 червня 2019 року, відповідач користувався кредитними коштами, в межах встановлених банком кредитних лімітів, а також з вказаних виписок вбачається, що кредит в розмірі 91 144,18 грн. виведено на прострочку - 03 липня 2018 року, а кредит в розмірі 1 500 грн. - 05 липня 2018 року. Наведене відповідачем не спростовано, факт користування кредитними коштами не заперечено.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає про не укладення кредитного договору, однак, вказане спростовується підписом відповідача на Заяві про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, якими передбачались всі умови встановлення кредитного ліміту, а також спростовується банківськими виписками, які підтверджують факт використання відповідачем встановленого банком кредитного ліміту.

Поряд з тим, колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу на практику Верховного Суду, оскільки предметом позову у справі №175/4576/14-ц було стягнення лише відсотків за користування кредитом, що є відмінним від предмету позову у цій справі; обставини у справі №621/74/19 також є відмінними від обставин цієї справи, оскільки у вказаній справі судом встановлено, що відповідач є інвалідом дитинства безстроково, знаходиться на психіатричному обліку, мешкає у геріатричному закладі, є неписьменним та не вміє читати; щодо справи №342/180/17, то Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові вказала, що суди попередніх інстанцій зробили суперечливий, та такий, що ґрунтується на припущеннях висновок про наявність правових підстав для стягнення на користь банку процентів за користування кредитом і пені за недотримання умов кредитного договору як таких, що передбачені договором, поряд з тим, рішення судів попередніх інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту залишено без змін. Колегія суддів звертає увагу, що стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом чи/та пені не є предметом позову у цій справі, що розглядається.

При цьому, щодо посилань суду першої інстанції на зазначення у розрахунку заборгованості та претензії, крім тіла кредиту, ще й заборгованості за процентами та пені, колегія суддів зазначає, що позивач, звертаючись до суду з позовом, має право самостійно обирати предмет позову, та в цьому випадку вимога про стягнення з відповідача лише суми основного боргу (за тілом кредиту) не суперечить нормам чинного законодавства, а не заявлення позивачем вимоги про стягнення заборгованості за процентами та пені, не спростовує факту існування основного боргу за тілом кредиту, з урахуванням всіх доказів, що знаходяться у матеріалах справи.

На думку відповідача банком не дотримано належної письмової форми кредитного договору, відтак вважає відсутніми підстави для задоволення позову, однак, згідно з ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, а в силу положень ст.634 ЦК України укладений між сторонами договір є договором приєднання, відтак, відповідач, підписавши 16 червня 2015 року Заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», що розміщені на офіційному веб-сайті банку www.pb.ua, про що зазначено у тексті заяви, тим самим погодився з такими умовами, в тому числі і щодо умов встановлення банком кредитного ліміту, та в подальшому користування встановленим кредитним лімітом, що свідчить про виникнення у відповідача обов`язку щодо повернення кредиту.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 92 644,18 грн. - заборгованості за кредитом.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Статтею 277 ГПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення місцевого господарського суду та прийняття нового рішення про задоволення позову.

Поряд з цим, з відповідача на користь позивача слід стягнути 4 802,50 грн. - у відшкодування витрат по сплаті судового збору (з яких: 1 921 грн. - за подання позову та 2 881,50 грн. - за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст.129, 270, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задоволити.

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 27 листопада 2019 року у справі №907/362/19 скасувати.

Прийняти нове рішення. Позов задоволити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Халуса Василя Васильовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; код ЄДРПОУ - 14360570) 92 644,18 грн. - заборгованості та 4 802,50 грн. - у відшкодування витрат по сплаті судового збору (з яких: 1 921 грн. - за подання позову та 2 881,50 грн. - за подання апеляційної скарги).

На виконання постанови місцевому господарському суду видати наказ.

Матеріали справи №907/362/19 повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.