ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2020 р. Справа№ 910/16361/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Попікової О.В.

Євсікова О.О.

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай.",

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2020

у справі №910/16361/19 (Бондарчук В.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія Ю.Ес.Ай."

про стягнення 30 775,83 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2019 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Колоннейд Україна"" (далі - ПрАТ "СК "Колоннейд Україна""/позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ."" (далі - ТзДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ.""/відповідач) про стягнення 30 775,83 грн страхового відшкодування.

Внаслідок ДТП позивач відповідно до умов укладеного між ним (страховик) та власником автомобіля Ford Fusion (страхувальник), договору добровільного страхування наземного транспорту від 20.12.2017 №САS0039961, виплатив власнику пошкодженого автомобіля страхове відшкодування в розмірі 113 197,00 грн.

Оскільки на час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП, було застраховано у ТзДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ."", позивач на підставі положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 113 197,00 грн, яка була частково задоволена відповідачем на суму 69 224,17 грн.

Позивач зазначає, що відповідач виплатив страхове відшкодування не в повному обсязі, оскільки фактично виплачена сума складає 113 197,00 грн, а страхова сума (ліміт відповідальності) страхувальника відповідача за шкоду, завдану майну, становить 100 000 грн, тому саме в межах цієї суми до позивача перейшло право вимоги.

На підставі викладеного, враховуючи часткову сплату, позивач просить стягнути з відповідача залишок суми страхового відшкодування в розмірі 30 775,83 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви їого прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.01.2020 у справі №910/16361/19 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна"" суму страхового відшкодування у розмірі 29 775 грн 83 коп. та судовий збір у сумі 1 858 грн 58 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд виходив з того, що при ри здійсненні розрахунку суми страхового відшкодування коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу не враховується, оскільки строк експлуатації КТЗ станом на момент ДТП не перевищував 7 років.

Суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, відмовивши в сумі 1000,00 грн, що є сумою франшизи, яка передбачена полісом №АМ/4239902 від 03.06.2018, а тому страхове відшкодування має бути зменшене на цю суму.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай." звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2020 у справі №910/16361/19 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог ПрАТ "СК "Колоннейд Україна" повністю.

Підставами для скасування судового рішення відповідач зазначає, що господарським судом не було взято до уваги те, що відповідач, як страховик транспортного засобу винної особи, згідно з ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавству.

При цьому, скаржник вважає, що суд невірно застосував п. 7.38 та не взяв до уваги п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Таким чином, відповідач зазначає, що ним виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 69 224,17 грн з врахуванням коефіцієнту зносу, який відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку т/з № 144-11-18 складає 0,5306, оскільки на КТЗ є корозійні пошкодження складових частин кузова, що відповідає вимогам ст. 29 Закону та п. 7.39 Методики. Тому решта суми, на думку скаржника, відшкодуванню не підлягає.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Позивач у відзиві просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене рішення - без змін, як таке, як такі що прийнято з урахуванням всіх обставин справи та вимог чинного законодавства. Позивач зазначив, що положення про застосування коефіцієнту фізичного зносу регулюють відносини, які виникають між страховиком та його страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а не правовідносини між страховиками стосовно права зворотної вимоги. Окрім того, позивач звернув увагу на те, що під час відновлювальних робіт використовуються нові деталі, вузли, агрегати, а не ті, які мали таку саму ступінь зносу, як і на момент пошкодження автомобіля. Тому для відновлення свого порушеного права потерпілий зазнає витрат у розмірі вартості нових деталей, необхідних для відновлення пошкодженого майна.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2020 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Попікова О.В., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2019 у апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай." на рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2020 у справі №910/16361/19 залишено без руху та роз`яснено скаржнику, що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали він має право усунути наведені недоліки, сплативши судовий збір в розмірі встановленому законом.

27.02.2020, у строк встановлений судом, від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, додано докази сплати судового збору - платіжне доручення №2647 від 21.02.2020 на суму 2 881,50 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай." на рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2020 у справі №910/16361/19. Закінчено проведення підготовчих дій. Розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 09.04.2020. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 09.04.2020.

Частиною 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову не менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимога про стягнення 30775,83 грн, вказана справа, у відповідності до приписів ГПК України, відноситься до малозначних справ.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи із зазначених правових норм, перегляд оскаржуваного рішення ухвалено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

20.12.2017 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Колоннейд Україна"" та Публічним акціонерним товариством "Київський вітамінний завод" укладено договір добровільного страхування автотранспорту №CAS0039961, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілями відповідно до переліку та умов, зазначених у додатку №1, який є невід`ємною частиною цього договору, зокрема, легковим автомобілем Ford Fusion, номерний знак НОМЕР_1 .

Строк дії договору: з 08.01.2018 до 07.01.2019.

14.11.2018 о 16 годині 35 хвилин водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Renault Laguna, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у АДРЕСА_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Ford Fusion, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався попереду. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб Ford Fusion отримав механічні пошкодження задньої центральної частини.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 13.12.2018 водія ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, що сталось 14.11.2018 у АДРЕСА_1 , за участю автомобіля Renault Laguna, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та автомобіля Ford Fusion, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Отже, вина водія ОСОБА_1 у скоєнні вказаної вище ДТП належним чином доведена та підтверджується матеріалами справи.

12.12.2018 фізична особа - підприємець Стукач В.В. виставив рахунок-фактуру №125, згідно з яким вартість відновлювального ремонту автомобіля Ford Fusion, реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 113 197,00 грн.

22.12.2018 позивачем складено страховий акт № НОМЕР_3 , згідно з яким сума страхового відшкодування становить 113 197,00 грн.

Як встановлено судом першої інстанції, страховик, виконуючи свої зобов`язання за договором добровільного страхування, відповідно до зазначеного вище страхового акту, виплатив страхове відшкодування у розмірі 113 197,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №500062089 від 27.12.2018.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду перед третіми особами, завдана внаслідок експлуатації транспортного засобу Renault Laguna, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент скоєння ДТП була застрахована у ТзДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ."" за полісом №АМ/4239902 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхова сума за шкоду завдану майну становить 100 000 грн, франшиза - 1000 грн).

ПрАТ "СК "Колоннейд Україна"" зазначило, що у зв`язку з тим, що останнім було здійснено виплату страхового відшкодування страхувальнику пошкодженого автомобіля Ford Fusion, реєстраційний номер НОМЕР_1 , позивач відповідно до ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" набув право зворотної вимоги до осіб, відповідальних за завдану шкоду.

26.09.2019 відповідач сплатив позивачу страхове відшкодування в сумі 69 224,17 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 26.09.2019 №8925, що не заперечується позивачем.

На підставі викладеного, враховуючи часткову сплату, позивач просить достягнути з відповідача залишок суми страхового відшкодування в розмірі 30 775,83 грн.

Відповідач заперечив, посилаючись на те, що страхове відшкодування виплачено з урахуванням зносу, як передбачено ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який є спеціальним для визначених правовідносин та франшизи, що передбачена полісом №АМ/4239902.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Спір у справі виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв`язку з виплатою коштів страхувальнику за договором добровільного страхування транспортного засобу.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що до страховика за договором майнового страхування (позивача у справі) після виплати страхового відшкодування потерпілій особі у межах фактичних витрат, які не можуть перевищувати розміру реальних збитків, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, у справі, що розглядається, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як було встановлено, на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність водія, за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації автомобіля Renault Laguna, реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ."" за полісом №АМ/4239902ю

Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 100 000,00 грн та франшизу у розмірі 1000,00 грн.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно з ч. 2 ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Водночас, як передбачено частиною третьою статті 985 ЦК України, особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

У Законі України "Про страхування" встановлено види обов`язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону). Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За змістом ст.ст. 9, 22 - 31, 35, 36 цього Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Отже, страховик (відповідач) за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

За загальним правилом згідно з ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однак, спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Положеннями статті 29 цього Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом із тим, порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 ЦК України, згідно з якою особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі ст. 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

В цій частині колегією суддів апеляційної інстанції з огляду на приписи ч.4 ст. 236 ГПК України, враховано висновки Верховного Суду викладені у постанові від 02.05.2018 у справі №910/6094/17, від 02.05.2018 у справі №910/6094/17, від 12.03.2018 у справі №910/5001/17 та від 14.05.2018 у справі №910/5092/17.

Таким чином, враховуючи викладене, спростовуються ствердження позивача про те, що положення законодавства щодо врахування коефіцієнту фізичного зносу не регулюють правовідносини між страховиками стосовно права зворотної вимоги, а тільки між страховиком та його страхувальником за договором обов`язкового страхування.

Між сторонами у даній справі виник спір щодо розміру відшкодування, оскільки позивач вважає, що відповідач, як страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності, має йому відшкодувати повну вартість відновлювального ремонту транспортного засобу в межах фактичних витрат.

Відповідач наполягає, що у нього існує обов`язок відшкодувати витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту зносу КТЗ, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, та в даному випадку згідно висновку експерта складає 0,5306. Так, під час розрахунку суми страхового відшкодування відповідачем було враховано, що страхова сума за полісом № АМ/4239902 від 03.06.2018 становить 100 000 грн, франшиза - 1000 грн, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу складників, відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу №144-11-18, який було складено оцінювачем ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Звіт), що змінюються - 70 224,17 грн. За розрахунком відповідача сума страхового відшкодування становить 69 224,17 грн. (за вирахуванням зносу деталей та франшизи), яка і була сплачена відповідачем.

Однак, з огляду на не повну виплату суми страхового відшкодування, позивач просить стягнути з відповідача 30 775,83 грн.

Щодо необхідності визначення вартості відновлювального ремонту з урахування зносу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як було відзначено вище, спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Як свідчать матеріали справи, позивачем документально підтверджено розмір і оплату проведеного ремонту автомобіля, вартість якого визначена виконавцем робіт (СТО), згідно з яким вартість відновлювального ремонту автомобіля Ford Fusion, реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 113 197,00 грн. (а/с 57)

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів (далі - КТЗ) чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика)).

Згідно з п.2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №142/5/2092 від 24.11.2003 вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до вимог п. 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = С р + С м + С с х (1- Е з), де: С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.; С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.; С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.; Е з - коефіцієнт фізичного зносу.

Відповідно до пункту 7.38 Методики при визначені розміру коефіцієнта фізичного зносу КТЗ береться за основу строк експлуатації останнього (5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки).

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що значення коефіцієнту фізичного зносу (Ез) застрахованого позивачем легкового автомобіля Ford Fusion, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2011 (дата початку експлуатації 28.11.2011), приймається таким, що дорівнює нулю, оскільки на момент настання дорожньо-транспортної пригоди (14.11.2018) строк експлуатації вказаного транспортного засобу не перевищував 7 років (граничний строк, визначений пунктом 7.38 Методики).

Таким чином, врахування коефіцієнту фізичного зносу, значення якого дорівнює нулю, не впливає на суму вартості відновлювального ремонту та суму страхового відшкодування.

Крім того, судом першої інстанції не прийнято до уваги заперечення відповідача щодо наявності в матеріалах справи звіту № 144-11-18 про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу Ford Fusion, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який було складено оцінювачем ОСОБА_2 20.12.2018. Суд виходив з того, що відповідно до цього Звіту вартість відновлювального ремонту становить 114 220,23 грн, а розмір матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу становить 70 224,17 грн, розрахована з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (0,5306), незважаючи на те, що строк експлуатації транспортного засобу не перевищував 7 років, тобто дорівнював нулю.

Посилання скаржника на необхідність застосування коефіцієнта фізичного зносу з посиланням на п. 7.39 Методики, з огляду на те, що у Звіті №144-11-18, коефіцієнт фізичного зносу дорівнює 0,5306, оскільки на КТЗ є корозійні пошкодження складових частин кузова, не знайшли свого підтвердження.

Пунктом 7.39 Методики визначено, що винятком стосовно використання вищезазначених вимог п. 7.38 є:

а) КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний);

б) складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини));

в) складові частини каркасу кузова, оперення кузова, кабіни та рами мають наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ;

г) складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу I цієї Методики;

ґ) КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4 до цієї Методики.

З огляду на викладені положення вбачається, що при визначенні вартості окремої складової частини транспортного засобу, строк експлуатації якої не перевищує 7 років - для інших легкових КТЗ; значення коефіцієнта фізичного зносу не приймається таким, що дорівнює нулю, зокрема, у випадку якщо відповідна складова частина або оперення кузова відновлювались ремонтом або мають наскрізні корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.

Статтею 74 ГПК встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як встановлено судом, транспортний засіб "Ford Fusion", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 випуску, дата початку експлуатації - 28.11.2011, тобто строк експлуатації зазначеного автомобіля станом на момент ДТП (14.11.2018) не перевищував 7 років. В свою чергу, відповідач зазначеного не спростував, як і не надав доказів того, що складові частини кузова, які відновлювалися ремонтом внаслідок ДТП, мали наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ. Крім того, інших доказів того, що застрахований транспортний засіб підпадає під критерії, визначені п.7.39. Методики, відповідач до матеріалів справи не надав.

Щодо вирахування відповідачем суми франшизи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Поняття "франшиза" міститься у ст. 9 Закону України "Про страхування" і його слід розуміти як частину збитків, що не відшкодовуються страховиком згідно з договором страхування.

За таких обставин, оскільки полісом №АМ/4239902 від 03.06.2018 передбачена франшиза у розмірі 1 000,00 грн, страхове відшкодування має бути зменшене на цю суму.

Таким чином, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткову обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог та стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 29 775,83 грн, за наступним розрахунком: 100 000, 00 грн. (ліміт відповідальності) - 1 000,00 (франшиза) - 69 224,17 грн (оплачено відповідачем) грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Судові витрати.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на відповідача (скаржника).

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270,273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2020 у справі №910/16361/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/16361/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.В. Попікова

О.О. Євсіков