УХВАЛА

27 квітня 2020 року

м. Київ

Справа № 904/3307/19

Суддя Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Случ О. В.

перевіривши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2019 (суддя Ліпинський О. В.)

і постанову Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2020 (головуючий суддя Кузнецов В. О., судді Вечірко І. О., Коваль Л. А.)

у справі № 904/3307/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервисторг»

до 1) Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради і 2) ОСОБА_1

про визнання рішення недійсним та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

30.03.2020 скаржник надіслав безпосередньо до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2019 і постанову Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2020 у справі № 904/3307/19.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 08.04.2020 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Случ О. В.- головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Могил С. К.

Здійснивши перевірку матеріалів касаційної скарги на відповідність вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній з 08.02.2020), Суд встановив, що подана скарга їм не відповідає з огляду на таке.

За змістом пункту 1 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У касаційній скарзі скаржник не зазначив передбачену (передбачені) статтею 287 Господарського процесуального кодексу України підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, що порушує пункт 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції закону, чинній на момент подання позовної заяви) за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру розмір ставки судового збору складав 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожну немайнову вимогу.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2019 установлено в розмірі 1 921 грн (позовна заява була подана у 2019 році).

Відповідно до підпункту 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду встановлюється у розмірі - 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

21.11.2019 рішенням Господарського суду Дніпропетровської області, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2020, позовні вимоги задоволено частково.

Як убачається з касаційної скарги, скаржник оскаржує рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2019 і постанову Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2020 у справі № 904/3307/19 повністю.

Предметом позову є (1) визнання недійсним наказу заступника директора Департаменту по роботі з активами - начальника управління з питань комунальної власності Дніпровської міської ради Турчак А. М. від 23.07.2019 № 299 року про відмову у затвердженні протоколу про результати електронного аукціону з продажу об`єкта малої приватизації - нежитлового приміщення НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2; (2) визнання ТОВ «Сервисторг» переможцем електронного аукціону з продажу об`єкта малої приватизації - нежитлового приміщення НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2; (3) зобов`язання Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради затвердити протокол про результати електронного аукціону з продажу об`єкта малої приватизації - нежитлового приміщення НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , яким переможцем аукціону визнано ТОВ «Сервисторг»; (4) визнання недійсним протоколу аукціону від 30.07.2019 № UA-PS-2019-06-08-000017-1, затверджений наказом органу приватизації № 314; (5) визнання недійсним договору купівлі-продажу від 02.08.2019 № 259/А, укладений між ОСОБА_1 та Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради.

Отже, згідно з приписами Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на дату подачі касаційної скарги) судовий збір за подання касаційної скарги мав бути сплачений у розмірі 19 210 грн.

Проте, скаржник до матеріалів касаційної скарги не додав докази про сплату судового збору у відповідному порядку і розмірі, про що 08.04.2020 уповноваженими особами Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду складено Акт № 29.1-11/110, в якому зазначається про відсутність документу, вказаного в додатку, а саме доказу направлення касаційної скарги сторонам у справі і доказу сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю в матеріалах касаційної скарги документів, що підтверджують сплату судового збору, скаржникові необхідно усунути недоліки касаційної скарги та подати до суду документ на підтвердження сплати судового збору у встановлених законом порядку і розмірі.

Згідно з частиною другою статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Суд звертає увагу, що відповідно до статті 291 Господарського процесуального кодексу України, особа, яка подає касаційну скаргу, надсилає учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення, проте не додав до касаційної скарги доказів надсилання копії касаційної скарги з додатками іншим учасникам справи, про що свідчить Акт про який колегією суддів зазначено вище.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без руху із наданням скаржникові строку на приведення касаційної скарги у відповідність до вимог пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України, надання доказів про сплату судового збору в розмірі 19 210 грн і надання доказів про надсилання копії касаційної скарги з додатками іншим учасникам справи, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

Положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349 Господарського процесуального кодексу України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Керуючись статтями 174, 234, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2019 і постанову Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2020 у справі № 904/3307/19 залишити без руху.

2. Надати ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

3. Роз`яснити, що у разі невиконання у встановлений строк вимог даної ухвали, касаційна скарга буде повернута скаржникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Случ